OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Aragonès i Montsant

Josep Aragonès i Montsant (1927 - Torreblanca, 21 de gener de 1992) va ser un empresari tèxtil i hoteler i polític català, alcalde de Pineda de Mar entre 1966 i 1987.
És avi del 132è president de la Generalitat, Pere Aragonès i Garcia, i del també polític Jordi Aragonès i Martínez.

## Biografia

Nascut el 1927, Aragonès, empresari tèxtil i hoteler conegut al Maresme, va ser propietari des de 1958 d'una fàbrica tèxtil a Pineda de Mar; constituiria l'empresa Industrial Aragonés, SA (IASA) en 1963, impulsant aquest any l'anomenat «Taurus Park», l'hotel més gran d'Espanya en aquella època. Al llarg dels anys esdevenidors, IASA s'expandiria, i s'instal·laria a Amer, a Sant Feliu de Pallerols i al Marroc. Aragonès es va convertir en alcalde de Pineda de Mar en 1966.
Avalat per Manuel Fraga, Aragonès, representant del sector conservador de Reforma Democràtica de Catalunya (RDC), va ser elegit president de la formació durant la Transició, certificant la integració del partit en Aliança Popular de Catalunya (AP de C) el 1977. Aragonès, que es va mantenir com a alcalde fins a 1987, va morir en un accident de trànsit el gener de 1992, llegant el seu emperi hoteler als seus fills.

## Referències

* 1 2 3 Juanatey, Héctor. «Pere Aragonés, posible sustituto de Quim Torra: padre primerizo, familia hotelera y abuelo alcalde en el franquismo» (en castellà). Vanity Fair, 30-12-2019. [Consulta: 23 gener 2020].
* ↑ Borràs, Arnau. «Qui és Jordi Aragonès, ideòleg d'Aliança Catalana i cosí de Pere Aragonès», 10-04-2024. [Consulta: 10 abril 2024].
* 1 2 3 4 Fars, Francesc «Industrial Aragonès, SA (IASA)». El Maresme, una comarca que treballa, 2009, pàg. 30. Arxivat de l'original el 2023-02-27 [Consulta: 24 gener 2020].
* ↑ Aragonès i Martínez, Jordi. «Els orígens catalans del Partit Popular (III)». Ab Origine Magazine, 2017. [Consulta: 24 gener 2020].
* ↑ Gregori, Magda. Pere Aragonès, l'independentisme pragmàtic. Pòrtic, gener 2020, p. 60. ISBN 978-84-9809-463-3.
* ↑ «Necrológicas». La Vanguardia, 23-01-1992, pàg. 26.
* ↑ «Necrològiques». El Punt, 4024, 22-01-1992, pàg. 33 [Consulta: 9 juny 2021].
* ↑ «Necrològiques». Avui, 5110, 22-01-1992, pàg. 18 [Consulta: 9 juny 2021].
# Illingen

«Illingen» té aquests significats:
* Illingen (Baden-Württemberg) : municipi alemany de Baden-Württemberg
* Illingen (Saarland) : municipi alemany de Saarland

## Altres

* Elchesheim-Illingen : municipi alemany de Baden-Württemberg
# Cabanos

Cabanos, també conegut com cabanossi, o kabana, és una llonganissa seca i llarga que es fa generalment a partir de carn de porc de Polònia. Són fumats i poden tenir una textura suau o molt seca, segons la frescor. Solen ser força llargs, d'uns 60 cm, però molt prims, amb un diàmetre d'uns 1 cm, i plegar per la meitat, donant-los un aspecte característic. Les versions fetes de pollastre i gall dindi són comuns als mercats kosher i delicatese. Tenen un aroma fumat i poden ser suaus o molt secs i durs, segons la frescor.
El nom prové de "Kaban", un terme a l'est de Polònia que fa referència a un porc mascle jove, engreixat amb patates. El seu procés de preparació i el sabor i l'aroma són les característiques que defineixen els cabanos d'altres embotits.

## Referències

* ↑ Tomnay, Susan. Recipe Encyclopedia. Crescent Books, 19 Abril del 1997. ISBN 9780517184424.
* ↑ «Polish Kabana Spice Pack».
* ↑ «Cabanossi».
# Nitrat d'argent

El nitrat d'argent, conegut tradicionalment amb el nom de pedra infernal, és un compost químic de fórmula química AgNO₃. Aquest compost és precursor de molts d'altres compostos com els que s'usen en la fotografia. Comparativament és menys sensible a la llum que els halurs d'argent.

## Preparació

Els cristalls poden ser produïts per dissolució d'argent metàl·lic en una solució d'àcid nítric i evaporant aquesta solució.

## Usos

El nitrat d'argent és la menys cara de les sals d'argent; i ofereix altres avantatges. És nohigroscòpica, en contrast amb el fluoroborat d'argent i el perclorat d'argent. És relativament estable a la llum. Finalment es dissol en nombrosos solvents. Per a fer pel·lícules fotogràfiques, el nitrat d'argent es tracta amb sals halurs de sodi o potassi per formar un halur insoluble d'argent en gelatina fotogràfica que és aplicada a bandes de triacetat o polièster. El nitrat d'argent també es fa servir per fabricar explosius. Igualment en química analítica es fa servir les reaccions amb nitrat d'argent per a confirmar la presència de ions de clorur, brom o iode en la prova anomenada argentimetria.
Les propietats antimicrobianes de l'argent tenen molts usos entre els quals:
* Desinfecció d'aigua en hotels i hospitals
* Neteja postcollita d'ostres
* Inhibició del creixement bacterià en pollastres de granja
* Reciclatge d'aigua en llançadores espacials
* Purificació d'aigua domèstica a Europa i Amèrica del Nord
* Desinfectant d'aigua i verdures a Mèxic
* Alternativa als antibiòtics (no recomanat per la USFDA)
* Alternativa al detergent per la roba
* Aplicació als ulls dels nadons per prevenir infeccions (només efectuat pels metges)

## Referències

* ↑ Diccionari Català-Valencià-Balear, entrades infernal i pedra: Pedra infernal: nitrat d'argent emprat com a càustic.

## Enllaços externs

* International Chemical Safety Card 1116
* NIOSH Pocket Guide to Chemical Hazards
# Hans-Gert Pöttering

Hans-Gert Pöttering (Bersenbrück, 15 de setembre de 1945) és un polític alemany de caràcter conservador. El seu àmbit d'actuació ha estat sobretot en el marc de la Unió Europea, és membre del Partit Popular Europeu per la Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya (CDU). Va ser diputat europeu durant sis legislatures seguides i va ser president del Parlament Europeu entre gener de 2007 i juliol de 2009. Des de 2010 és el president de la Fundació Konrad Adenauer.
# Kobiana

El kobiana (Cobiana) o buy (Uboi) és una llengua senegambiana del Senegal i Guinea Bissau. Forma part de la llista de llengües en perill identificades per la UNESCO. És parlada per uns quants centenars d'ancians i les xifres varien segons les fonts. La UNESCO informa de 600 parlants en 1998 i la Universitat de Laval no en compta més de 400. Els parlants sovint també coneixen el mandjak, però no hi ha reciprocitat.

## Referències

* ↑ Kobiana referència a Ethnologue (16th ed., 2009)
* ↑ Programa UNESCO per les llengües amenaçades
* ↑ «« Sénégal. 2. Données démolinguistiques »». Arxivat de l'original el 2013-03-29. [Consulta: 8 juliol 2016].
# Antoni Constantí Bages

Antoni Constantí Bages (Reus, 1858 - Barcelona, segle XX) va ser un metge militar català.
Estudià la carrera de Medicina i Cirurgia a la Universitat de Barcelona on es llicencià el 1880. Guanyà oposicions per entrar al cos de sanitat militar, i treballà de metge militar al Quarter de cavalleria de Reus, on va viure amb la seva dona Martina Castells, també metgessa, que treballà amb ell a l'hospital militar i a l'Institut Pere Mata, el manicomi de Reus. Quan aquesta va morir amb 31 anys, a causa d'una nefritis durant el seu embaràs, va ser destinat a Barcelona, i el 1896 a l'illa de Cuba, on prestà servei com a metge en línies d'avançada. Fins al 1898 va actuar en diverses batalles durant la Guerra de Cuba, i va ser nomenat sotsinspector mèdic del Cos de sanitat Militar. Pels seus mèrits, va obtenir la Creu del Mèrit Militar. Acabada la guerra, tornà a Barcelona, on el 1909 tenia el grau de comandant metge.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari Biogràfic de Reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 199.
# Lluna de mel (pel·lícula de 1942)

Lluna de mel (original: Once Upon a Honeymoon) és una pel·lícula estatunidenca de Leo McCarey estrenada el 1942 i doblada al català.

## Argument

Katie O'Hara, exballarina de cabaret nord-americana, es casa amb el baró Von Luber, i ambdós inicien una lluna de mel europea. Els segueix un altre nord-americà, Pat O'Toole, locutor de ràdio que col·labora amb els serveis secrets del seu país i que intenta convèncer Katie que, en realitat, el seu marit és un nazi, una mica així com la mà dreta de Hitler. De fet, cada país que visiten els noucasats (Txecoslovàquia, Polònia, França) és immediatament envaït per les tropes alemanyes. Finalment convençuda, i ja enamorada d'O'Toole, Katie intentarà a París fer el perillós paper d'espia i extreure valuosa informació de Von Luber. En aquesta pel·lícula, hi ha una seqüència molt realista sobre els jueus polonesos al gueto de Varsòvia.

## Repartiment

* Cary Grant: Patrick "Pat" O'Toole
* Ginger Rogers: Katie O'Hara
* Walter Slezak: Baró Von Luber
* Albert Dekker: Leblanc
* Albert Bassermann: General Borelski
* Ferike Boros: Elsa
* Harry Shannon: Cumberland
* John Banner: Kleinoch
* Natasha Lytess: Anna
* Peter Seal: L'ordenança polonès
* Alex Melesh: L'empleat d'hotel
* Hans Conried: El verdader modista
* George Irving (no surt als crèdits): El cònsol estatunidenc

## Nominacions

* 1943. Oscar al millor so per Stephen Dunn

## Referències

* ↑ upon a honeymoon&Criteri=Pelis Lluna de mel
* ↑ «Once Upon a Honeymoon». The New York Times.
# Ice cream

Ice Cream és una cinta de cinema experimental rodada per Antoni Padrós. Aquest film de 1970 és el primer d'una trilogia que el director català va rodar al voltant de la repressió i l'alliberació d'aquesta a partir de la violència. Les tres pel·lícules que la integren són la mateixa Ice Cream (1970), Swedenborg (1971) i ¿Qué hay para cenar, querida? (1971-72). Aquesta cinta neix d'un poema escrit per Padrós sobre la fel·lació. Ice Cream forma part de la llista dels bàsics de cinema català.

## Argument

Un dona i un jove mengen un gelat. La situació és una mena de ritual eròtic en el qual els personatges parteixen d'un mateix punt d'origen però arriben a un clímax diferenciat. La dona domina al jove tot cantant Erotica de Tadeusz Baird. El jove, dominat, és “absorbit” per la dona i es frustra sense arribar a consumar.

## Comentaris
### Festivals i Censura

La pel·lícula va ser destriada per formar part de l'Underground Film Festival celebrat a Londres. Després va ser vetada per l'Administració i prohibida als Encuentros de Pamplona.

## Referències

* 1 2 Antoni Padrós [Manuscrit]. Barcelona: Cine-Club Ingenieros, 197?.
* ↑ Del éxtasis al arrebato: un recorrido por el cine experimental español (DVD). [Barcelona]: Cameo media: Centre de Cultura Contemporània de Barcelona; Madrid: Sociedad Estatal para la Acción Cultural Exterior (Espanya), DL 2009.
* ↑ «Bàsics del cinema català». Filmoteca de Catalunya. Arxivat de l'original el 3 d’abril 2018. [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ M., Garcia Ferrer, J.. Antoni Padrós. Barcelona: Associació d'Enginyers Industrials de Catalunya, DL 2004. ISBN 8488167873.
# Can Tosca

Can Tosca és una masia al sud de Cabrils al cantó esquerre de la riera. Les proporcions del front i de tota la façana és gran. Senzillesa dels elements. Els angles de la casa té tres cossos i dues plantes. Al seu interior hi ha una cuina molt ben conservada així com un forn de pa. Portes amb arcs de pedra. La finestra principal de la façana és de tipus coronella amb la columneta prima de pedra de Girona.

## Història

Antoni Tolrà, passamaner, ciutadà de Barcelona a l'any 1612 deixa el dret de patronat a Joan Tolrà, pagès, germà seu. Els darrers beneficiats i patrons són del 1733 presentats per Francesc Tolrà, pagès del veïnat del Sant Crist. Del 1816 al 1844, Josep Vehils i Roure, presentat per Josep Avellà, pagès de la parròquia de Cabrils; i Josep Tolrà el 1844 presentat per Domènec Tolrà i Avellà.

## Referències

* 1 2 «Masia de Can Tosca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Nitrat de bari

El nitrat de bari és un compost químic de fórmula Ba(NO₃)₂.

## Usos

S'utilitza en pirotècnia per donar color verd a la flama.
# Hassan Diab

Hassan Diab (àrab: حسان دياب, Ḥassān Diyāb; Beirut, 6 de gener de 1959) és un enginyer i acadèmic libanès, que va ser Primer Ministre del Líban entre gener i agost de 2020. Abans del seu primer ministeri, Diab havia exercit de Ministre d'Educació libanès de 2011 a 2014, sota la presidència de Michel Suleiman.

## Biografia

Diab va néixer en una família libanesa a Beirut el 1959. Té una llicenciatura en enginyeria de comunicacions, que va rebre de la Universitat Metropolitana de Leeds el 1981. Després va obtenir un mestratge en sistemes enginyeria de la Universitat de Surrey el 1982 i un doctorat en enginyeria informàtica de la Universitat de Bath el 1985.
Diab està casat amb Nuwar Mawlawi i té tres fills. Actualment viu a Beirut. És musulmà sunnita.
Diab era professor d'enginyeria elèctrica a la Universitat Americana de Beirut (AUB). També va exercir de vicepresident de programes externs regionals a l'AUB des d'octubre de 2006 fins a juny de 2011. El 13 de juny de 2011, va ser nomenat Ministre d'Educació i Educació Superior com a part del gabinet de Najib Mikati, en substitució de Hassan Mneimneh. Va ser succeït per Elias Abu Saab com a Ministre d'Educació. El mandat de Diab va acabar el 15 de febrer de al 2014.
Va ser designat com a Primer Ministre del Líban per succeir Saad Hariri el 19 de desembre de 2019, enmig de les protestes al Líban de 2019-2020 que havien causat la renúncia de Hariri. La candidatura de Diab va obtenir el suport de 69 membres del Parlament del Líban, una majoria simple; el seu suport provenia dels partits que conformen l'Aliança del 8 de març.
El 10 d'agost de 2020, Diab va dimitir, juntament amb el seu govern, després de les diverses protestes de la població després de les explosions ocorregudes al port de Beirut una setmana abans.

## Referències

* ↑ «University professor nominated to be Lebanese PM» (en anglès). , 19-12-2019.
* ↑ «Diab nominated as PM with 69 votes | News, Lebanon News | THE DAILY STAR». Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ El Basha, Thomas «Mikati forms 30-member Lebanon Cabinet». The Daily Star, 13-06-2011.
* 1 2 «Biografía». Sitio oficial.
* 1 2 «Our People». American University of Beirut. Arxivat de l'original el 14 de juliol de 2017.
* ↑ «Roadblocks across Lebanon as anger rises over Diab pick as PM». Al Jazeera.
* ↑ Mroueh, Wassim «New education minister eschews political spats». The Daily Star, 22-06-2011.
* ↑ «Fresh hopes for Lebanon cabinet formation». Al Arabiya, 15-02-2014.
* ↑ «Lebanon, Mired in Crises, Turns to a Professor as Prime Minister». The New York Times.

## Enllaços externs

* Lloc web personal (anglès)
* Biografia al CIDOB (castellà)
# Fouquet (cràter)

Fouquet és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 47,8 km de diàmetre. Porta el nom de Marie Fouquet (1590-1681), metgessa, escriptora i filantropa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Fouquet». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Karl Maruhn

Karl Maruhn (Chemnitz, 5 de desembre de 1904 - Giessen, 8 de febrer de 1976) va ser un matemàtic alemany.
Maruhn va estudiar matemàtiques a les universitats de Leipzig i Tubinga. El 1931 va obtenir el doctorat a la universitat de Leipzig, dirigit per Leon Lichtenstein, amb una tesi sobre la forma dels cossos celestes. A partir d'aquesta data va ser professor a diverses escoles de secundària de Leipzig fins que el 1935 va ser contractat per la Deutsche Versuchsanstalt für Luftfahrt (Institut de Recerca de l'Aviació) de Berlín. Al mateix temps, a partir de 1937 va donar classes a la universitat Tècnica de Berlín. El 1944 va ocupar una càtedra de matemàtiques aplicades a la universitat Carolina de Praga, però el 1945, en ser alliberada la ciutat dels nazis, va ser detingut breument i va retornar a Alemanya.
Després de la Segona Guerra Mundial va ser professor a la universitat de Jena, on va treballar especialment en el camp de la teoria del potencial. El 1949 va ser cridat a la universitat Tècnica de Dresden, on va ser director de l'Institut de Matemàtiques Pures. Finalment, el 1959 va ser nomenat professor de matemàtiques a la universitat de Giessen, en la qual es va retirar el 1973.
Maruhn va publicar juntament amb Heinrich Grell i Willi Rinow la sèrie de monografies matemàtiques per alumnes de secundària Hochschulbücher für Mathematik, que va tenir un notable èxit i es van estar editant fins als anys 1990's. També va publicar una trentena d'articles científics, la majoria de ells sobre aerodinàmica, hidrodinàmica i teoria del potencial.

## Referències

* 1 2 Menzler-Trott, 2007, p. 248.
* ↑ Menzler-Trott, 2007, p. 255.
* ↑ Boerner, 1978, p. 45.
* ↑ Boerner, 1978, p. 46.
* ↑ Boerner, 1978, p. 47-48.

## Bibliografia

* Boerner, H. «Karl Maruhn. In memoriam» (en alemany). Jahresbericht der Deutschen Mathematiker-Vereinigung, Vol. 81, Num. 1, 1978, pàg. 45-48. ISSN: 1869-7135.
* Diversos Autors «Dem Andenken an Karl Maruhn gewidmet» (en alemany). Mitteilungen des Mathematischen Seminars Giessen, Vol. 123, 1977. ISSN: 0373-8221.
* Menzler-Trott, Eckart. Logic's Lost Genius (en anglès). American Mathematical Society, 2007. ISBN 978-0-8218-3550-0.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Karl Maruhn» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Antoni Cortadellas

Antoni Cortadellas va ser cantant tenor i compositor. Membre de la capella de música de l'església parroquial del Pi, a Barcelona, avui en dia es conserva un rosari 1834.

## Referències

* ↑ Peña «Presentación del Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana». Revista de Musicología, 23, 1, 2000, pàg. 262. DOI: 10.2307/20797647. ISSN: 0210-1459.
# Lucerne (Missouri)

Lucerne és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 92 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lucerne tenia 92 habitants, 42 habitatges, i 23 famílies. La densitat de població era de 142,1 habitants per km².
Dels 42 habitatges en un 16,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,8% hi vivien parelles casades, en un 2,4% dones solteres, i en un 42,9% no eren unitats familiars. En el 35,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 19% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,2% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 26,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.500 $ i la renda mediana per família de 31.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.583 $ mentre que les dones 14.375 $. La renda per capita de la població era d'11.046 $. Entorn del 28% de les famílies i el 41,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lucerne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lucerne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Enrique Molina Soler

Enrique Molina Soler (Russafa, 4 de maig de 1904 - Mestelevo, 15 de juliol de 1943) va ser un futbolista i àrbitre valencià. A banda del futbol, jugà a pilota basca en el Jai Alai de València, i va ser un dels organitzadors de la Volta a Peu del Mercantil Valenciano.
Va nàixer en l'horta de Russafa, en una família conservadora i profundament catòlica. De jove destacà com atleta i per la seua forma física, debutant al futbol als 16 anys, en les files de l'Unión Levantina. Després de dos anys, fitxa pel Gimnàstic. Amb l'equip del Patronat de la Joventut Obrera, destaca com el millor migcampista de la ciutat, fitxant pel València CF l'estiu de 1924. A Mestalla es converteix en un dels jugadors més destacats, aconseguint tres campionats regionals consecutius. El 1927 es converteix, juntament amb Miquel Garrobé, en el segon futbolista internacional de la història del València CF. El 1929, amb una crisi econòmica al club, va acceptar reduir-se la fitxa i va calmar una temptativa de rebel·lió dels futbolistes contra l'entrenador. Peça clau en l'ascens merengot a primera divisió del 1931, es retiraria el 1934.
Casat el 1931, la seua dona va morir el 1933. Home temperamental, en la seua etapa com a àrbitre va agredir un periodista de la Correspondencia. En esclatar la Guerra Civil, va perdre els seus germans, religiosos. Ell va poder salvar-se per intermediació de Rodríguez Tortajada. Molina va ser quintacolumnista i en acabar la guerra va ingressar a la Falange i a la Brigada Social. Voluntari a la Divisió Blava com artiller segon, va morir al setge de Leningrad, sent soterrat al cementeri de Mestelevo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 March, Jose Ricardo. «L'home que va morir en la guerra». A: Moneda a l'aire. 30 històries del València CF. Llibres de la Drassana, 2019, p. 89-94. ISBN 978-84-120430-0-6.
* 1 2 3 4 «Enrique Molina». Ciberché. [Consulta: 22 juliol 2019].
* ↑ «De futbolista profesional de Primera División a caído de la División Azul». Diari ABC, 16-07-2019. [Consulta: 22 juliol 2019].
# Can Tou

Can Tou és un edifici del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici urbà unifamiliar entre mitgeres amb cancell d'accés. L'estructura formal de la façana recorda altres exemples d'arquitectures neoclàssiques de Girona i Figueres. Destaquen els baixos relleus de columnes i capitells. Tota la façana és arrebossada i pintada excepte un sòcol de pedra en planta baixa. Hi ha balcons de ferro forjat.

## Història

És un tipus constructiu molt característic de l'últim terç dels s. XIX, generalment es relacionava amb l'esplendor de la indústria del suro.

## Referències

* 1 2 «Casa Albertí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Cardiel de los Montes

Cardiel de los Montes és un municipi de la província de Toledo a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Garciotum, Nombela, Los Cerralbos, Lucillos i Castillo de Bayuela.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Arturo Martín Arévalo | PSOE | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Arturo Martín Arévalo | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Federico Barroso Martín | CDS | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Federico Barroso Martín | PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Federico Barroso Martín | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Adolfo Carretero Martín | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Adolfo Carretero Martín | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Adolfo Carretero Martín | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 127 | 135 | 142 | 158 | 163 | 173 | 167 | 203 | 245 | 256 | 306 |