OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Espiridió de Perpinyà

Sant Espiridió de Perpinyà (en romanès, Parohia Ortodoxă Română Sfântul Spiridion din Perpignan) és l'església parroquial de l'església ortodoxa romanesa de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord. L'església rep el nom de Capella de la Santa Família.
És a la zona de ponent del Baix Vernet, en el número 2 del carrer de les Bulloses, cantonada amb el carrer de Frédéric Bartholdy, en el barri de Torcatis. Abans havia estat en el número 9 del carrer de Saint-Amand, del barri de l'Estació. La comunitat ortodoxa romanesa de la Catalunya Nord és present també en el priorat de Santa Maria del Vilar, del terme comunal de Vilallonga dels Monts, amb la Comunitat de la Dormició de la Mare de Déu.
L'església pertany a la Metròpoli Ortodoxa Romanesa d'Europa Occidental i Meridional, dins de l'Arquebisbat d'Europa Occidental (l'Europa Meridional està organitzada en els bisbats d'Itàlia i d'Espanya i Portugal).

## Enllaços externs

* Pàgina web de la parròquia de Sant Espiridió de Perpinyà
* Pàgina web de la Comunitat de la Dormició de la Mare de Déu de Santa Maria del Vilar.

## Referències

* ↑ Sant Espiridió de Perpinyà en els ortofotomapes de l'IGN
# Salvapizzes

El salvapizza, també conegut com a trípode de plàstic, o tauleta de la pizza, és un dispositiu —usualment de plàstic— empleat en el repartiment de pizzes perquè la pizza que es transporta en la caixa de pizza no sigui aixafada. També serveix per impedir que, davant l'apilat de la caixa o el seu eventual aixafament, la part central de la tapa arribi a tocar la superfície de la pizza, adherint-se per no pegar-se als seus ingredients.
El dispositiu és similar a una diminuta taula de tres potes, i se sol col·locar amb les potes clavades al centre de la pizza. Aquest dispositiu no és utilitzat per totes les companyies de repartiment de pizza.
A l'Argentina, els salvapizzes són de colors variats i, en comptes de tenir «mènsula», tenen un cercle de plàstic que deixa un forat en el mig.

## Història

Si bé el salvapizza va ser patentat l'any 1985 per Carmela Vitale als Estats Units, hi ha una patent prèvia a l'Argentina dipositada l'any 1974 per Claudio Troglia.
Claudio Troglia ho va inventar i va patentar a Buenos Aires, Argentina amb el nom de SEPI i no va renovar la patent. En aquesta època les pizzeries preferien utilitzar furgadents per mantenir separades la tapa de cartró i la pizza.

## Vegeu també

* Repartiment de pizzes

## Referències

* ↑ Henry Petroski. "A Round Pie in a Square Box", American Scientist, (anglès) Juliol-Agost 2011.
* ↑ patente de Carmina Vitale Espace Net Patent Search (anglès) Consulta 8 de maig del 2017
* ↑ Registro de modelo industrial en el Instituto Nacional de la Propiedad Industrial (INPI) N° 24980 depositado el 28 de febrero de 1974 https://consultas.inpi.gob.ar/Modelos_Resultado? Consulta INPI Gobierno de Aregentina Arxivat 2020-06-28 a Wayback Machine. (castellà) Consulta 8 de maig del 2017
# Sant Llorenç de Guardiola de Berguedà

Sant Llorenç de Guardiola de Berguedà és una església del municipi de Guardiola de Berguedà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Construïda entre 1956 i 1959 per tal de dotar al municipi d'una nova església, ja que l'antiga del monestir quedava massa lluny del nucli urbà. Es consagrà el 1959.

## Descripció

Església de tres naus de planta basilical coronada per un absis central flanquejat per absidioles. Als peus de l'edifici, a la façana a ponent, trobem una torre campanar de planta quadrada. La coberta és a dues aigües amb teula àrab i el parament de carreus de pedra irregulars units amb morter. L'entrada principal és un arc de mig punt amb arquivoltes en retranqueig amb columnes filiformes als muntants. A l'exterior trobem arcs cecs i bandes llombardes, típic romànic. De fet es tracta d'una construcció neoromànica dins d'un moviment historicista fet després de la guerra civil espanyola (1936- 1939).

## Referències

* 1 2 «Sant Llorenç de Guardiola de Berguedà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Sant Llorenç de Mafet

Sant Llorenç de Mafet és una església de Mafet, al municipi d'Agramunt (Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església amb carreus de pedra regulars amb portalada d'arc de mig punt adovellat, sobre la qual hi ha una inscripció datada el 1617. L'únic detall decoratiu figuratiu d'aquesta sòbria entrada és el tondo amb una mà inscrita fent referència al poble de Mafet. Al centre superior de la façana s'aixeca un campanar d'espadanya inutilitzat perquè no hi ha la presència de les campanes. Al centre de la façana s'obre una petita rosassa d'estil gòtic flamíger. En canvi, a la banda esquerra hi ha un segon campanar adossat de planta quadrada i obertures en arc de mig punt. Interiorment l'església es distribueix amb una nau única coberta amb volta de canó reforçada amb arcs torals. Té un cantador i un absis poligonal. Lateralment es distribueix en dues capelles per banda. Cada capella té una estructura diferent.
Conserva una pica baptismal molt robusta amb un basament quadrat equilàter. A sobre hi ha un fust cilíndric emmarcat per dues àmplies anelles a banda i banda, La pica, de gran gruix, és molt oberta i ampla. És llisa excepte la part davantera central superior, on hi ha un baix relleu amb un escut on es representa un palmell d'una mà, fent referència a la vila de Mafet. La pica finalitza amb un fris on hi ha gravada la data d'execució de la pica: 1620.

## Referències

* 1 2 «Sant Llorenç de Mafet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2015].
# Sant Pere dels Hostalets de Pierola

Sant Pere dels Hostalets de Pierola és una església dels Hostalets de Pierola (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici religiós, una església de planta basilical. Sostre a dues aigües, la torre del campanar és de totxo vista i està situada a la dreta del portal. L'interior està separat per dues files de columnes que acaben dividint l'altar major de la sagristia.

## Història

Aquesta església ocupa el lloc de la capella de la Mare de Déu del Roser.
El 1852 es va edificar una capella en un solar propietat de Can Valls, sota l'adjudicació de la Mª de Déu del Roser. L'any 1867 va passar a ser la parròquia de sant Pere dels Hostalets, ja que es va traspassar al parroquialitat del Sant Pere de Pierola als Hostalets. Quest primera edificació tenia la façana situada en direcció contrària al carrer. El 1867 es va expandir i s'hi feien capelles laterals. El 1895 s'hi va fer el baptisteri. El 1908 a causa de fer una església de més dimensions es comprà un solar al costat de la rectoria. A les hores es refà la capella i s'edifica de nou una església canviant la seva orientació i alineant la façana al carrer.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Pere dels Hostalets de Pierola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# San Miguel Arcángel

San Miguel Arcángel és una església parroquial a Alastuey, localitat al municipi de Bailo a la província d'Osca, Aragó. L'església, dedicada a l'arcàngel Miquel, fundada al segle XII, és un edifici de pedra d'estil romànic tardà (finals del segle XI o principis del segle XII). Consta de dues naus i un cor semicircular, tots dos recoberts amb lloses de pedra. L'absis se situa l'exterior amb frisos decoratius amb un patró d'escacat jaqués. La torre rectangular probablement s'erigira en temps posteriors a la resta de l'edifici. Té un tornaveu als dos costats del pis superior. Enfront de la portada amb arc de mig punt en el cantó sud s'obre un porxo adossat.

## Bibliografia

* Cayetano Enríquez de Salamanca, Rutas del Románico en la provincia de Huesca, pp. 54-55. Enríquez de Salamanca (ed.), 2. Edición, Madrid 1993, ISBN 84-398-9582-8
# Salvatore Sanzo

Salvatore Sanzo (Pisa, 26 de novembre de 1975) és un esportista italià ja retirat que va competir en esgrima, especialista en la modalitat de floret.
Va participar en tres Jocs Olímpics d'Estiu, obtenint en total quatre medalles: bronze a Sidney 2000, en la prova per equips (juntament amb Daniele Crosta, Gabriele Magni i Matteo Zennaro), or i plata a Atenes 2004, en les proves per equips (amb Andrea Cassarà i Simone Vanni) i individual, respectivament, i bronze a Pequín 2008, en la prova individual.
Va guanyar 8 medalles en el Campionat Mundial d'Esgrima entre els anys 1997 i 2008, i 7 medalles en el Campionat d'Europa d'esgrima entre els anys 1999 i 2007.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2000 | Sydney ( Austràlia) | 3 | Floret per equips |
| 2004 | Atenes ( Grècia) | 1 | Floret per equips |
| 2004 | Atenes ( Grècia) | 2 | Floret individual |
| 2008 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 3 | Floret individual |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 1997 | Ciutat del Cap ( Sud-àfrica) | 3 | Floret per equips |
| 1998 | La Chaux-de-Fonds ( Suïssa) | 3 | Floret individual |
| 2001 | Nimes ( França) | 1 | Floret individual |
| 2003 | l'Havana ( Cuba) | 1 | Floret per equips |
| 2005 | Leipzig ( Alemanya) | 1 | Floret individual |
| 2005 | Leipzig ( Alemanya) | 2 | Floret per equips |
| 2006 | Torí ( Itàlia) | 3 | Floret per equips |
| 2008 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 1 | Floret per equips |
| Campionat d'Europa ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 1999 | Bozen ( Itàlia) | 1 | Floret individual |
| 1999 | Bozen ( Itàlia) | 1 | Floret per equips |
| 2000 | Funchal ( Portugal) | 1 | Floret individual |
| 2000 | Funchal ( Portugal) | 3 | Floret per equips |
| 2005 | Zalaegerszeg ( Hongria) | 1 | Floret per equips |
| 2007 | Gant ( Bèlgica) | 3 | Floret individual |
| 2007 | Gant ( Bèlgica) | 3 | Floret per equips |

## Referències

* ↑ «Salvatore Sanzo». Base de dades de la FIE (anglès)
* ↑ «Fencing World Championships (1921-2011)». Pàg. del Comitè Olímpic dels Estats Units (anglès)
# Santa Maria d'Ullastrell

Santa Maria d'Ullastrell és un edifici del municipi d'Ullastrell (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una església parroquial dedicada a Santa Maria. La seva fisonomia exterior descriu una estructura de planta rectangular dibuixant la silueta de basílica romana. La fàbrica dels seus murs, a la part posterior, és de pedra de riu tot reforçant les cantoneres amb maó vist (restes segurament de l'església primigènia). El mur lateral, que dona al carrer, té el repartiment de l'espai en dos registres i cornisa motllurada. Hi predomina l'aparell de maó vist. Al primer registre hi ha finestres d'arcada rodona i amb vitralls. Al segon registre hi ha obertures cegues. La coberta és a dues aigües i de poca inclinació.
L'aspecte més reeixit de l'edifici és la composició i el dinamisme de la façana. Segons els model clàssics, hi ha dos registres, en sentit horitzontal, i remat amb frontó triangular, amb gran alternança de línies rectes i rodones. Al primer registre hi ha la porta d'entrada, rectangular, amb un tractament de motllures que l'emmarquen. A la línia de la façana hi ha aparell disposat en entrants i sortints. Al costat esquerre hi ha un òcul. Pel que fa al segon registre cal esmentar que està separat per una motllura en forma de ressalt i que continua amb la dinàmica del tractament del maó vist. Al bell mig hi ha una obertura semicircular. Al capdamunt s'observa un frontó triangular amb un òcul centrat.
El dinamisme general és de gran horitzontalitat, que queda una mica compensada quant al tester de la pròpia façana amb l'aixecament de la torre campanar.
La torre-campanar està aixecada a partir del tester de la façana principal seguint la tipologia de planta octogonal (de cares principals i les altres més petites com a cantoneres) a manera de pervivència de les estructures utilitzades per l'arquitectura religiosa popular catalana del segle xviii. En aquest cas, els murs són de factura de maó, ja dins del gust dels materials utilitzats pel Modernisme. A les respectives cares, tant a les petites com les grans, hi ha un tractament de motllures de maons arrodonits que emmarquen la galeria oberta del registre inferior, on van col·locades les campanes, com la superior, separats entre si per una motllura de separació en ressalt. Al registre superior, i a les cares més grans, hi ha les esferes del rellotge (xifres romanes sobre fons blanc) i dessota la data de realització feta amb mosaic. El coronament es caracteritza per presentar una cúpula recoberta de trencadís ceràmic de color blanc. Tot el remat és de perfil ondulant i recorda al de la torre aixecada en la Masia Freixa de Terrassa, obra del mateix arquitecte.

## Història

La data de realització és de l'any 1908.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Maria d'Ullastrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ «Església de Santa Maria (Ullastrell - Vallès Occidental)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 29 novembre 2015].
# Samson (Doubs)

Samson és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 66 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Samson era de 66 persones. Hi havia 23 famílies de les quals 3 eren unipersonals (3 dones vivint soles i 3 dones vivint soles), 10 parelles sense fills i 10 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 28 habitatges, 26 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 1 estava desocupat. 25 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 26 habitatges principals, 21 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 3 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 13 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Samson el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 12 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 42 persones, 32 eren actives i 10 eren inactives. Les 32 persones actives estaven ocupades(16 homes i 16 dones).. De les 10 persones inactives 4 estaven jubilades i 6 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic establiment comercial que hi havia el 2009 era una fleca.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements et de services dans le domaine du commerce en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Samson a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Samson a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Samson Raphaelson

Samson Raphaelson (Nova York, 30 de març de 1894 - Nova York, 16 de juliol de 1983) va ser un guionista i dramaturg estatunidenc.
Nascut a Nova York, va treballar en nou pel·lícules amb Ernst Lubitsch, incloent Trouble in Paradise, The Shop Around the Corner i Heaven Can Wait. També va col·laborar amb Alfred Hitchcock a Suspicion. Va ser l'autor de l'obra Day of Atonement , la qual va ser adaptada al cinema com El cantant de jazz, la primera pel·lícula parlada. El 1977 el Gremi de Guionistes de Cinema (Screen Writers Guild) li va concedir el Premi Laurel per una vida dedicada a la professió. Va ensenyar a la Universitat de Colúmbia fins als últims anys de la seva vida. La seva dona Dorshka (Dorothy Wegman) va néixer el 1904 i va morir el 2005, sent la penúltima supervivent de les Ziegfeld Follies Dancer. El seu nebot és el director Bob Rafelson, i el seu net el fotògraf Paul Raphaelson.

## Filmografia

* 1931: The Smiling Lieutenant
* 1932: Cançó de bressol trencada (Broken Lullaby)
* 1932: One Hour with You
* 1932: Trouble in Paradise
* 1934: Caravan
* 1934: The Merry Widow
* 1934: The Queen's Affair
* 1934: Servants' Entrance
* 1935: Ladies Love Danger
* 1935: Dressed to Thrill
* 1937: The Last of Mrs Cheyney
* 1937: Angel
* 1940: The Shop Around the Corner
* 1941: Sospita
* 1943: Heaven Can Wait
* 1946: The Harvey Girls
* 1946: Ziegfeld Follies
* 1947: Green Dolphin Street
* 1948: That Lady in Ermine
* 1953: Main Street to Broadway

## Referències

* ↑ Weniger, Kay. Das große Personenlexikon des Films die Schauspieler, Regisseure, Kameraleute, Produzenten, Komponisten, Drehbuchautoren, Filmarchitekten, Ausstatter, Kostümbildner, Cutter, Tontechniker, Maskenbildner und Special Effects Designer des 20. Jahrhunderts. ISBN 978-3-89602-340-7.
* ↑ Pettet, Edwin Burr; Raphaelson, Samson «The Human Nature of Playwriting». Educational Theatre Journal, 2, 2, 01-05-1950, pàg. 179. DOI: 10.2307/3204295. ISSN: 0013-1989.
* 1 2 «Samson Raphaelson». [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ Samson Raphaelson, Three Screenplays by Samson Raphaelson (Madison, WI: The University of Wisconsin Press, 1983) 15.
# Sano

Sano (佐野市, Sano-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura de Tochigi, a la regió de Kanto, Japó. La ciutat de Sano pertany a la regió geogràfica de l'Ansoku, una conurbació conformada actualment per les ciutats de Sano i Ashikaga, sent un important centre industrial i comercial al sud-est de Tochigi.

## Geografia

El municipi de Sano es troba al sud-oest de la prefectura de Tochigi, limitant amb la prefectura de Gunma al nord-oest i al sud. El terme municipal de Sano limita amb els d'Ashikaga a l'oest; amb Kanuma al nord; amb Tochigi a l'est, així com amb els municipis de Tatebayashi, Midori, Kiryū i Itakura, tots ells a la prefectura de Gunma, a l'est.

## Història

Durant el període Tokugawa Sano va ser capital del feu de Sano. Al començament de l'era Meiji, amb l'establiment de la nova llei de municipis de l'1 d'abril de 1889, es crea la vila de Sano dins del districte d'Aso. La vila de Sano va esdevindre ciutat l'1 d'abril de 1943 quan va annexionar-se les viles d'Inubushi i Horigome i els pobles de Sakai i Hatagawa. Sano també s'annexionà el poble d'Inazuma, al districte d'Ashikaga, l'1 de gener de 1955 i l'1 d'abril del mateix any la vila d'Akami, del districte d'Aso. El 28 de febrer de 2005, la ciutat absorbeix les viles de Kuzu i Tanuma, els dos darrers municipis del districte d'Aso, quedant aquest dissolt.

## Política i govern
### Alcaldes

En aquesta taula només es reflecteixen els alcaldes democràtics, és a dir, des de l'any 1947.
| Alcalde | Inici del mandat | Fi del mandat | Partit |
| Kōken Itō | 1947 | 1967 | Ind |
| Zenichirō Koizumi | 1955 | 1959 | Ind |
| Tatsuzō Suzuki | 1959 | 1975 | Ind |
| Yoshizō Hayakawa | 1975 | 1979 | Ind |
| Tatsuzō Suzuki | 1979 | 1983 | Ind |
| Yoshizō Hayakawa | 1983 | 1991 | Ind |
| Yoshitarō Kezuka | 1991 | 2001 | Ind |
| Shōkichi Iizuka | 2001 | 2005 | Ind |
| Masahide Okabe | 2005 | - | PLD |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 89.102 | 92.570 | 95.520 | 120.541 | 118.046 | 118.083 | 124.331 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 128.276 | 125.671 | 121.259 | 115.365 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Oriental (JR East)
** Sano
* Ferrocarril Tōbu
** Tajima - Sanoshi - Sano - Horigome - Yoshimizu - Tanuma - Tada - Kuzū

### Carretera

* Autopista de Tōhoku - Autopista del Nord de Kantō (Kita-Kantō)
* Nacional 50 - Nacional 293

## Agermanaments

* Lancaster, Pennsilvània, EUA.
* Quzhou, província de Zhejiang, RPX. (Tractat d'amistat)

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=09204
* ↑ Independent de iure
* ↑ Statistics Bureau of Japan
* ↑ Wallace, Brian «SDL scraps trip to Japan at request of Japanese officials concerned about the flu». Intelligencer Journal, 04-05-2009 [Consulta: 8 maig 2009]. Arxivat 2013-01-27 at Archive.is «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-01-27. [Consulta: 8 agost 2020].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2007-07-12. [Consulta: 20 setembre 2015]. Quzhou government information
# Sant Dionís

«Sant Dionís» té aquests significats:

## Biografies

* Papa Dionís I o Sant Dionís, papa de Roma el s. III.
* Sant Dionís de Corint (bisbe), bisbe de Corint
* Sant Dionís d'Alexandria (bisbe) o Dionisi d'Alexandria, bisbe d'Alexandria.
* Sant Dionís l'Areopagita (Dionysius), erudit grec, membre del consell de l'Areòpag
* Sant Dionís de París, llegendari bisbe de París

## Esglésies

* Basílica de Saint-Denis, abadia prop de París
* Col·legiata de Sant Dionís, col·legiata a Lieja

## Geografia

* Saint-Denis, ciutat propera a París
* Saint-Denis (illa de la Reunió)