OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Citerèl·lids

Els citerèl·lids (Cytherellidae) són una família de crustacis ostracodes, l'única família actual de l'ordre Platycopida, per bé que de vegades també s'hi inclou la família Punciidae. Els membres de la família existeixen des del període Juràssic.

## Taxonomia

La família Cytherellidae conté 6 gèneres:
* Cytherella Jones, 1849
* Cytherelloidea Alexander, 1929
* Grammcythella Swanson et al., 2005
* Inversacytherella Swanson et al., 2005
* Keijcyoidea Malz, 1981
* Platella Coryell i Fields, 1937

## Referències

* ↑ «Order PLATYCOPIDA Sars, 1866». Australian Faunal Directory. Department of the Environment, Water, Heritage and the Arts, 30-03-2010. [Consulta: 9 abril 2010].
* 1 2 S. Brandao i D. Horne. «Cytherellidae». World Register of Marine Species, 2009. [Consulta: 9 abril 2010].
* ↑ Joel W. Martin i George E. Davis. An Updated Classification of the Recent Crustacea. Natural History Museum of Los Angeles County, 2001, p. 132 [Consulta: 4 març 2013]. Arxivat 2013-05-12 a Wayback Machine.
* ↑ Edith Kristan-Tollmann. «On the development of the muscle-scar patterns in Triassic Ostracoda». A: Heinz Löffler i Dan Danielopol. Aspects of ecology and zoogeography of recent and fossil Ostracoda: proceedings of the 6th International Symposium on Ostracods, Saalfelden (Salzburg), July 30-August 8, 1976, Volume 1976. Springer-Verlag, 1977, p. 133–143. ISBN 978-90-6193-581-0.
# Citando a L.C.

L'escultura urbana coneguda pel nom Citando a L.C., ubicada a la carrer Julián Clavería, davant de la façana principal de la Facultad de Químicas, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de granit, és obra d'Amador Rodríguez "Amador", i està datada 1989.
Es tracta d'un monòlit de dimensions considerables (200x40x45 centímetres), que se situa en els jardins d'accés a la facultat de Químiques de la Universitat d'Oviedo, que presenta un plantejament formal, d'estil constructivista típic dels anys 70 de l'escultura a Espanya, i que en l'autor s'inicia al voltant de 1972. L'obra presenta harmonia, equilibri i alhora ritme a l'obra que a més presenta talls en aresta, els quals donen lloc a plànols de fortes caràcter experimental mitjançant el que pretén fusionar geometria i naturalesa.

## Referències

* 1 2 Oviedo, Universidad de. Bienes culturales de la Universidad de Oviedo (en castellà). Universidad de Oviedo, 2004. ISBN 9788483174128.
* 1 2 «Escultura pública en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 4 desembre 2018].
* ↑ Claverol, Manuel GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* ↑ iluzziona.com. «Citando a L.C.». [Consulta: 4 desembre 2018].
* ↑ Bienes culturales de la Universidad de Oviedo. Editado por Ana Quijada Espina, Sara Vázquez-Canónico Costales.
# Cocotte

Les cocottes eren, a França, sota el Segon Imperi, prostitutes de luxe (designades anteriorment amb el terme de courtisanes) conegudes per arruïnar els seus rics amants en despeses sumptuàries. Per extensió, el terme fou emprat en èpoques següents, sobretot en el moment de la Belle Époque.
El terme demi-mondaine que designava inicialment les dones de món caigudes en la prostitució a continuació va acabar per designar igualment les cocottes de baixa o elevada condició, anomenades també «Grans Horitzontals».
Entre les altres denominacions designant una cocotte, es troba, amb accepcions més o menys diferents: danseuse, lorette, fille de noce, grisette, fille de brasserie, buveuse, trotteuse, pierreuse, lionne.

## Història

Cocottes cèlebres: Cora Pearl (1835-1886) (el Príncep Napoleó, el duc de Morny…) ; Laure Hayman (1851-1932) (Paul Bourget, el rei de Grècia, el príncep Karageorgevich, el príncep Karl de Fürstenberg). Cal ressaltar que diversos hotels particulars de París foren construïts per «cocottes», com l'Hotel de la Païva als Champs-Élysées.
Diversos autors del XIX van escriure sobre les cocottes com per exemple Émile Zola amb Nana. Aquesta novel·la descriu la vida i el destí tràgic d'una d'aquestes noies, que fa tornar bojos d'amor i porta a la ruïna els homes poderosos amb qui es troba.
Per a certes dones humils, esdevenir una cocotte era també un mitjà d'arribar a la bonança financera abans d'establir-se. Algunes saberen gestionar la seva fortuna, d'altres moriren en la misèria, i altres finalment, com Sarah Bernhardt, que als seus inicis era una cocotte, esdevingueren actrius adulades.

## Bibliografia

* Richard Balducci, Les Princesses de Paris - L'Âge d'or des cocottes, Acuites de la Ciutat, 1994.
* Catherine Guigon, Les Cocottes - Reines Du Paris 1900, Parigramme, 2012.

## Referències

* ↑ Rounding, Virginia. Bloomsbury USA. Grandes Horizontales : The Lives and Legends of Four Nineteenth-Century Courtesans (en anglès), 2003, p. 352. ISBN 1-58234260-1.
* ↑ Documentaire Cocottes et courtisanes dans l'œil des peintres Arxivat 2016-01-04 a Wayback Machine. diffusé sur Arte
* ↑ Rose, David Charles. Oscar Wilde's Elegant Republic: Transformation, Dislocation and Fantasy in fin-de-siècle Paris. Cambridge Scholars Publishing.
# Coalició Nacional Andorrana

La Coalició Nacional Andorrana (CNA) fou un partit polític andorrà de dreta fundat l'any 1993 amb la intenció de concórrer a les eleccions generals de 1993.

## Història

El partit va ser creat l'any 1993, quan es van legalitzar els partits polítics a Andorra. En les eleccions d'aquell any va obtindre el 17,2 percent dels vots en la circumscripció nacional i obtingué quatre escons, dos per la circumscripció nacional i dos per la parroquial. Després d'això, el partit no es va tornar a presentar a cap elecció.

## Resultats electorals
### Consell General

| Elecció | Vots | % | Escons | +/– | Candidat | Govern |
| 1993 | 2.521 | 45,1 | 4 / 28 | 4 | Antoni Cerqueda Gispert | Oposició |

## Referències

* ↑ Nohlen D & Stöver P (2010) Elections in Europe: A data handbook, p162 ISBN 978-3-8329-5609-7
* ↑ Nohlen & Stöver, p164
* ↑ Suma dels vots de la circumscripció nacional i de les parroquials
* ↑ Suma del percentatge de la circumscripció nacional i de les parroquials.
# Juris Doctor

Als Estats Units, Canadà i Puerto Rico, entre altres països, es denomina Juris Doctor al primer títol universitari en dret, que s'ofereix només a nivell de postgrau, comunament conegut com el J.D. Aquest és diferent del "Doctor en Lleis" (abreujat LL.D.) que sol ser un títol honorari.
Per ser admès a programes de juris doctor, cal haver completat els primers anys d'estudi universitari, coneguts en aquestes nacions com bachelor's degree (títol de grau o llicenciatura).
Mentre que en la majoria dels països de parla hispana els estudiants interessats a ser advocats poden iniciar aquesta carrera des de l'inici de la seva educació superior, als Estats Units, Canadà i Puerto Rico, només poden llicenciar-se en dret aquells que hagin completat el títol postgraduat de juris doctor.
L'ensenyament del Dret té les seves arrels en la història i l'estructura del sistema jurídic de la jurisdicció on es dona l'educació, per tant, una llicenciatura en Dret és molt diferent de país a país, per tant fer comparacions entre els graus és problemàtic. Això ha estat cert en el context de les diverses formes de la J.D. que s'han aplicat a tot el món.
Fins fa molt poc, només les escoles de dret als Estats Units oferien el Doctorat en Dret i J.D. A partir de 1997, però, les universitats d'altres països van començar a introduir-la, com un primer títol professional en dret, amb diferències apropiades per als sistemes jurídics dels països en què les escoles de dret estan situats.
La llei sorgeix la segona meitat del segle xix hi va haver una gran preocupació sobre la qualitat de l'educació legal als Estats Units. Christopher Columbus Langdell, que en aquell moment era degà de la Facultat de Dret de la Universitat Harvard (1870 - 1895), va dedicar la seva carrera a la reforma de l'educació legal als Estats Units. Els enfocaments didàctics que es van traduir van ser revolucionaris per a l'educació universitària i a poc a poc s'han dut a terme fora dels EUA.
Durant els primers temps de la independència Americana es va desconfiar d'aquest sector per ser liderat i monopolitzat per l'elit Anglesa o que havia estudiat en el continent tenint-ne afinitat ideològica.
# Vapnikita

La vapnikita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al supergrup de la perovskita, i dins de les perovskites estequiomètriques s'engloba dins el subgrup de la vapnikita. Rep el nom per Yevgeny Vapnik, qui va iniciar un nou programa d'estudis geològics, geofísics, petrològics i mineralògics de la Formació Hatrurim a Israel i Jordània.

## Característiques

La vapnikita és un element químic de fórmula química Ca₃UO₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013, i la primera publicació data del 2014. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5. És anàleg de la doble-perovskita sintètic β-Ca³UO₆ i és isostructural amb la fluorperovskita natural: criolita Na₃AlF₆.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Jebel Harmun, a la Formació Hatrurim, a Cisjordània, Palestina. Posteriorment també ha estat descrita a Tulul al Hammam (Amman, Jordània), i al volcà Bellerberg (Renània-Palatinat, Alemanya). Es tracta dels tres únics indrets a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Vapnikite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 setembre 2018].
# Encyclopedia Americana

L'Encyclopedia Americana és una de les enciclopèdies generals més gran en anglès. Arran de la seva adquisició per part de Grolier l'any 2000, Scholastic és l'encarregada de la seva publicació actualment.
L'enciclopèdia compta amb més de 45.000 articles, la majoria dels quals compta amb més de 500 paraules (els "Estats Units d'Amèrica" és l'article més llarg amb més de 300.000 paraules). Un punt fort d'aquesta publicació ha estat, tradicionalment, l'àmplia cobertura de la geografia i història nord-americana i canadenca, però durant els últims anys, aquest lideratge ha minvat a causa de l'auge de les publicacions electròniques. L'Encyclopedia Americana ha estat escrita per 6.500 col·laboradors. Inclou més de 9.000 referències bibliografies, 150.000 referències creuades, més de 1.000 taules, 1.200 mapes i gairebé 4.500 dibuixos i imatges en blanc i negre i en color. Així mateix, la majoria d'articles estan signats pels seus autors.
Tradicionalment l'Encyclopedia Americana ha estat impresa en 30 volums però actualment també es distribueix a través d'una versió en línia que requereix una subscripció. El març de 2008, Scholastic va dir que les vendes de la versió impresa seguien sent bones i que l'empresa encara estava decidint sobre el futur d'aquesta versió. Tot i això, el 2007 l'empresa no va traure al mercat cap edició impresa nova. Açò va suposar un canvi de l'enfocament anterior de llançar una edició revisada cada any.
En canvi, la versió en línia de l'Enciclopèdia Americana, publicada a Internet per primera vegada el 1997, segueix sent actualitzada i venuda constantment. Aquesta obra, igual que la versió impresa de la qual deriva, està dirigida a estudiants de secundària i universitaris de primer any juntament amb usuaris de biblioteques públiques. Està a disposició de les biblioteques com una de les opcions del servei de consulta Grolier Online, que també inclou la Grolier Multimedia Encyclopedia, destinada a estudiants de secundària, i The New Book of Knowledge, una enciclopèdia per als estudiants de primària. No obstant això, Grolier Online no està disponible per a subscriptors individuals.

## Referències

* ↑ Noam Cohen «Start Writing the Eulogies for Print Encyclopedias». New York Times, 16-03-2008.

## Enllaços externs

* Encyclopaedia Americana 1851 Arxivat 2017-07-11 a Wayback Machine.
* Text and images of the Encyclopaedia Americana 1851
* Encyclopedia Americana Descripció de Grolier online
# La Guirlande merveilleuse

La Guirlande merveilleuse, venuda als Estats Units com The Marvellous Wreath i al Regne Unit com The Marvellous Hoop, és un curtmetratge mut francès del 1903 dirigit per Georges Méliès. Va ser venut per la Star Film Company de Méliès i té el número 445–448 als seus catàlegs.
Méliès interpreta el mosqueter a la pel·lícula, el principal efecte especial de la qual és un primer pla superposat a una obertura circular per exposició múltiple; Méliès va utilitzar un efecte similar a L'Enchanteur Alcofrisbas més tard aquell any. Altres efectes especials usats a La Guirlande merveilleuse són la pirotècnia, escamoteigs i fosa.

## Referències

* ↑ Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 345, ISBN 9782732437323
* ↑ Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France, Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, pàg. 116–17, ISBN 2903053073, OCLC 10506429

## Enllaços externs

* La Guirlande merveilleuse a YouTube
# Bleo Pedro Fournol

Bleo Pedro Fournol, conegut com a Calomino, (Buenos Aires, 13 de març de 1892 - Buenos Aires, 12 de gener de 1950) fou un futbolista argentí dels anys 1910 i 1920.
Fou una de les primeres figures de Boca Juniors, club on debutà el 1911 en una victòria per 2-1 sobre Independiente. Romangué al club fins al 1924, amb una breu estada el 1914 al club Hispano Argentina. Disputà un total de 229 partits oficials amb Boca en totes les competicions i marcà 96 gols. Guanyà quatre títols de lliga.
Jugà amb la selecció argentina 37 partits i marcà 5 gols. Participà en quatre Copes Amèrica, 1917, 1919, 1920 i 1921, proclamant-se campió en aquesta darrera edició.
Fou el primer futbolista que feu famosa la bicicleta en el futbol.

## Palmarès

* Campionat argentí de futbol:
** 1919, 1920, 1923, 1924
* Copa Competencia:
** 1919
* Tie Cup:
** 1919
* Copa de Honor:
** 1920
* Copa Ibaguen:
** 1919, 1923
* Copa Amèrica de futbol:
** 1921

## Referències

* ↑ rssf: Argentina record international football
* ↑ Pedro Calomino, inventor de la bicicleta

## Enllaços externs

* (castellà) Perfil a Informe Xeneize Arxivat 2011-07-06 a Wayback Machine.
# Traccatichthys pulcher

Traccatichthys pulcher és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix bentopelàgic i de clima subtropical (22 °C-25 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina (Guangdong i Hainan).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Hwang, H.C., I.Y. Chen i P.C. Yueh, 1988. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 2 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, la Xina. 201 p.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.
* ↑ Freyhof, J. i D.V. Serov, 2001. Nemacheiline loaches from Central Vietnam with descriptions of a new genus and 14 new species (Cypriniformes: Balitoridae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 12(2):133-191.
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.
* ↑ Ye, G., 1991. Cobitidae. p. 239-256. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Banarescu, P.M. i T.T. Nalbant, 1995. A generical classification of Nemacheilinae with description of two new genera (Teleostei: Cypriniformes: Cobitidae). Trav. Mus. Hist. Nat. 35:429-496.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Newman

«Newman» té aquests significats:
* Newman (Califòrnia)
* Newman (Illinois)
* Newman Grove, població dels Estats Units a l'estat de Nebraska
* Alfred Newman, compositor musical de cinema
* Barnett Newman, pintor nord-americà
* Edward Newman, botànic anglès
* Paul Newman, actor i director de cinema dels Estats Units
* Thomas Newman, compositor dels Estats Units
* John Henry Newman cardenal britànic
* Randy Newman, músic i compositor
* Ryan Newman, pilot de NASCAR
* Saul Newman, teòric polític
# Discogobio elongatus

Discogobio elongatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Lin S.-Y. 1931. Carps and carp-like fishes of Kwangtung and adjacent inlands. Carps Kwangtung. 1-167.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Chu, X.L., G.H. Cui i W. Zhou, 1993. A taxonomic review of fishes of the genus Discogobio, with description of two new species (Cypriniformes: Cyprinidae). Acta Zootaxon. Sin. 18(2):237-246.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vicenç Bort i Barbosa

Vicenç Bort i Barbosa (Barcelona, 8 de juny de 1891 - Barcelona, 17 de desembre de 1976) fou un compositor barceloní.
Va estudiar harmonia i composició amb el mestre Esquerra i piano amb Damià Rius. Va viatjar per arreu d'Europa, especialment per Alemanya, fet que li va permetre aprendre alemany i la possibilitat de dur a terme una destacable tasca de traductor, com per exemple la de les Konzertführer, o guies temàtiques de la casa Breitoff. També va publicar diferents articles en revistes. L'any 1949 va ser director de la coral La Perla Sansense de Barcelona. De les seves obres es coneixen: 7 marxes militars, 50 sardanes per a cobla, 6 cors per a veus mixtes, Cançons catalanes i Te Deum.

## Referències

* ↑ Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: Sociedad General de Autores y Editores, 1999. ISBN 84-8048-303-2.
* ↑ «Musica per la cobla».
# El pianista (novel·la)

El pianista és una novel·la de Manuel Vázquez Montalbán del 1985 editada per Editorial Seix i Barral, la primera de la trilogia que ell mateix va anomenar ètica de la resistència juntament amb Galíndez (1990) i Autobiografía del general Franco (1992), i que gira al voltant de la memòria i l'oblit, tant en l'àmbit individual com en el col·lectiu. El 1998 Mario Gas en va fer una versió cinematogràfica. El 2005 se'n va fer una versió teatral protagonitzada per Juan Diego en al que es planteja el conflicte de l'artista, el seu paper a la societat i el desafiament moral que provoca tot aquell que vol ser conseqüent amb les seves idees.

## Argument

La novel·la gira sobre dos personatges que han pres actituds contraposades durant la guerra civil espanyola: el pianista Albert Rosell, que va veure trucada la carrera pel seu compromís republicà, i Luis Doria, que es va posar de part dels guanyadors. Dividida en tres parts, les dues primeres passen al Raval i la tercera a París. Comença en la dècada del 1980 amb l'entrada de Doria al bar o malviu tocant el piano Rosell li porten els records del seu esplendor i caiguda. Continua en la immediata postguerra i acaba a París abans de la guerra.

## Comentaris

Ha estat la segona novel·la de Vázquez Montalbán traduïda al rus, i el 1989 ell mateix la va presentar a la Unió d'Escriptors de Moscou, posant a la venda uns 50.000 exemplars.

## Adaptació teatral

El 2005 se'n va fer un muntatge teatral dirigit per Xavier Albertí amb el texts seleccionats per Lluïsa Cunillé i Jordi Masó al piano, qui interpreta composicions de Ricard Lamote de Grignon, Josep Maria Ruera, Frederic Mompou, Manuel Blancafort i Robert Gerhard, i protagonitzada per Juan Diego donant veu tant a Rosell com a Doria. Fou produïda per Barcelona Ad Libitum, vinculada a l'Agencia Literària Carme Balcells. Fou estrenada el 22 de juliol de 2005 al Mercat de les Flors dins del Festival Grec, el 5 d'agost fou representada al Festival de Peralada, els dies 3, 4 i 5 de novembre es va representar al Festival de Otoño de Madrid, i el 4 de desembre al Teatre Auditori de Granollers.

## Referències

* ↑ Juan Diego encarna a 'El pianista', de Montalbán, El País, 4 de novembre de 2005
* ↑ 'El pianista', de Manuel Vázquez Montalbán, entra en el mercado sovietico, El País, 26 de maig de 1989
* ↑ Albertí estrena al Grec l'adaptació teatral i musical d'"El pianista", de Montalbán ccma.cat, 19 de juliol de 2005
* ↑ Juan Diego defiende el compromiso del artista en la adaptación de 'El pianista', El País, 20 de juliol

## Enllaços externs

* El pianista, editat per Seix Barral, a iberlibro.com
* El pianista, de Manuel Vázquez Montalbán, per Esther Magar a librosyliteratura.es
# Koninklijke HFC Haarlem

El Koninklijke Haarlemsche Football Club (KHFC Haarlem) és un club de futbol neerlandès de la ciutat de Haarlem.

## Història

És el club de futbol més antic dels Països Baixos, fundat per Pim Mulier el 15 de setembre de 1879. Inicialment practicà el rugbi, però més tard es passà al futbol, jugant el primer partit del país el 1886 entre HFC i Amsterdam Sport.
Fou tres cops campió nacional a finals de segle xix. També fou tres cops campió de copa a inicis de segle xx.
Va rebre el títol de reial (Koninklijk) el 1959.

## Palmarès

* Lliga neerlandesa de futbol:
** 1889-90, 1892-93, 1894-95
* Copa neerlandesa de futbol:
** 1904, 1913, 1915

## Referències

* ↑ «Netherlands - Foundation Dates». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Netherlands - Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Netherlands - Cup finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ RSSSF, Eerste Klasse West

## Enllaços externs

* Web oficial
# Comitè Olímpic i Esportiu Luxemburguès

El Comitè Olímpic i Esportiu Luxemburguès (en francès: Comité Olympique et Sportif Luxembourgeois, COSL) és el representant del Comitè Olímpic Internacional de Luxemburg. El comitè va ser fundat el 1912 i reconegut pel COI el mateix any.

## Llista de presidents

* Robert Brasseur (1912–1922)
* Maurice Pescatore (1922–1925)
* Gustave Jacquemart (1925–1950)
* Paul Wilwertz (1950–1970)
* Prosper Link (1970–1972)
* Josy Barthel (1973–1977)
* Gérard Rasquin (1977–1989)
* Norbert Haupert (1989–1999)
* Marc Theisen (1999 –2012)
* André Hoffmann (2012 -)

## Referències

* ↑ «Page du Luxembourg sur le site officiel du Mouvement olympique» (en francès). olympic.org. [Consulta: 14 octubre 2015].
# Coltell

«Coltell» té aquests significats:
* Botànica: Gladiol (Gladiolus sp)
* Ganivet: Vegeu Coltell (eina).