OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Misao Okawa

Misao Okawa (Kita, Osaka, Prefectura d'Osaka, Imperi Japonès, 5 de març de 1898 – Osaka, Prefectura d'Osaka, Japó, 1 d'abril de 2015) va ser una japonesa supercentenària que esdevingué la persona que més anys va viure del món des que va morir el japonès Jiroemon Kimura el 12 de juny de 2013 fins a la seva mort l'1 d'abril de 2015. Okawa va ser la persona més vella verificada mai nascuda a Àsia, i la que més anys va viure dels nascuts al segle xix. Okawa va ser la persona número 30 en assolir els 115 anys de manera verificada, la desena persona en assolir els 116 de manera verificada i la cinquena en assolir els 117.

## Referències

* ↑ «Jiroemon Kimura, Oldest Man in Recorded History, Dies at 116». Arxivat de l'original el 15 juny 2013.
* ↑ 100歳以上生きる「一世紀人」が激増中！ - 日経Bizアカデミー Consultat el 26 desembre 2016.
* ↑ «Born In 1898: World's Oldest Living Person Celebrates Birthday». NPR.org, 04-03-2015.
* ↑ Sam Frizell «The World's Oldest Person is Totally Chill About Turning 117». TIME.com, 04-03-2015.
# Cyprinion microphthalmum

Cyprinion microphthalmum és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D.E., 1990. A working list of fishes of the world. Copies available from D.E. McAllister, Canadian Museum of Nature, P.O. Box 3443, Ottawa, Ontario K1P 6P4, Canadà. 2661 p. plus 1270 p. Index
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Diables del Clot

Els Diables del Clot és una colla de diables del barri de El Clot de Barcelona creada el 1977 i és considerada la colla més antiga de Barcelona.

## Història

La colla es va crear el 1977 arran de la primera festa major popular que es va fer al barri amb la voluntat de recuperar la cultura tradicional catalana. Era una època de redreçament de la identitat del país, després dels quaranta anys de dictadura. Tot i que d'entrada havien estat acollits pel Centre Excursionista de Sant Martí, l'any 1980 s'incorporaren a la secció de Cultura de l'Orfeó Martinenc i traslladaren la seu al local d'aquesta entitat.

## Seccions

Els Diables del Clot van acompanyats dels Tabalers del Clot, que ofereixen uns ritmes molt complets. Aquest grup compta amb tabals de classes diferents, adient per al ball dels diables i de la gent que s'arrisca a dansar sota les espurnes. Compten a més amb dues bèsties: el Tolc del Clot i el Pork del Clot.

## Sortides

Els diables participen en la Festa Major del Clot i en la de la ciutat i organitzen la revetlla de Sant Joan del barri. També col·laboren activament amb l'entitat a la qual pertanyen, l'Orfeó Martinenc. Així mateix, prenen part en les Festes de Primavera del barri, col·laboren cada any en el Mercat Solidari amb l'ONG Sant Martí amb el Sàhara, surten a la rua de Carnestoltes i participen en correfocs a tot Catalunya.

## Referències

* ↑ «Diables del Clot». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Enllaços externs

* Web oficial
# La Tramontana, periodich polític vermell

La Tramontana, periodich polític vermell o La Tramontana, periodich vermell fou un periòdic publicat des de 1881 fins a 1896. Publicació de llengua catalana de caràcter anarquista, entre els seus membres en destaca la figura de Josep Llunas i Pujals que, a més de fundador, es va convertir en propietari de la publicació en 1887. Amb continguts força plurals, s'hi poden trobar articles de pensaments vinculats al republicanisme, federalisme, lliure pensament, maçoneria, anarquisme, obrerisme, anticlericalisme i catalanisme convertint-se en un altaveu de diferents moviments d'oposició a restauració borbònica.
El primer número és del 16 de febrer de 1881. Patí diverses suspensions entre les quals cal destacar la del desembre de 1893, que durà fins al gener de 1895. Se'n publicaren 717 números fins al juny de 1896. En aquesta data el periòdic va ser suspès i en Josep Llunas i Pujals empresonat. Hi van col·laborar Eudald Canivell, Cels Gomis i Emili Guanyabens. Reaparegué durant poc temps l'octubre de 1903. En el núm 2 de la quarta època (31 d'octubre de 1903) deia: "Aquest número, porta retrás, perqué nos han denunciat lo grabat i un article". En aquesta quarta època hi signen articles Samuel Torner i Josep Mas i Gomeri entre d'altres.
Imprès a 'La Academia', establiment fundat el 1877 pel federal Evarist Ullastres, era una impremta molt lligada als grups anarquistes de l'època i, especialment, a Josep Llunas i Pujals i Anselmo Lorenzo i on també s'hi publicaren, entre altres coses, revistes tan significatives com El productor (1887-1893).

## Referències

* 1 2 Joaquim Molas, "La nova literatura popular. Tradició i modernitat". A Riquer, Comas i Molas, Història de la literatura catalana, VIII. Barcelona: Ariel, 1968, p.50.
* ↑ Navais, Joan; Samarra, Frederic. Tres banderes i una revolució: anarcosindicalisme, separatisme i comunisme dissident a Reus. Reus: Centre de Lectura, 2001, p. 27. ISBN 8487873391.

## Enllaços externs

* Digitalització de La Tramontana Cedall [Consulta 7-3-2018]
* Setmanari La Tramontana Revista del Centre de Lectura de Reus [Consulta 7-3-2018]
# JBW

JBW Cars era un constructor anglès de cotxes per competicions automobilístiques que va arribar a disputar curses a la Fórmula 1.
JBW es va formar amb el pilot Brian Naylor i el mecànic Fred Wilkinson, que van construir uns monoplaces amb els quals van arribar a competir al campionat del món de la Fórmula 1 en sis curses repartides en tres temporades diferents, debutant al GP de la Gran Bretanya de la temporada 1959.

## Resultats a la F1

| Any | Pilot | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1959 | Brian Naylor | MON | 500 | HOL | FRA | GBR NVQ | ALE | POR | ITA | USA | | - | 0 |
| 1960 | Brian Naylor | ARG | MON NVQ | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR 13 | POR | ITA Ret | USA Ret | - | 0 |
| 1961 | Brian Naylor | MON | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA Ret | USA | | | - | 0 |

## Palmarès a la F1

* Curses: 6
* Victòries: 0
* Podiums: 0
* Punts: 0
# Flavio Martini

Flavio Martini (Galliera Veneta, Província de Pàdua, 13 de gener de 1945) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1969 i 1970. Va guanyar dues medalles de bronze als Campionats del món en contrarellotge per equips de 1967 i 1968.

## Palmarès

* 1968
** 1r al Trofeu Alcide De Gasperi
** 1r al Trofeu Matteotti sub-23
* 1970
** 1r al Giro del Belvedere
* 1974
** 1r al Giro del Belvedere
** 1r al Vicenza-Bionde

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Milford (Massachusetts)

Milford és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2000 tenia 25.152 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Milford tenia 26.799 habitants, 10.420 habitatges, i 7.200 famílies. La densitat de població era de 708,7 habitants/km².
Dels 10.420 habitatges en un 33,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 30,9% no eren unitats familiars. En el 25,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 33,2% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 12,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.856 $ i la renda mediana per família de 61.029$. Els homes tenien una renda mediana de 42.173 $ mentre que les dones 30.989$. La renda per capita de la població era de 23.742$. Entorn del 5,8% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Fills il·lustres

* Joseph Edward Murray (1919 - 2012) cirurgià, Premi Nobel de Medicina o Fisiologia de l'any 1990.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Milford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Milford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Crocidura kegoensis

Crocidura kegoensis és una espècie d'eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae). És endèmica del Vietnam i el seu nom es refereix a la Reserva Natural de Ke Go.

## Referències

* ↑ Lunde, D. P.; Musser, G. G.; Ziegler, T. 2004. «Description of a new species of Crocidura (Soricomorpha: Soricidae, Crocidurinae) from Ke Go Nature Reserve, Vietnam». Mammal Study, 29: 27-36.
# Daewoo K11

La Daewoo K11 DAW (en angles,Dual-barrel Air-burst Weapon, traduït literalment com a Arma de Doble canó Anti aerea), es una arma de diverses utilitats, basada en el llança granades americà XM29, tant en el seu disseny com en la seva utilitat. Consisteix en dos armes diferents unides:
* Un fusell d'assalt, que dispara munició de 5,56×45mm NATO, en la part inferior de l'arma.
* Un llança granades antiaeri, que dispara munició de 20×30mm, situat en la part superior de l'arma, el qual incorpora diversos tipus de mires.

## Història

La K11 va ser exposada per primera vegada la públic, en l'exposició militar de DSEI, encara que la informació sobre el seu desenvolupament data des de 2006.
L'arma va ser adoptada per l'exèrcit de Corea del Sud, en 2008, i distribuïda en 2010, sent el primer exèrcit en tindre una arma anti Aérea lleugera i portàtil en el seu arsenal estendard. Cada esquadra es suposa que va armada amb un K11, encara que no substituirà els granaders, que utilitzen actualment la Daewoo K2, amb el seu llança granades, el K201.
En Maig de 2010, els Emirats Àrabs Units, van comprar 40 K11 per avaluar el seu rendiment, amb un cost total de 560.000 USD, veient que cada arma té un preu estimat d'uns 14.000 $.

## Disseny

Equipada amb un laser que indica la distància, i un computador balístic, la K11 permet ser operada a una distància considerable de l'objectiu. La bala detonarà a uns pocs metres més enrere de l'objectiu. També incorpora una mira electrònica, que està integrada a l'arma, i pot ser utilitzada per veure a distància la mira de l'arma. Aquest equipament, també pot ser utilitzat a la nit, i també informa la distància a la qual es troba l'objectiu, gràcies al làser. La arma es pot disparar en munició de 5,56x45 NATO, en carregadors de 20 o 30 bales, i pot emmagatzemar fins a 6 trets del llança granades de 20mm a la vegada

## Usuaris

* Corea del Sud: Utilitzat per l'exèrcit de Corea del Sud, des de 2010.

## Vegeu també

* Daewoo K1
* Daewoo XK8

## Referències

* ↑ http://www.sntdaewoo.com/template/html/company/S&Tdaewoo_eng.pdf
* ↑ http://www.armyrecognition.com/south_korea_korean_army_light_heavy_weapons_uk/k11_advanced_individual_weapon_system_assault_rifle_s_r_daewoo_south_korea_korean_technical_data_fr.html Arxivat 2010-07-03 a Wayback Machine.
* ↑ Ivan Gale «UAE buys rifles from South Korea». The National, 27-05-2010.
* ↑ «п 'K11' ߡ». [Consulta: 23 novembre 2014].
* ↑ http://kookbang.dema.mil.kr/kdd/HearTypeView.jsp?writeDate=id&writeDateChk=20080930&menuCd=3004&menuSeq=1&kindSeq=3&menuCnt=30911 Arxivat 2009-06-30 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Infantry Weapons: The Future Beckons for Asia Arxivat 2011-07-07 a Wayback Machine. (Asian Military Review article)
* Modern Firearms - K11 Arxivat 2016-12-03 a Wayback Machine.
* S&T Daewoo Homepage
# Diables del Carmel

La colla de Diables del Carmel es va fundar l'any 1985 a iniciativa d'un grup de veïns del barri molt afeccionats al món del foc. L'any 1988 va néixer el drac Capallà, que esdevingué la primera bèstia de foc de la colla i que va ser apadrinat pel Drac de Sants. L'altre drac de la colla és el Jussà.
Als espectacles, el Diables del Carmel hi han incorporat un element teatral que obre o tanca els correfocs. És la Porta de l'Infern, una construcció que simula un portal que dona accés a l'infern.
A més del grup d'adults, la colla de diables en té un d'infantil creat l'any 1993, els Banyetes d'Horta, que ja va participar en la II Trobada de Colles de Diables Infantils de Barcelona celebrada el 1994 al barri de la Verneda. Els menuts tenen les pròpies figures festives: el Petit i el Banyut.
Com que la colla de Diables del Carmel forma part d'algunes entitats cíviques, la relació que té amb el barri i la ciutat és molt activa. Fruit d'això, s'encarrega d'organitzar activitats pròpies i participa en les que promouen grups de diables o associacions i institucions diverses.

## Referències

* ↑ «[URL Diables del Carmel]». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Jaime da Silva Graça

Jaime da Silva Graça (30 de gener de 1942 - 28 de febrer de 2012) fou un futbolista portuguès de la dècada de 1960.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Vitória Futebol Clube i SL Benfica.
Fou 36 cops internacional amb la selecció portuguesa amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1966.

## Palmarès
### Benfica

* Primeira Divisão: 1966-67, 1967-68, 1968-69, 1970-71, 1971-72, 1972-73, 1974-75
* Taça de Portugal: 1968-69, 1969-70, 1971-72
* Taça de Honra (3)

## Referències

* ↑ Morreu Jaime Graça (Jaime Graça died); Record, 28 febrer 2012 (en portuguès)
* ↑ «O adeus a Wembley: as duas finais perdidas pelo Benfica» (en portuguès). Mais Futebol, 30-09-2002. [Consulta: 7 agost 2017].
* ↑ «Jaime Graça, o sexto elemento de luxo do Benfica» (en portuguès). Expresso, 29-02-2012. [Consulta: 25 maig 2017].
* ↑ M, Craig. «A Misfortune Never Comes Alone - Benfica 1967, Part One». Beyond The Last Man, 10-04-2013. [Consulta: 28 maig 2014].
* ↑ Jaime da Silva Graça a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Perfil a foradejogo
* ↑ Perfil a thefinalball
* ↑ «A lenda dos Magriços começou há 50 anos» (en portuguès). Expresso, 13-07-2016. Arxivat de l'original el 7 d’agost 2017. [Consulta: 25 maig 2017].
* ↑ Jaime da Silva Graça Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Portugal stats at Eu-Football
# Flavio Martínez Labiano

Flavio Martínez Labiano (Sant Sebastià, Guipúscoa, 6 de setembre de 1962) és un director de fotografia espanyol. Va començar la seva formació a l'Institut Oficial de Radio i Televisió de Madrid. Es va incorporar temporalment a La Cuadrilla, un grup de cineastes fundat el 1979 per Santiago Aguilar Alvear i Luis Guridi. Amb ells va fer la seva pel·lícula de debut, el curtmetratge Pez (1985). Nou nou anys després, també va participar en el primer llargmetratge del grup, Justino, un asesino de la tercera edad, com a director de fotografia i productor associat.
Labiano va estudiar a l'American Film Institute de Los Angeles, on es va graduar amb un màster en Belles Arts. Allà va conèixer el director Mariano Barroso, amb qui va treballar a la pel·lícula de 1994 Mi hermano del alma. El 1996 va ser nominat al Goya a la millor fotografia pel seu treball de càmera al thriller de terror El día de la bestia. En la dècada dels 1990 va col·laborar en algunes pel·lícules d'Alex de la Iglesia. Des dels anys 2000 ha col·laborat en diverses ocasions amb el director Jaume Collet-Serra, donant lloc a una de les seves obres més reeixides, el thriller d'acció Sense identitat (2011).

## Filmografia

* 1985: Pez (curtmetratge)
* 1993: Urte ilunak
* 1994: Justino, un asesino de la tercera edad
* 1994: Mi hermano del alma
* 1995: Matías, juez de línea
* 1995: El día de la bestia
* 1997: Perdita Durango
* 1998: Atilano presidente
* 1998: La mirada del otro
* 1999: Muertos de risa
* 2000: Harlan County War
* 2001: Bones
* 2002: 800 balas
* 2006: Goal II – Living the Dream!
* 2007: Los cronocrímenes
* 2011: Sense identitat
* 2014: Non-Stop
* 2015: The Gunman
* 2016: The Shallows
* 2017: El guardián invisible

## Referències

* ↑ Flavio Labiano Arxivat 2019-11-02 a Wayback Machine. a cinematigraphers.nl
* ↑ Cecilia Vera, Silvia Badariotti, Débora Castro: Cómo hacer cine: "Éxtasis" de Mariano Barroso., Band 3, Editorial Fundamentos, 2002, S. 23.
* ↑ Finalistes del Goya 1996.
# Min Zhen

Min Zhen (xinès simplificat:闵贞; xinès tradicional: 閔貞; pinyin: Mǐn Zhēn) fou un pintor xinès i artesà de segells per a tinta que va viure sota la dinastia Qing. Va néixer el 1730 a Nanchang, província de Jiangxi. Orfe ben aviat, es va dedicar professionalment a la pintura, venent les seves obres a Wuhan i Yangzhou. Va residir a Hubei. Min va destacar com a pintor de figures humanes i paisatges. De vegades pintava amb els dits. Notable pels seus tons clars i foscos. En diverses fonts se'l menciona com a membre dels Vuit Excèntrics de Yangzhou.

## Bibliografia

* The Art Book of Chinese Paintingsde Ming Deng. Long River Press. 2008. ISBN 1592650511

## Enllaços externs

* http://arts.cultural-china.com/en/77Arts7078.html Arxivat 2014-05-17 a Wayback Machine.
* http://www.china-on-site.com/pages/painter/1114.php Arxivat 2010-12-13 a Wayback Machine.
* https://site.thecollectormart.com/MIN_ZHEN.php Arxivat 2014-04-25 a Wayback Machine.
* http://xinjingrushui.com/node/2707 Arxivat 2014-08-09 a Wayback Machine.
# Crocidura indochinensis

Crocidura indochinensis és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes (Soricidae). Viu a Myanmar, Tailàndia, Laos, el Vietnam i la Xina. Anteriorment se la considerava una subespècie de Crocidura horsfieldii.

## Referències

* ↑ Hutterer, R., Kryštufek, B., Amori, G. i Kefelioglu, H.. Crocidura indochinensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 17 gener 2009.
# Allassa blanca

El vitrac o allassa (Allium triquetrum), és una planta al·liàcia de flors blanques que es troba arreu de la Mediterrània, en sòls humits ombrívols, voreres de camins i torrents, que s'usa com a planta aromàtica (és un tipus d'all). Es diferencia de la resta d'alls en el fet que les seves tiges són de secció triangular.
També rep els nom els noms d'all de séquia, allassa blanca, allassa triquetra i vitracs. També s'han recollit les variants lingüístiques all de séquia, allasa i àpara.
Forma umbel·les de flors blanques acampanades que pengen i és de floració molt primerenca, de febrer a abril. Cada planta sol tenir entre tres i quinze flors. L'allassa blanca té una alçada de 10 a 50 centímetres. Les fulles tendres i bulbs són comestibles.
Als Països Catalans es troba al Rosselló, Mallorca, Menorca i les províncies de Girona, Barcelona i València.

## Referències

* 1 2 «Allium triquetrum». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 27 març 2022].
* 1 2 3 Allassa blanca Herbari Virtual del Mediterrani Occidental
* ↑ «Flors del Rosselló». Arxivat de l'original el 2010-06-11. [Consulta: 6 setembre 2010].
# Daewoo USAS-12

La Daewoo USAS-12 (Universal Sporting Automatic Shotgun 12 gauge, traduït literalment de l'anglès com a: Escopeta Automàtica Universal Esportiva de calibre 12), és una escopeta automàtica, designada com a escopeta de combat, produïda per Daewoo i S&T Motiv, durant 1980.

## Disseny

La USAS-12 és una escopeta operada per gas, i amb un selector de foc, dissenyada per tenir una gran potència de foc en espais de combat reduïts, amb uns carregadors de 10 i 20 cartutxos. Tots dos tipus de carregadors tenen la part posterior feta de polímer per poder veure exactament quantes bales queden a dins del carregador. Té una distància operativa d'uns 40 metres.

## Història

La història de la USAS-12 es remunta a la dècada de 1980. Es va inspirar en els dissenys de les armes de Maxwell Atchisson. Es va veure que l'únic mercat on es podia vendre bé aquesta arma era Corea del Sud, i es va encarregada a la companyia Daewoo, que comencés a produir aquestes escopetes. A mitjans de 1990, es va veure que la USAS-12, es venia bastant bé en algunes zones d'Àsia, i es van construir al voltant d'unes 30.000 unitats.
Durant alguns temps de pau, Gilbert Equipment Co., va provar de vendre versions de la USAS-12 en forma semiautomàtica als EUA, encara que es va veure que no tenia sortida, i es va començar a considerar un com un objecte destructiu, sota el control d'armes dels EUA.

## Usuaris

* Colòmbia
* República Dominicana
* Corea del Sud

## Referències

* 1 2 Lee, Jerry. The Official Gun Digest Book of Guns & Prices 2013. Iola, Wisconsin: Krause Publications, 23 abril 2013, p. 1162. ISBN 978-1-4402-3543-6.
* ↑ Modern Firearms – USAS-12. Arxivat 2016-08-16 a Wayback Machine. Retrieved July 13, 2011.
* ↑ Walker, Robert E. Cartridges and Firearm Identification. CRC Press, 2013, p. 369. ISBN 978-1-4665-8881-3.
* ↑ https://sites.google.cat/site/worldinventory/wiw_sa_colombia%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ https://sites.google.cat/site/worldinventory/wiw_as_koreasouth%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Vegeu també

* Daewoo K1

## Enllaços externs

* Modern Firearms Arxivat 2010-09-01 a Wayback Machine.
* Patent
* USAS-12 Combat Shotgun a YouTube — disassembly video
# Cryptotora thamicola

Cryptotora thamicola és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Tailàndia.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 1988. Two species of cavefishes from Northern Thailand in the genera Nemacheilus and Homaloptera (Osteichthyes: Homalopteridae). Rec. Aust. Mus. 40:225-231.
* ↑ Kottelat, M., 1989. Zoogeography of the fishes from Indochinese inland waters with an annotated check-list. Bull. Zoöl. Mus. Univ. Amsterdam 12(1): 1-55.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Trajano, E., N. Mugue, J. Krejca, C. Vidthatayanon, D. Smart i R. Borowsky, 2002. Habitat, distribution, ecology and behavior of cave balitorids from Thailand (Teleostei: Cypriniformes). Ichthyol. Explor. Freshwat. 13(2):169-184.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Proudlove, G.S., 1997. A synopsis of the hypogean fishes of the world. p. 351-354. A: Actes del 12è Congrés Internacional d'Espeleologia, La Chaux de Fonds, Suïssa. vol. 3.
* Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lincoln Financial Field

El Lincoln Financial Field és un estadi de futbol americà de la ciutat de Filadèlfia (Pennsilvània, Estats Units). Actualment és la seu dels Philadelphia Eagles de l'NFL.

## Enllaços externs

* Lincoln Financial Field
* Ballparks.com: Lincoln Financial Field
* ESPN Stadium Guide: Lincoln Financial Field - Philadelphia
* Stadiums of Pro Football: Lincoln Financial Field
* Temple Official Athletic Site Facilities: Lincoln Financial Field - Football Arxivat 2009-05-07 a Wayback Machine.