OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sergeant Bluff

Sergeant Bluff és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 3.321 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sergeant Bluff tenia 3.321 habitants, 1.137 habitatges, i 891 famílies. La densitat de població era de 644,3 habitants/km².
Dels 1.137 habitatges en un 49,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,5% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 21,6% no eren unitats familiars. En el 17,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,5% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 7,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.630 $ i la renda mediana per família de 53.344 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.771 $ mentre que les dones 25.685 $. La renda per capita de la població era de 19.320 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 5,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sergeant Bluff». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sergeant Bluff». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Restauració (absolutisme)

La Restauració és el sistema polític que apareix a Europa a l'inici del segle xix quan, després de la derrota de Napoleó, l'any 1814, les potències europees es reuneixen en el Congrés de Viena i decideixen restaurar l'absolutisme com a sistema polític.

## Vegeu també

Per a aquest període a la història de França i d'Espanya, vegeu:
* Restauració francesa
* Restauració absolutista a Espanya
Viccionari
# Casa de Bernat Xanxo

La Casa de Bernat Xanxo és una casa senyorial de la ciutat de Perpinyà, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Està situada en el número 8 del carrer de la Mà de Ferro, en el barri de Sant Joan. L'edifici està classificat com a Monument històric.
Construïda vers 1508 en l'estil català de l'època per Bernat Xanxo, un negociant de draps ric de la vila, ciutadà honrat de Perpinyà, la casa estava formada per magatzems, un soterrani amb volta i una gran sala de recepció en el pis. El conjunt no ha sofert gaires canvis, al llarg dels anys, però el segle xviii s'hi va incorporar una escala monumental. Malauradament, l'engrandiment de les finestres de la façana va provocar la desaparició d'una part del fris esculpit.
L'any 2000 la ciutat de Perpinyà en va esdevenir propietària.
La casa presenta a la façana una portalada d'entrada de marbre esculpit, amb arquivolta i, a mitja alçada un fris dividit en dues parts que evoca els Set pecats capitals i l'infern, relligats per una corda, mentre que en el centre un crani descarnat representa el pas de la vida a la mort.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ La Casa Bernat Xanxo en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Maison dite Casa Xanxo, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
* ↑ «Site officiel de la mairie de Perpignan». Arxivat de l'original el 2017-05-05. [Consulta: 18 novembre 2016].
* ↑ «L'Indépendant du 7 mai 2013». Arxivat de l'original el 2017-08-11. [Consulta: 18 novembre 2016].

## Enllaços externs

* La Casa Xanxo a la pàgina web de turisme de Perpinyà Arxivat 2016-11-18 a Wayback Machine.
# Nectamia luxuria

Nectamia luxuria és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 7,7 cm de llargària màxima.
* Presenta moltes franges pàl·lides al cos.
* Aleta caudal amb vores fosques.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical (23°N-25°S, 70°E-131°W) que viu entre 0-11 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les illes Maldives fins a l'illa de Mangareva (les illes Tuamotu).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan, D. S., 1917. Notes on Glossamia and related genera of cardinal fishes. Copeia Núm. 44: 46-47.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fraser, T.H., 2008. Cardinalfishes of the genus Nectamia (Apogonidae, Perciformes) from the Indo-Pacific region with descriptions of four new species. Zootaxa, 1691: 1-52.
* 1 2 3 4 «Nectamia luxuria» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* 1 2 Fraser, T.H., 2008.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Escuts del Molló

Els anomenats Escuts del Molló, al límit del terme municipal de Tavernes de la Valldigna amb Cullera, a la comarca de la Safor, de la província de València, són uns escuts de pedra, que es troben protegits sota la categoria de monument, encara que no estan inscrits en Registre de Béns d'Interès Cultural del Patrimoni Històric Espanyol. Malgrat això, té un codi identificatiu, el 46.25.238-009.

## Descripció historicoartística

El "Molló" de Tavernes de la Valldigna, tal com se'l coneix, constitueix un singular separador dels termes municipals de Tavernes de la Valldigna i Cullera. Es tracta d'un monòlit cònic, que es creu va ser aixecat durant els primers anys del segle xiv. El rei Jaume II d'Aragó, el Just, va decidir fitar el terme de la Valldigna després d'haver donat les terres als religiosos que van fundar el Monestir de Santa Maria de la Valldigna. Així, les fites, també anomenades mollons, són els límits de les fronteres entre jurisdiccions, per evitar possibles conflictes. Segons consta a l'Arxiu del Regne de València, aquesta tasca li va ser responsabilitat de Bernat de Clapers i Pere Fores.
El "Molló" és una gran mola cònica, de més de tres metres d'altura, construïda utilitzant la tècnica de tàpia i pedra sobre una circumferència de prop de nou metres. En el seu origen, aquest límit territorial estava decorat amb dues talles en pedra. Una en la qual es reproduïa la imatge de Nostra Senyora de la Valldigna, i una altra que representava l'escut de la Corona d'Aragó. Tots dos emblemes van ser espoliats del monument, i quedaren solament unes reproduccions fotogràfiques. Aquests escuts estaven situats sobre el monument de manera que des del terme de Tavernes es podia veure la imatge de la verge, mentre que des del de Cullera, es podia observar l'escut.

## Referències

* ↑ «Qué hacer en Tavernes de la Valldigna. València Turisme». Valencia Turisme, 17-08-2012. Arxivat de l'original el 2018-08-24 [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/detalles_bics.asp?IdInmueble=4488
* ↑ http://www.anuariosculturales.com/Monumenta%20CV/PDF%20monumenta%202009/z%20tavernes%20valldigna.pdf Arxivat 2013-10-04 a Wayback Machine.
# Clausura de Kleene

En lògica matemàtica i en informàtica, la clausura de Kleene (també anomenada estel Kleene) és una operació unària que s'aplica sobre un conjunt de cadenes de caràcters o un conjunt de símbols o caràcters (alfabet), i representa el conjunt de les cadenes que es poden formar prenent qualsevol nombre de cadenes del conjunt inicial, possiblement amb repeticions, i concatenant-les entre si.
L'aplicació de la clausura de Kleene a un conjunt V es denota com a V*. És molt usada en expressions regulars i va ser introduïda en aquest context per Stephen Kleene (1909-1994) per caracteritzar un cert autòmat.

## Definició i notació

Donat
    $V_{0}=\{\lambda \}\,$
es defineix recursivamente
    $V_{i+1}=\{wv:w\in V_{i}{\mbox{ and }}v\in V\}\,$ on $i\geq 0\,.$
Si $V$ és un llenguatge formal, aleshores la $i$-ésima potència de $V$ és l'abreviatura de la concatenació de $V$ amb si mateix $i$ vegades. Això és, $V_{i}$ pot entendre's com el conjunt de tots els strings de longitud $i$, format a partir dels símbols en $V$.
La definició de clausura Kleene en $V$ és $V^{*}=\bigcup _{i\in \mathbb {N} }V_{i}=\left\{\lambda \right\}\cup V_{1}\cup V_{2}\cup V_{3}\cup \ldots .$
És a dir, és la recopilació de tots els possibles strings de longitud finita generats a partir dels símbols en $V$.
En alguns estudis de llenguatge formal, usen Kleene plus que és una variació de l'operació clausura de Kleene. Kleene plus omet el terme $V_{0}$ en la unió. En altres paraules, Kleene plus en $V$ és $V^{+}=\bigcup _{i\in \mathbb {N} ^{\star }}V_{i}=V_{1}\cup V_{2}\cup V_{3}\cup \ldots .$

## Exemples

Exemple de clausura de Kleene aplicada a un caràcter:
    {"a"}* = {ε, "a", "aa", "aaa", "aaaa", "aaaaa", "aaaaaa",...}
Exemple de clausura de Kleene aplicada a un conjunt de cadenes:
    {"ab", "c"}* = {ε, "ab", "c", "abab", "abc", "cab", "cc", "ababab", "ababc", "abcab", "abcc", "cabab", "cabc", "ccab", "ccc",...}
Exemple de clausura de Kleene aplicada a un conjunt de caràcters:
    {'a', 'b', 'c'}* = {ε, "a", "b", "c", "aa", "ab", "ac", "ba", "bb", "bc",...}
# Báscones de Ojeda

Báscones de Ojeda és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 100 | 90 | 76 | 69 |
# Saccopharynx

Saccopharynx és el nom d'un gènere de peixos abissals semblants a anguiles amb boques grans, estómacs extensibles, de llargs cossos sense escates i aspecte estrany. És l'únic gènere de la família Saccopharyngidae. El nom procedeix del llatí saccus, amb el significat de "sac", i del grec pharyngx, que és "faringe".
Com altres sacofaringiformes, els peixos d'aquest gènere són coneguts com a engullidores o anguiles engullidores.

## Característiques

Són generalment de color negre i poden aconseguir els 2 m de longitud. S'han trobat a profunditats d'1.800 m. Les seves cues acaben en un òrgan lluminós amb forma de bulb. El propòsit exacte d'aquest òrgan és desconegut, encara que és improbable que sigui utilitzat com a cimbell.

## Taxonomia

* Saccopharynx ampullaceus (Harwood, 1827)
* Saccopharynx berteli Tighe i J. G. Nielsen, 2000
* Saccopharynx harrisoni Beebe, 1932
* Saccopharynx hjorti Bertin, 1938
* Saccopharynx lavenbergi J. G. Nielsen & Bertelsen, 1985
* Saccopharynx paucovertebratis J. G. Nielsen & Bertelsen, 1985
* Saccopharynx ramosus J. G. Nielsen & Bertelsen, 1985
* Saccopharynx schmidti Bertin, 1934
* Saccopharynx thalassa J. G. Nielsen & Bertelsen, 1985
* Saccopharynx trilobatus J. G. Nielsen & Bertelsen, 1985
# Serge Toubiana

Serge Toubiana (Sussa (Tunísia), 15 d'agost del 1949) és el director de la Cinemateca Francesa.
Nasqueé en el protectorat francès de Tunísia. Establert a París, va ser durant molt temps director de Cahiers du Cinéma i és autor d'obres sobre el cinema, documentals sobre François Truffaut, Isabelle Huppert, Charles Chaplin, Amos Gitai. Ha dirigit les edicions en DVD de diverses pel·lícules de François Truffaut, Maurice Pialat, Alain Resnais, Michael Haneke, etc. Va ser comissari de l'exposició «Renoir/Renoir» el 2005, amb Serge Lemoine, i president del Museu d'Orsay.

## Referències

* ↑ «Serge Toubiana». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Revista fetitxista

Una revista fetitxista és un tipus de revista (l'origen històric de les quals es data entorn dels anys 60) que es dedica a la divulgació il·lustrada del fetitxisme sexual. El seu contingut és generalment més eròtic que no pas pornogràfic. La major part del contingut de les revistes fetitxistes és desconcertant, motiu de curiositat o mofa, o incomprensible, per a aquelles persones que no practiquen aquell fetitxisme en concret.
Un antic estudi de Gillian Freeman, La literatura underground (1967) especulava que aquest tipus de revistes permeten una catarsi per a aquelles persones que no tenen altres maneres d'expressar la seva sexualitat, identificant les de vestimenta rubberista cpm les més populars del moment.
Les primeres publicacions regulars aparegueren als Estats Units i a la Gran Bretanya, com per exemple les revistes Bizarre de John Willie o AtomAge. Recentment aquestes publicacions han estat rescatades de l'oblid i recopilades per editorials com Taschen.
Aquestes publicacions es poden classificar de moltes formes (per origen geogràfic, època històrica, periodicitat, etc.), però la forma més habitual de fer-ho és per contingut.

## Revistes rubberistes

* AtomAge
* Dressing for Pleasure
* Marquis
* «O»
* Shiny International
* Skin Two

## Revistes de bondage

* Bizarre
* Exotique
* Bondage in the Buff
* Bondage Photographer

## Revistes de spanking (surres)

* Janus
* Kane

## Revistes de dominació femenina

* Whap!
* Cruella
* Domination Directory International

## Revistes de dominació masculina

* Revista sumisa

## Reviestes generalistes sobre fetitxisme

* Tacones Altos

## Altres

* Splosh! -- revista sobre fetitxisme del brut i l'humit
* Girl in the Fishnet! -- revista sobre fetitxisme de les xarxes.
* Leash Magazine -- revista generalista canadenca.
* Whiplash -- revista generalista canadenca.
* Smoke Signals -- revista sobre fetitxisme del tabac.
* Wet Set Magazine -- revista australiana d'Omorashi.

## Referències

* ↑ Anne Borrowdale «Pornography - a different approach». Third Way. Hymns Ancient & Modern Ltd, 5, 01-03-1982, pàg. 10.
* ↑ Slade, Joseph W. Pornography and sexual representation: a reference guide. 2. Greenwood Publishing Group, 2001, p. 401 (Pornography and Sexual Representation). ISBN 0313315205.
# Tecpaneques

Els Tecpaneques foren un grup i una cultura precolombina d'Amèrica.
Ixputzal va fundar la ciutat d'Azcapotzalco que va ser seu del regne tecpaneca d'aquest nom del qual es coneixen els seus reis. Les seves dates no estan establertes, però suposadament el primer inicia el regnat el 1168. El 1428 el regne Tecpaneca d'Atzcapotzalco va ser conquerit pels asteques.

## Tlatoani (reis/sacerdots suprems)

* Acolhua Huetzintecuhtli
* Cuecuez (fill)
* Quauhtzin (fill)
* Ilhuicamina (fill)
* Matlacolhuatl
* Tezcaputli
* Teotlehuac
* Tzihuatlatonac
* Tezozomoc (des 1408 rei del txitximeques) c. 1400-1427
* Tayatzin (rei dels txitximeques) (fill) 1427
* Maxtla (rei dels txitximeques) (germà) 1427-1428
* Nezahualcoyotl (rei dels txitximeques i de Texcoco) 1428
* als asteques 1428

## Referències

* ↑ Santamarina, Carlos. El sistema de dominación azteca: el Imperio Tepaneca (en castellà). Madrid: Fundació Universitaria Española, 2006. ISBN 84-7392-619-6.
* ↑ Carrasco, Pedro. The Extent of the Tepanec Empire (en anglès), 1984.
# Nemacheilus fowleri

Nemacheilus fowleri és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1863. Sur les genres de la famille des Cobitioïdes. Versl. Akad. Amsterdam v. 15. 32-44.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Clausura topològica

En un espai topològic $(X,\tau )$, la clausura o adherència d'un subconjunt $E\subseteq X$ és el conjunt:
   ${\bar {E}}=\{x\in X\;|\;\forall \,{\mathcal {N}}(x):{\mathcal {N}}(x)\cap E\neq \emptyset \}$
on ${\mathcal {N}}(x)$ és el símbol d'un veïnat de x. Per tant, un punt de $x\in X$ pertany a la clausura d'un subconjunt si tot entorn del punt interseca el subconjunt. En este cas, $x$ es tracta d'un punt adherent de $E$.
Per a denotar l'adherència d'un subconjunt $E$, són d'ús comú les notacions ${\bar {E}}$, $\operatorname {cl} E$ i $\operatorname {ad} E$.

## Propietats

Per a un espai topològic $(X,\tau )$ i un subconjunt $S$, la clausura $\operatorname {cl} S$ satisfà les següents propietats:
* $S\subseteq \operatorname {cl} S$.
* $\operatorname {cl} S$ és un conjunt tancat.
* Si $C$ és un conjunt tancat tal que $S\subseteq C$, aleshores $\operatorname {cl} S\subseteq C$.
* $S$ és tancat si i només si $\operatorname {cl} S=S$.
* Si $S\subseteq T$, aleshores $\operatorname {cl} S\subseteq \operatorname {cl} T$.
* La clausura és idempotent: $\operatorname {cl} (\operatorname {cl} S)=\operatorname {cl} S$.
* $\operatorname {cl} (S\cup T)=\operatorname {cl} S\cup \operatorname {cl} T$.
* $\operatorname {cl} (S\cap T)\subseteq \operatorname {cl} S\cap \operatorname {cl} T$.

## Exemples

* Per a qualsevol espai topològic, $\operatorname {cl} \emptyset =\emptyset$ i $\operatorname {cl} X=X$.
* Amb la mètrica usual en $\mathbb {R}$, $\operatorname {cl}a,b=[a,b]$.
* Els nombres racionals i els irracionals són densos en $\mathbb {R}$: $\operatorname {cl} \mathbb {Q} =\operatorname {cl} (\mathbb {R} \setminus \mathbb {Q} )=\mathbb {R}$.
* En un espai topològic discret, $\operatorname {cl} S=S$.
* En la topologia trivial, $\operatorname {cl} S=X$ si $S\neq \emptyset$.
* En els espais de Hausdorff i en la topologia cofinita, si $S$ és finit, $\operatorname {cl} S=S$.

## Vegeu també

* Punt adherent
* Interior
* Frontera
# Boops

Boops és un gènere de peixos de la família dels espàrids. El nom prové de la paraula del grec antic βόωψ, «ull de bou». Va ser descrit per Georges Cuvier el 1814.
Hi ha dues espècies reconegudes:
* Boga o bogarró (Boops boops) (Linnaeus, 1758), endèmic al mediterrani, pescat però poc apreciat per al consum humà.
* Boga estriada (Boops lineatus) (Boulenger, 1892), endèmic del Golf d'Oman

## Referències

* ↑ Cuvier, Georges «Observations et recherches critiques sur différens poissons de la Méditerranée et, à leur occasion, sur des poissons des autres mers plus ou moins liés avec eux.» (en francès). Bulletin des Sciences. Société Philomathique de Paris, Sér. 3, 1, 29-03-1814, pàg. 80-92.
* ↑ TSN 169217 al web del Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. (anglès)
* ↑ «0085156.xml Boops». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Boga». Catàleg de peixos de la Costa Brava. Museu de la Pesca. [Consulta: 13 gener 2021].
# Saccopharynx ampullaceus

Saccopharynx ampullaceus és el nom científic d'una espècie de peix abisal pertanyent al gènere Saccopharynx. És una espècie batipelàgica que habita entre 1000 i 3000 m de profunditat en la zona oriental de l'oceà Atlàntic. Amb gairebé 2 m de longitud és el major de tots els Saccopharyngiformes.

## Referències

* ↑ «Saccopharynx ampullaceus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. [Consulta: 23 març 2006].
* ↑ Froese, Rainer. «Saccopharynx ampullaceus, Gulper eel» (en anglès). FishBase. [Consulta: 6 març 2023].
# Serge Racine

Serge Racine (Haití, 9 d'octubre de 1951) fou un futbolista haitià de la dècada de 1970.
Fou 2 cops internacional amb la selecció d'Haití amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1974.
Pel que fa a clubs, destacà a Aigle Noir AC i Wacker 04 Berlin.

## Referències

* ↑ «1974 FIFA World Cup Germany». FIFA.com. Arxivat de l'original el 23 de juliol 2011. [Consulta: 2 gener 2013].
* ↑ Serge Racine Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Racine, Serge» (en alemany). kicker.de. [Consulta: 2 gener 2013].
* ↑ Serge Racine a National-Football-Teams.com (anglès)
# Rihei Sano

Rihei Sano (Prefectura de Shizuoka, Japó, 21 de setembre de 1912), és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Rihei Sano va disputar 2 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Cellera d'Estoer

La Cellera d'Estoer és l'antiga cellera a partir de la qual s'originà el poble d'Estoer, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Envoltava la totalitat del poble vell, amb la cellera primigènia en el seu interior.

## Història

Estoer, amb la seva església de Sant Esteve, és esmentat ja el 879, a ran d'un judici celebrat a l'església, en el qual es restabliren els títols de propietat destruïts per un aiguat l'any anterior a Eixalada. El lloc d'Estoer esdevingué un alou dels vescomtes de Conflent, tot i que a la mateixa vall el monestir de Sant Miquel de Cuixà posseïa l'alou de Llec.

## Descripció

La cellera d'Estoer era un nucli compacte de cases a l'entorn de l'església parroquial de Sant Esteve, que mesurava trenta passes, la mida d'una cellera mitjana. L'eixamplement de l'església en època moderna destruí una part de l'interior de la cella, però no la va afectar exteriorment. Estava envoltada de muralles, i formava un recinte aproximadament ovalat, originalment amb una sola entrada. És molt semblant al recinte del poble de Catllà, força proper a Estoer.
Se'n conserva una torre de defensa a l'angle sud-oest del recinte, així com la base del campanar, que devia fer funcions de torre de l'homenatge o de guaita. En diversos indrets del recinte es conserven panys de muralla inserits en la construcció de les cases dels carrers que delimiten la cellera, sobretot a la placeta i carrer del Raig i en diversos indrets dels estrets carrers de l'interior del recinte. En formen l'aparell blocs de pedra i còdols grossos només trencats, sense treballar, travats amb molt de morter.
Fora de la cellera, en alguns llocs més es conserven traces d'una prolongació del recinte murallat: a l'eixample creat cap a ponent de la cellera, als carrers del Colomer i de l'Escola. També al Carreró, un atzucac de l'exterior de la cellera situat al seu nord-est, i en un edifici de la cantonada dels carrers del Pontarró i del Colomer, on hi ha restes d'opus spicatum. El recinte que es pot reconèixer, més enllà de la cellera, està delimitat pels carrers del Pontarró, del Colomer, de l'Escola i per la Placeta.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan; Catafau, Aymat. «Estoer: Cellera d'Estoer». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «63 - Estoer». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Estoer». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La Cellera d'Estoer en els ortofotomapes de l'IGN
# Quadre de distribució

Un quadre de distribució , quadre elèctric o tauler de distribució és un dels components principals d'una instal·lació elèctrica, on es protegeixen cada un dels diferents circuits en què es divideix la instal·lació a través fusibles, proteccions magnetotèrmiques i diferencials. Almenys hi ha un quadre principal per instal·lació, com és el cas de la majoria dels habitatges, i des d'aquest es poden alimentar un o més quadres secundaris, com passa normalment en instal·lacions industrials i grans comerços.

## Altres noms

Els quadres de distribució també se'ls denomina:
* Quadre elèctric
* Armari elèctric
* Quadre elèctric de protecció
* Quadre de comandament i protecció

## Tipus

Segons la seva instal·lació poden ser:
* Encastats: a l'interior de murs o les mateixes màquines o dispositius que protegeixen
* De superfície: recolzats sobre diferents superfícies.
En funció del material del seu envoltant poden ser:
* Metàl·lics (amb recobriment de pintura)
* Acer inoxidable.
* Polièster.

## Vegeu també

* Esquema elèctric
* Esquema unifilar

## Referències

* REBT ICT-BT-17, punt 1.2.
# Clausus

Clausus va ser un cap sabí que segons la llegenda va ajudar a Enees, i és el suposat ancestre de la gens Clàudia. El primer Claudi, Appi Claudi Sabí Regil·lense I, es deia Attus Clausus abans d'emigrar a Roma.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.  , p. 778