OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere Baltà i Llopart

Pere Baltà i Llopart (Torrelavit, Alt Penedès, 9 d'octubre de 1940) és un polític català, i fou diputat al Congrés dels Diputats.

## Biografia

Tècnic en Relacions Públiques, ha exercit de periodista en diversos diaris i revistes i empresari d'arts gràfiques. Ha estat director del Departament Social Nucli Cooperatiu Prat (1965-1967), delegat de Relacions Públiques Anque i C.O. Químics de Barcelona (1967-1978).
Inicialment fou membre del Comitè Executiu del PSC-Reagrupament (1976-1978), però després es passà a CDC. Des d'aleshores ha estat Director General d'Adigsa (1985-1987). Director del Servei de Promoció Cultural de la Generalitat de Catalunya (1980-1985) i Tinent d'Alcalde d'Urbanisme i portaveu del Grup Municipal CiU de l'Ajuntament del Prat de Llobregat. També ha estat membre del Consell Assessor de Cultura Popular de la Generalitat. Fou diputat per CiU per la província de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1986, 1989 i 1993. Ha estat Secretari Segon de la Comissió de Sanitat i Consum del Congrés dels Diputats (1993-1996).
Va ser president de la Fundació Paco Candel entre 2007 i 2021 i membre de La Roda Fundació.

## Referències

* ↑ «Fitxa de Pere Baltà al Congreso de los Diputados». Madrid: Congreso de los Diputados. [Consulta: 8 setembre 2012].
* ↑ «Catorze anys refermant la memòria de Francesc Candel». Ens de l'Associacionisme Cultural Català, 05-01-2022. Arxivat de l'original el 30 d’agost 2022. [Consulta: 31 agost 2022].
* ↑ «Patronat de La Roda Fundació». Barcelona: Fundació Civica Oreneta del Vallès. Arxivat de l'original el 11 d’octubre 2013. [Consulta: 8 setembre 2012].

## Enllaços externs

* The MEMORO Project - Pere Baltà i Llopart
# Coll de Pica Bastard

El Coll de Pica Bastard és una collada situada a 1.708,3 metres d'altitud al límit dels termes comunals de Caudiers de Conflent, Ralleu, de la comarca del Conflent, i de Matamala, de la del Capcir, tots dos a la Catalunya del Nord. És a l'extrem sud-oest del terme de Ralleu, al nord-oest del de Caudiers de Conflent i a la zona sud-est del de Matamala, al sud de Pica Bastard i al nord-est del Coll del Torn.

## Referències

* ↑ El Coll de Pica Bastard en els ortofotomapes de l'IGN
# Greensboro

* Per a altres significats, vegeu «Greensboro (desambiguació)».
Greensboro és una ciutat ubicada al Comtat de Guilford a l'estat de Carolina del Nord, Estats Units d'Amèrica, de 257.997 habitants segons el cens de l'any 2009 i amb una densitat de 843 per km². Greensboro és la ciutat més poblada del seu comtat, la tercera més poblada de Carolina del Nord, i la 75a ciutat més poblada del país. L'actual alcaldesa és Angela Yvonne Davis.

## Fills il·lustres

* O. Henry, pseudònim de l'escriptor William Sydney Porter (1862 - 1910).

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial de Greensboro Arxivat 2020-07-07 a Wayback Machine. (anglès)
# EVO Banco

EVO Banco és un banc espanyol nascut com a marca comercial l'any 2012. Té la seu a Madrid. El 28 de febrer de 2014 va ser adquirit pel fons d'inversió estatunidenc Apollo Global Management. Des del maig de 2019, EVO Banco és propietat de Bankinter.

## L'adquisició per part de Bankinter

El 25 de setembre de 2018 Bankinter anuncià que havia assolit un acord amb Smart Holdco, una entitat propietat de diversos fons gestionats per companyies vinculades amb Apollo Global Management —i propietària d'EVO Banco— per a l'adquisició del negoci bancari d'EVO Banco a Espanya i el de la seva filial de crèdit al consum a Irlanda, Avantcard. En l'operació, quedà exclosa la compra d'EVO Finance, la financera del Grup a Espanya.
El 31 de maig de 2019, després d'obtenir les autoritzacions corresponents, Bankinter tancà aquesta compra per un cost total de 65,8 milions d'euros, ja que —tot i que la despesa total fou de 199,4 milions d'euros— l'excés de capital d'EVO Banco derivat de la segregació d'EVO Finance —feta prèviament— revertí en 133,6 milions d'euros per a Bankinter.
L'1 de setembre de 2019, EVO Finance passà a convertir-se en Servicios Prescriptor y Medios de Pagos E.F.C., S.A.U., i així es desvinculà totalment de la marca EVO.
# Gerald William Abrams

Gerald William Abrams (1939) és productor televisiu als Estats Units i pare de J. J. Abrams. Després de graduar-se a la Universitat Estatal de Penn, Abrams va començar a treballar en la televisió el 1956 amb WCBS TV com a executiu de comptes. En el 1971 va ser nomenat Gerent General de Ventes de KCBS, una propietat de la CBS a Los Angeles (Califòrnia). Dos anys més tard, Gerald Abrams va entrar a treballar a la Jozak Company com a vicepresident del departament creatiu, on va produir la sèrie guanyadora del premi Emmy, The Deflection of Simas Kudirka (1878). En el mateix any va formar la seva pròpia companyia, Cypress Point Produccions, amb la qual va produir obres com Flesh and Blood (1979) i Hearts of Fire (1987). Tot i que ha estat nominat pels premis Emmy en una desena d'ocasions, Abrams només va aconseguir aquest guardó una vegada, amb Nuremberg (2000). També va estar nominat dues vegades als Premi Globus d'Or.
És casat amb Carol Abrams amb la qui ha tingut dos fills, J.J. Abrams i Tracy Abrams. La seva parella i ambdós fills treballen en la indústria de l'audiovisual.
# Subprefectura de Sōya

La Subprefectura de Sōya (宗谷総合振興局 Sōya-sōgō-shinkō-kyoku) és una subprefectura de Hokkaido, Japó. La capital d'aquesta subprefectura és la ciutat de Wakkanai.

## Geografia

La Subprefectura de Sōya es tracta de la divisió administrativa més septentrional de Hokkaido. Sōya limita amb les subprefectures de Rumoi, Kamikawa i amb la d'Okhotsk.

### Municipis

Subprefectura de Sōya (2019) :

## Història

* 1897: S'estableix la subprefectura de Sōya.
* 1948: El municipi de Toyotomi, fins llavors pertanyent a la subprefectura de Rumoi, es transferit a la de Sōya.
* 2010: El municipi de Horonobe, fins llavors pertanyent a la subprefectura de Rumoi, es transferit a la de Sōya.
# La Comba

La Comba (en francès Lacombe) és un municipi de França de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude.
# Voluntarisme

Voluntarisme és un terme que descriu les doctrines filosòfiques que situen la voluntat com la primera de les potències espirituals de l'home enfront de la raó. Tals són els casos de Duns Scot en l'Edat Mitjana i d'Arthur Schopenhauer i Ferdinand Tönnies, introductor del terme, al segle xix.
Duns Scoto afirmava que la voluntat és superior a l'enteniment i l'essència de la voluntat és la llibertat; aplicat a Déu apareix el voluntarisme teològic, el qual, tal com ho sosté Guillem d'Ockham, afirma que cap dels preceptes del decàleg és de llei natural i en conseqüència Déu hauria pogut crear un món en el qual l'odi a Déu no fos pecat sinó virtut; les lleis del decàleg són convencionals perquè deriven de la voluntat de Déu; d'aquesta manera Ockham subratlla l'omnipotència i la llibertat divines.
En política hi ha diverses tendències que posen la voluntat com una cosa important o fonamental tant per a l'ésser humà com per als seus projectes de societat lliure (vegeu anarquisme), així també les tendències filosòfiques de l'anomenat irracionalisme o vitalisme. També es consideren voluntaristes corrents marxistes que, com el maoisme o el juche, concedeixen gran importància a la voluntat de les masses com a motor de canvi revolucionari, restant en conseqüència importància a les condicions objectives. Aquesta atribució de voluntarisme és generalment assenyalada per comunistes oposats a aquests corrents, emprant el terme de manera despectiva.

## Referències

* ↑ «Voluntarisme». FiloXarxa Diccionari enciclopèdic de filosofia. [Consulta: 28 setembre 2015].
* ↑ «Voluntarisme». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 28 setembre 2015].
* ↑ «Voluntarism» (en anglès). Internet Encyclopedia of Philosophy. [Consulta: 28 setembre 2015].
* ↑ «La idiologia Juche» (en castellà), 16-09-2014. Arxivat de l'original el 2015-09-29. [Consulta: 28 setembre 2015].
* ↑ «¿Qué sucede realmente en Corea del Norte? Mitos y verdades del hermético régimen» (en castellà). Biobiochile, 06-06-2015. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Amparo Ferrando Sendra

Amparo Ferrando Sendra (Alcoi, 25 d'octubre de 1965) és una política valenciana, diputada al Congrés dels Diputats en la VII, VIII, IX i X legislatura.

## Biografia

És llicenciada en dret i en peritatge mercantil. Militant del Partit Popular, fou elegida regidora de turisme a l'ajuntament d'Alcoi a les eleccions municipals espanyoles de 1995 i tinent d'alcalde a les eleccions municipals espanyoles de 1999.
Fou diputada per la província d'Alacant a les eleccions generals espanyoles de 2000, 2004 (substituint Iñigo Herrera Martínez de Campos), 2008 (substituint Miguel Antonio Campoy Suárez) i 2011. Ha estat vocal de la Delegació espanyola en el Grup d'Amistat amb l'Assemblea Nacional Francesa (2000-2004). secretària segona de la Comissió d'Afers Exteriors (2006-2008) i des de 2011 vicepresidenta primera de la Comissió per a les Polítiques Integrals de la Discapacitat.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.209. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa del Congrés de Diputats VII Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, VIII Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, X Legislatura
# Flavi Boet

Flavi Boet (grec antic: Φλάβιος Βοηϑός; Ptolemaida, ... – 169) va ser un filòsof i polític romà que va viure al segle ii.

## Biografia

Nascut a Ptolemaida de Fenícia, deixeble d'Alexandre de Damasc, era un filòsof d'orientació peripatètica.
Va ser nomenat cònsol en un any incert al voltant del 160, probablement el 164.
Introdueix Galè entre l'aristocràcia romana i a la cort de Marc Aureli;el mateix Galè ho recorda sovint a les seves obres. Durant la primera visita de Galè a Roma (162-166) fou nomenat governador de la Judea romana,càrrec que mantindrà fins a la mort, esdevinguda després del retorn de Galè a Itàlia el 168, probablement el 169.

## Notes

* 1 2 3 4 5 Flavio Boeto a Treccani
* 1 2 Giorgio Cosmacini; Martino Menghi. FrancoAngeli. Galeno e il galenismo. Scienza e idee della salute, 2012, p. 32. ISBN 978-88-204-0792-6.
* ↑ Tipografia Nobili. Memorie romane di antichità e di belle arti. IV, 1827, p. 106.
* 1 2 Edith Mary Smallwood. E. J. Brill. Jews under Roman rule. From Pompey to Diocletian: a study in political relations, 1981, p. 552. ISBN 9004064036.
* ↑ Cambridge University Press. Galen on Anatomical Procedures, 1962, p. XI. ISBN 978-1-108-00944-7.

## Bibliografia

* Flavio Boeto a Treccani, Istituto dell'Enciclopedia Italiana (italià)
# Greasy

Greasy és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 387 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Greasy tenia 387 habitants, 133 habitatges, i 109 famílies. La densitat de població era de 7,3 habitants per km².
Dels 133 habitatges en un 33,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,9% hi vivien parelles casades, en un 13,5% dones solteres, i en un 18% no eren unitats familiars. En el 16,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 10,9% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 26,1% de 45 a 60 i un 12,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.750 $ i la renda mediana per família de 27.143 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.167 $ mentre que les dones 17.375 $. La renda per capita de la població era de 10.988 $. Entorn del 18,8% de les famílies i el 17,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greasy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greasy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
Viccionari
# San Adrián

San Adrián és un municipi de Navarra, a la comarca de Ribera del Alto Ebro, dins la merindad d'Estella. Limita al nord amb Andosilla, a l'est amb Peralta, al sud amb Azagra i a l'oest amb La Rioja.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 5 241 | 5 340 | 5 392 | 5 330 | 5 467 | 5 583 | 5 793 | 5 940 | 5 968 | 5 958 | 5 977 |
| Fonts: San Adrián i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Geralda de Cardona

Geralda de Cardona, també Gueraua, Jerònima i Galda (? - 24 de setembre de 1303), monja cistercenca que va ser abadessa del monestir de Santa Maria de Vallbona de les Monges.

## Biografia

Filla de Guillem I de Cardona i de Geralda de Jorba-Altarriba, es va fer monja en companyia de la seva germana Elisenda de Cardona i, posteriorment, fou abadessa del Monestir de Santa Maria de Vallbona de les Monges en dos abadiats diferents. El primer s'inicià el 28 de març de 1267, després de la renúncia de l'anterior abadessa, Arnalda d'Altarriba, i va durar fins al 14 de novembre de 1270, amb la seva renúncia. El segon abadiat, bastant més llarg (entre el 4 d'abril de 1273 i el 12 de juliol de 1282), va resultar ser una etapa molt més brillant que l'anterior.
Durant el primer abadiat, es produeix la visita de Jaume I el Conqueridor, probablement acompanyat de diversos cavellers que tres dies abans estaven amb ell a Tarragona: Ramon de Montcada, Ramon de Guàrdia, Pere de Berga, Galceran de Pinós i Guillem de Castellnou.
El seu segon abadiat, en què Geralda va comptar amb el suport de la priora Gueralda de Queralt, la sots-priora Berenguera de Manlleu, la cellerera E. de Buella i l’operària A. d’Altarriba, s'estrena amb el privilegi concedit per Jaume I (6 d'abril de 1273) per vendre o empenyorar les propietats del monestir en cas de necessitat.
També en aquest període van arribar a Vallbona, el 23 d'octubre de 1275, les despulles de la reina Violant d'Hongria i de la seva filla Sança d'Aragó per ser enterrades en la seva tomba definitiva, tal com havia disposat la reina Violant en el testament, vint-i-cinc anys enrere. Totes dues sepultures són a banda i banda de l'altar de la nau del monestir.

## Referències

* ↑ Sans i Travé, Josep Maria. El llibre verd del pare Jaume Pasqual. Lleida: Pagès Editors, desembre de 2002, p. 115. ISBN 8479359994. Arxivat 2020-11-30 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 Piquer i Jover, Josep Joan. Abaciologi de Vallbona (1153-1977). Santes Creus: Fundació d'Història i Art Roger de Belfort, 1978, pàg. 95-98. ISBN 84-400-5204-9.
* 1 2 Julio Giménez, Teresa. Catalanes del IX al XIX. Vic: Eumo, 2010, p. 34,35. ISBN 9788497663830.
# Subprefectura de Kushiro

La Subprefectura de Kushiro (釧路総合振興局, Kushiro-sōgō-shinkō-kyoku) és una subprefectura de Hokkaido, al Japó. La seua capital i municipi més poblat és la ciutat de Kushiro.

## Geografia

La subprefectura es troba al nord-est de l'illa de Hokkaido i limita al sud amb la subprefectura de Tokachi i al nord amb les subprefectures de Okhotsk i Nemuro. A l'est, la subprefectura de Kushiro limita amb l'oceà Pacífic.

### Municipis

Subprefectura de Kushiro (2019) :

## Història

* 1897: Es crea la subprefectura de Kushiro.
* 1922: Es reanomena com subprefectura de Kushironokuni.
* 1948: El districte d'Ashoro passa a formar part de la subprefectura de Tokachi.
* 1957: La subprefectura torna a dir-se "subprefectura de Kushiro".
* 2010: Degut a la reforma administrativa duta a terme pel govern de Hokkaidō a totes les subprefectures, la subprefectura canvia la seua denominació oficial, tot i que no perd territori, romanent inalterable.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2010 | 2020 |
| 202.593 | 276.791 | 285.157 | 307.195 | 295.380 | 276.654 | 247.323 | 227.464 |

## Notes

* ↑ Municipi amb el mateix nom que la capital
# We Are Not Alone

We Are Not Alone és una pel·lícula dramàtica estatunidenca de 1939 dirigida per Edmund Goulding i protagonitzada per Paul Muni, Jane Bryan i Flora Robson. La pel·lícula està basada en la novel·la homònima de 1937 de James Hilton, que va guionar ell mateix juntament amb Milton Krims.

## Argument

Un metge contracta una dona com a mainadera per al seu fill. Quan la seva dona es posa gelosa, la tragèdia consumeix tots els implicats.

## Repartiment

* Paul Muni com Dr. David Newcome
* Jane Bryan com Leni Krafft
* Flora Robson com Jessica Newcome
* Raymond Severn com Gerald Newcome
* Una O'Connor com Susan
* Henry Daniell com Sir Ronald Dawson
* Montagu Love com Major Millman
* James Stephenson com Sir William Clintock
* Stanley Logan com Sir Guy Lockhead
* Cecil Kellaway com Jutge
* Alan Napier com Ardiaca
* Eily Malyon com Muller de l'Ardiaca
* Crauford Kent com Dr. Stacey
* Billy Bevan com Mr. Jones
* Holmes Herbert com Inspector de policia
* Colin Kenny com George
* Ethel Griffies com Mrs. Raymond
* Olaf Hytten com Mr. Clark (sense acreditar)

## Recepció

Frank Nugent va elogiar la pel·lícula a la seva ressenya de The New York Times, escrivint "la seva [de James Hilton] We Are Not Alone sorgeix com una pel·lícula d'una tendresa i bellesa rara, compassiva i greu, posseïda sobretot de la qualitat de la serenor... de les pel·lícules més ben escrites de l'any, una de les millor dirigides i, per descomptat, una de les més brillantment interpretades".

## Referències

* 1 2 Frank S. Nugent «The Screen: Reviews and News; Paul Muni and Jane Bryan in 'We Are Not Alone' at the Music Hall and 'Meet Dr. Christian' at the Palace Are Seen Here--Items From Hollywood». , December 1, 1939.
# Pauls Kalniņš (polític)

Pauls Kalniņš (Vilcē 3 de març de 1872 - Lustenau 26 d'agost de 1945) fou metge i polític letó. President del Parlament de Letònia (Saeima) entre els anys 1925 i 1934. Va ser cofundador del Consell Central de Letònia el 1943, així com nomenat president del país a l'exili (1944-1945).

## Biografia

Provenia d'una família de pagesos. Fins a 1892 va estudiar a l'escola secundària a Liepaja, més tard medicina a la Universitat de Tartu. Després de la seva graduació, va exercir com a metge al raion de Tukuma.
Després d'ésser expulsat el 1900 de Curlàndia per la seva activitat socialista, va retornar a l'any següent a Mitau, on a més a més d'exercir la seva professió mèdica va participar el 1905 en esdeveniments revolucionaris com a membre del Partit Socialdemòcrata Obrer Letó, va ser editor de la revista Cina. Durant la Primera Guerra mundial va ser mobilitzat per les tropes russes com a metge militar.
Al març de 1925 va ser escollit President del Saeima. El 1930 i 1933 va intentar presentar-se a l'elecció presidencial del país, però va perdre en els vots finals contra Alberts Kviesis. Durant la Segona Guerra Mundial va participar en la creació del Consell Central de Letònia. Durant els anys 1944 i 1945 va exercir el càrrec de President de Letònia a l'exili.

## Referències

* «Pauls Kalniņš» (en letó). Latvijas Republikas Saeima. [Consulta: 14 març 2015].
* «Pauls Kalniņš (1872-1945)» (en letó). Latvijas Republikas Saeima. Arxivat de l'original el 2008-10-30. [Consulta: 14 març 2015].
# Flavi Avià

Flavi Avià (en llatí Flavius Avianus) va ser un poeta romà autor de 42 faules en vers elegíac, inspirades en Fedre i dedicades a un tal Teodor, a qui es dirigeix com a home de gran cultura.
El seu nom es menciona com Avianus, Anianus, Abianus, Abienus i Avienus. Gerardus Joannes Vossius l'identifica amb Ruf Fest Aviè (Rufus Festus Avienus), però és insegur. No es coneixen fets de la seva vida i no s'ha pogut establir la seva època. S'han fet teories sobre la seva ubicació al segle ii, III o IV, encara que els erudits consideren més probable el segle iv. Les seves obres van tenir una gran difusió durant l'edat mitjana, perquè no contenen paraules indecents com el seu model.

## Referències

* ↑ «Flavi Avià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/446?rgn=full+text;view=image;q1=AvianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 431. ]

## Enllaços externs

* Avià en llatí a The Latin Library .
# Great Appalachian Valley

La Gran Vall dels Apalatxes (Great Appalachian Valley) és una de les característiques geomorfològiques de l'est d'Amèrica del Nord és una gegantina cadena de valls de baixa altitud del sistema de les Muntanyes Apalatxes. Discorre durant més de 2.00 km des del Quebec a Alabama i, des de temps prehistòrics, ha estat una ruta important per anar del nord al sud.
Especialment en el seu tros central sud és el nucli de la regió coneguda com a Appalachia.

## Geografia

Més o menys aquesta Gran Vall marca la vora est del de la província fisiogràfica Ridge-and-Valley del Apalatxes dels Estats Units. Es pot dividir en dues seccions: la secció nord, que inclou la zona de terres baixes del Llac Champlain i del riu Richelieu, i la secció sud que per l'est està limitada per les Blue Ridge Mountains.

## Història

Aquesta Gran Vall va ser un lloc important de pas i assentaments des dels temps precolombins i durant la guerra de Secessió dels Estats Units hi va haver importants batalles com les de Harpers Ferry, Antietam, Manassas (Virgínia), Chambersburg (Pennsilvània) la Valley Campaign, la Chattanooga Campaign i la de Gettysburg.

## Referències

* Appalachian Topography – Paleontological Research Institution Arxivat 2008-09-10 a Wayback Machine.
* Appalachian Mountains – Columbia Gazetteer of North America Arxivat 2008-05-07 a Wayback Machine.
* USGS – Valley and Ridge Province
* Pennsylvania Geology Map
* Geological Structure of Pennsylvania Arxivat 2007-04-20 a Wayback Machine.
* Drake, Richard B. (2001), A History of Appalachia. Lexington: The University Press of Kentucky. ISBN 0-8131-2169-8
* Kercheval, Samuel (1850), A History of the Valley of Virginia, Woodstock, Virginia – History (much of it anecdotal) of the colonial Virginia northern frontier
* Meinig, D.W. (1986), The Shaping of America: A Geographical Perspective on 500 Years of History, Volume 1 – Atlantic America, 1492–1800. New Haven: Yale University Press. ISBN 0-300-03882-8
* Williams, John Alexander (2002), Appalachia: A History. Chapel Hill: University of North Carolina Press. ISBN 0-8078-5368-2
# Docudrama

Un docudrama és un gènere difós en cinema, ràdio i televisió que tracta, amb tècniques dramàtiques, fets reals propis del gènere documental. En televisió, el docudrama té el seu origen en els programes de telerealitat, però a causa de la seva evolució es distingeixen tres categories:
* Docudrama pur o "docushow", en què es presenta la realitat tal com passa en el moment, però sota una estructura d'història dramàtica, per exemple, els programes que mostren el treball en una sala d'emergències d'un hospital.
* Docudrama parcialment pur, en aquest els protagonistes recreen les seves històries.
* Docudrama ficcionat, en què, a partir d'una història real, generalment de caràcter tràgic (assassinats, violacions, accidents, casos paranormals, etc.) Es representa per mitjà d'actors.

## Bibliografia

* Lipkin, Steven N. Real Emotional Logic: Film and Television Docudrama As Persuasive Practice. Carbondale: Southern Illinois Press, 2002. ISBN 978-0-8093-2409-5. (anglès)
* Paget, Derek. No Other Way to Tell It: Dramadoc/docudrama on television. 2a edició. Manchester University Press, 2011. ISBN 978-0-7190-8446-1. (anglès)
* Rosenthal, Alan. Writing Docudrama: dramatizing reality for film and TV. Boston, Mass.: Focal Press, 1995. ISBN 0240801954. (anglès)

## Referències

* ↑ «BFI Screenonline: Drama Documentary» (en anglès). [Consulta: 21 setembre 2018].