OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llengües fino-volgaiques

Les llengües fino-volgaiques, també conegudes com a fino-mari o volgaiques, són un grup de llengües dins la branca fino-pèrmica de les llengües ugrofineses.
Les llengües fino-volgaiques inclouen dues branques i un grup de llengües extintes o no determinades:
* Marí (txeremís): oriental i occidental
* Llengües mordovianes: Erzya i mokxa
* Llengües extintes i de filiació indeterminada: Merya, mesxerià i muromià.
Segons el sistema de classificació de les llengües fino-pèrmiques emprat, es poden incloure també al grup fino-volgaic les llengües següents (de vegades agrupades amb el nom de llengües fino-sami):
* Llengües baltofineses: Finès, estonià, carelià, etc.
* Llengües sami: meridional, septentrional, Lule, etc.
# Alexander Krük

Alexander Krük (Remscheid, 21 de gener de 1987) és un futbolista alemany retirat. Alexander Dercho, és el seu segon nom, adoptat de la seva dona el 2013. Va començar com a futbolista al SG Hackenberg.

## Jubilació

El 2017, Dercho va patir una lesió al cartílag i mai no es va recuperar del tot. Al final de la temporada 2018-19, va decidir retirar-se, després d'haver jugat només vuit partits la temporada.

## Referències

* ↑ «das-team.html Team Saison 2011/2012» (en alemany). Arminia Bielefeld. Arxivat de l'original el 9 d'agost de 2011. [Consulta: 24 febrer 2024].
* ↑ «Alexander Wulf» (en italià). transfermarkt.it. [Consulta: 24 febrer 2024].
* ↑ «Karriereende: Osnabrücks Dercho ist Sportinvalide».
# Alexander MacEwan

Sir Alexander Malcolm MacEwan, Kt. (en gaèlic: Alasdair MacEòghainn fou el líder en primer lloc del Scottish Party, i després de la fusió amb el National Party of Scotland, del Partit Nacional Escocès (SNP) que en va resultar, entre el 1934 i el 1936.
Els resultats dels partit a les eleccions generals del 1935 van ser més aviat pobres, amb un suport notable només per als candidats a Inverness i a les Illes Occidentals. El 1936 el suport va oscil·lar entre el 31% de les Universitats Escoceses i el 6,8% a Dumbarton. El 1936 Andrew Dewar Gibb li va succeir com a líder de l'SNP. Alexander McEwan també va ocupar càrrecs polítics locals a Inverness, com ara el de Provost d'Inverness entre el 1925 i el 1931. El 1932 Jordi V el va nomenar cavaller.

## Referències

* ↑ «Sir Alexander Malcolm MacEwen» (en anglès). Am Baille. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2014. [Consulta: 16 maig 2015].
# Llista d'alcaldes de Vilanova i la Geltrú

A continuació es mostra una Llista d'alcaldes de Vilanova i la Geltrú. L'alcalde o batlle és la màxima autoritat política de l'Ajuntament de Vilanova i la Geltrú.

## Llistat

* 1936 Antoni Escofet i Pascual (ERC)
* 1936-1937 Jaume Pla
* 1937-1938 Joan Recasens i Farré
* 1938 Marià Callau i Martí
* 1938 Carles Figueres i Mestres
* 1939 Antoni Barrueco i Campo (ERC)
* 1939-1941 Santiago Díaz Moyano
* 1941-1943 Eduardo Pascual Fábregas
* 1943-1946 Manuel Navarro i Carreras
* 1946-1969 Antoni Ferrer i Pi
* 1969-1976 Miquel Benavent i Seguí
* 1976-1979 Josep Piqué i Tetas
* 1979 Josep Lleó i Ventura
* 1979-1991 Jaume Casanovas i Escussol (PSC)
* 1991-1992 Josep González i Rovira (ICV)
* 1992-1993 Esteve Orriols i Sendra (CiU)
* 1993-1994 Josep González i Rovira (ICV)
* 1994-1999 Esteve Orriols i Sendra (CiU)
* 1999-2005 Sixte Moral i Reixach (PSC)
* 2005-2011 Joan Ignasi Elena i Garcia (PSC)
* 2011-2015 Neus Lloveras i Massana (CiU)
* 2015-2023 Olga Arnau i Sanabra (ERC)
* 2023-en el càrrec Juan Luis Ruiz López (PSC)

## Resultats des del 1979

Resultats electoralsː
| | CiU | PSC | PP$^a$ | CUP | ICV$^b$ | SOM VNG | ERC | UCD$^c$ | Cs | Altres | Total | Alcalde/ssa |
| 1979 | 3 | 9 | – | – | 5 | - | 1 | 3 | - | 0 | 21 | Jaume Casanovas i Escussol (PSC) |
| 1983 | 4 | 14 | 1 | – | 1 | - | 1 | – | - | 0 | 21 | Jaume Casanovas i Escussol (PSC) |
| 1987 | 6 | 10 | 0 | – | 3 | - | 0 | 2 | - | 0 | 21 | Jaume Casanovas i Escussol (PSC) |
| 1991 | 8 | 10 | 0 | – | 3 | - | 0 | 0 | - | – | 21 | Josep González i Rovira (ICV, 1991-1992, 1993-1994) Esteve Orriols i Sendra (CiU, 1992-1993, 1994-1995) |
| 1995 | 8 | 7 | 2 | – | 3 | - | 1 | – | - | – | 21 | Esteve Orriols i Sendra (CiU) |
| 1999 | 10 | 9 | 2 | – | 2 | - | 2 | – | - | 0 | 25 | Sixte Moral i Reixach (PSC) |
| 2003 | 9 | 10 | 2 | – | 2 | - | 2 | – | - | 0 | 25 | Sixte Moral i Reixach (PSC, 2003-2005) Joan Ignasi Elena i Garcia (PSC, 2005-2007) |
| 2007 | 9 | 10 | 2 | 1 | 2 | - | 1 | – | - | 0 | 25 | Joan Ignasi Elena i Garcia (PSC) |
| 2011 | 9 | 8 | 3 | 3 | 2 | - | 0 | – | - | 0 | 25 | Neus Lloveras Massana (CiU) |
| 2015 | 6 | 5 | 1 | 5 | 0 | 2 | 4 | – | - | 4 | 25 | Neus Lloveras Massana (CiU) |
| 2019 | 3 | 7 | 0 | 3 | 0 | 2 | 7 | - | 3 | 0 | 25 | Olga Arnau i Sanabra (ERC) |
| 2023 | 2 | 11 | 2 | 2 | 2 | 3 | 3 | - | 0 | 0 | 25 | Juan Luis Ruiz López (PSC) |
| Sources: Municat |||||||||||||
| $^a$ Els regidors de les eleccions del 1979 i del 1982 són d'Alianza Popular. $^b$ Els regidors de les eleccions del 1979 i del 1982 són del PSUC. Els del 1995 són de la llista d'Iniciativa per Vilanova i la Geltrú i el 1999 ICV es presenta sense EUiA, amb els Verds. $^c$ Els regidors de les eleccions del 1987 i del 1991 són del CDS. |||||||||||||

## Referències

* ↑ «Vilanova i la Geltrú. Batlles». [Consulta: 26 octubre 2023].
* ↑ «Resultats electorals per convocatòries». vilanova.cat. [Consulta: 26 octubre 2023].
# Anna Senyé d'Aymà

Anna Senyé d'Aymà (Manlleu, Osona, 11 d'agost de 1881 — Barcelona, Barcelonès, 14 d'abril de 1956) fou una poetessa, periodista i activista social catalana.

## Biografia

Filla de Ramon Senyé i Marianna Ramisa. Procedent d'una família conservadora i benestant de Manlleu, va rebre una educació clarament religiosa. Tanmateix, per circumstàncies familiars, va estar molt en contacte amb la natura i els animals, fet que influí fortament en el seu caràcter i en la seva obra literària. Als dinou anys va casar-se amb Lluís Aymà i Ayala, germà de l'editor i fundador de l'editorial Aymà, Jaume Aymà i Ayala. Seguidament es van traslladar a viure a Barcelona. També canvià el seu nom de família, Anna Senyé i Ramisa, pel d'Anna Senyé d'Aymà, amb què signarà les seves obres.
A Barcelona, comença a col·laborar en diverses publicacions com La Veu de Catalunya, El Correo Catalan, Llum Novella, La Dona Catalana i funda l'Associació Protectora d'Animals i Plantes de Catalunya, essent un membre molt actiu de la Secció Abolicionista de les Curses de Braus. En l'àmbit literari, va participar en els Jocs Florals i va guanyar-hi premis en els celebrats a L'Escala i a Molins de Rei. El 1922 va publicar Remolinada, recull de tot el seu treball poètic.

## Referències

* 1 2 3 «Anna Senyé d'Aymà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Pou, Ester «Anna Senyé: notes biogràfiques i recorregut poètic». Ausa, Vol. 25, Núm. 168, 2011, pàg. 473–487. ISSN: 2014-1246.

## Enllaços externs

* Anna Senyré d'Aymà - Endrets. Geografia Literària dels Països Catalans Arxivat 2019-01-10 a Wayback Machine.
# Anna Schimon-Regan

Anna Schimon-Regan, de soltera Regan (Aich, prop de Karlsbad, Bohèmia, 18 de setembre, 1841 - Múnic, Baviera, 18 d'abril, 1902), va ser una cantant (soprano/mezzosoprano) i professora de cant alemanya d'origen bohemi.

## Biografia

Anna Schimon-Regan va rebre la seva formació de cant de Maschinka Schneider a Dresden i Caroline Unger-Sabatier. Va acompanyar Caroline Unger-Sabatier a Florència, on va romandre fins al 1864. Va debutar com a cantant a Siena i va actuar a altres ciutats d'Itàlia. De 1864 a 1867 va ser contractada com a soubrette al "Hoftheater" de Hannover. Després va treballar com a cantant de concert, principalment amb canç lieders de Franz Schubert.
L'agost de 1867 va acceptar un compromís com a cantant de cambra a la cort de la Gran Duquessa Elena Pavlovna de Rússia a Sant Petersburg. Allà va cantar el 28 de novembre de 1867 en el quart concert de la "Russian Concert Society" dirigit per Hector Berlioz una ària de Les noces de Fígaro i Abendscene, un romanç per a mezzosoprano i orquestra de Berlioz. Va participar en altres dos concerts de Berlioz a Sant Petersburg. El 1871 va cantar en un concert a la cort al castell de Windsor amb motiu del matrimoni de la princesa anglesa Louise amb John Campbell, 9è duc d'Argyll. A Londres va continuar la seva formació amb Pauline Viardot i Julius Stockhausen.
El 1872 es va casar amb el pianista, compositor i professor de cant Adolf Schimon (1820-1887) a Florència, que va ensenyar a Leipzig des del 1874. A Leipzig, Anna Schimon-Regan va actuar amb l'Orquestra Gewandhaus i va realitzar diverses gires de concerts entre 1874 i 1877. A finals de la dècada de 1870 es va traslladar a Múnic, on va i va dirigir un quartet vocal femení (2a soprano: Minna Bingenheimer, 1r alt: Anna Lankow, 2n alt: Luise Pfeiffer van Beck). Va ensenyar al Conservatori de Leipzig del 1886 al 1891. El 1892 va anar a Múnic i va ensenyar a l'Acadèmia de Música fins al 1900.
Un dels seus alumnes va ser el tenor Ernst Kraus (1863–1941).

## Referències

* ↑ https://books.google.cat/books?id=LH4YAQAAIAAJ&q=%22Anna+Regan%22&dq=%22Anna+Regan%22&hl=ca&ei=m9ltTrPbC4vYsgb3yf36BA&sa=X&oi=book_result&ct=result/S. 190
* ↑ Fremden-Blatt, Wien, 28. August 1867, S. 5 (Digitalisat).
* ↑ Signale für die musikalische Welt, Bd. 25, Leipzig 1867, S. 1014f. (Digitalisat).
* ↑ Anton C. Loew: Kurzgefasste aber vollständige chronik der weltberühmten cur- und badestadt Karlsbad seit deren entstehung bis auf unsere tage. S. 222.
* ↑ B.V.: „Das münchener Damenquartett“. In: Illustrirte Zeitung, Nr. 2028 vom 13. Mai 1882, S. 393–394, hier. S 394.
* ↑ B.V.: "Das münchener Damenquartett". In: Illustrirte Zeitung, Nr. 2028 vom 13. Mai 1882, S. 393–394, hier. S 394.
# Alexandre Geraldini

Alexandre Geraldini o Alessandro Geraldini (illa de Sicília, Regne de Sicília, 1455 - 1524) fou un humanista i religiós i segon Bisbe de Santo Domingo. Era germà d'Antonio Geraldini i nebot d'un altre Antonio Geraldini.
Era amic de l'arxiver reial Pere Miquel Carbonell, del que se'n sap que van mantenir contactes a Barcelona. També ho fou d'en Cristòfol Colom, amb qui viatjà i coincidí a Barcelona i a les Índies. Alhora, també ho fou de Pere Martir d'Anguera. Després de la mort de Joan II (1479), va viure al nord-est de Sicília, fent de sacerdot/comendatari de Sant'Angelo di Brolo.
Pel novembre de 1484, Alexandre s'hostatjà al Palau d'en fra Bernat Margarit, bisbe de Catània. Entre les moltes missions diplomàtiques encarregades pel rei Ferran, en consta una que en el 1486 va dur-lu a Roma davant del papa Innocenci VIII. Fou bisbe de Vulterra, a Sicília abans d'anar a Amèrica.
Fou nomenat bisbe de Santo Domingo el 13 de febrer de 1517, segons unes fonts, o el 1519 segons d'altres, sota el beneplàcit del papa Lleó X. Va escriure unes memòries sobre la seva estada al Nou Món, Itinerarium ad Regiones sub Aequinoctiali plaga Constitutas, editades a Roma l'any 1631 juntament amb dues poesies i d'altres escrits en prosa llatina referents a Santo Domingo.

## Referències

* 1 2 Bilbeny, 2009.
* ↑ Sobresués i Vidal, Santiago. Societat i estructura política de la Girona medieval. Curial Edicions Catalanes, Barcelona, 1975, p. 241, nota 107 (Biblioteca de Cultura Catalana-12).
* ↑ de Ulloa, Luís. «El segundo obispo de Santo Domingo, primero que efectivamente ocupó la silla episcopal, Alejandor Geraldino». A: {{{títol}}}, p. 273.
* ↑ Geraldini, Alexandri. Itinerarium Ad Regiones Sub Aequinoctiali Plaga Constitutas. Roma: Guilelmi Facciotti, 1631.
* ↑ Rodríguez Demorizi, Emilio. «Presentación». A: Fundación Rodríguez Demorizi. Allessandro Geraldini, Itinerario por las regiones subequinocciales. vol. I. Santo Domingo: Editora del Caribe, 1977, p. 17.

## Enllaços externs

* Bilbeny, Jordi. «Cristòfor Colom i el Regne Català de Sicílià» p. 26. Institut Nova Història, 30-10-2009.
# Antiga mina de fluorita

L'Antiga mina de fluorita és una obra de Montornès del Vallès (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

En els turons de Calders es van obrir túnels d'extracció del mineral espat fluor (fluorita). Una de les galeries més importants, i que encara es conserva, és la que es va obrir al costat del torrent de les Vinyes Velles, al costat de la urbanització de Can Coll. Es pot veure l'entrada de la mina i les restes de la caseta d'on partia la vagoneta. I a l'altre costat del camí, cobertes per l'abundant vegetació, es conserven restes dels safaretjos que s'utilitzaven per rentar el mineral. En altres punts dels turons de Calders hi ha més entrades obertes, que evidencien les prospeccions que es van fer per cercar el mineral.

## Història

Abans de la Guerra Civil ja hi ha registrada activitat minera en el municipi. Després del conflicte, van augmentar considerablement les prospeccions i extraccions, allargant-se durant les següents dècades. Però la falta de seguretat i la baixa puresa del mineral van propiciar la ràpida decadència, concloent amb el definitiu abandonament.
El barceloní Jaume Montserrat Graells, empresari del món de la minera i el carbó que estiuejava al municipi, va ser un dels promotors de l'activitat minera després de la Guerra Civil, obrint més boques d'accés.

## Referències

* 1 2 3 «Antiga mina de fluorita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Aliança de la Democràcia Socialista

L'Aliança de la Democràcia Socialista fou una organització clandestina anarquista que va néixer a Barcelona el 1870 a imatge i semblança de l'Aliança Internacional de la Democràcia Socialista fundada per Mikhaïl Bakunin a Ginebra dos anys abans, el 1868. L'impulsor era Rafael Farga i Pellicer, qui formava part de l'entitat europea. La seva doctrina es basava en el rebuig als estats europeus d'aquells temps i propugnava una nova societat basada en les associacions lliures dels treballadors, la propietat col·lectiva en comptes de la individual, i els valors d'igualtat i justícia.
Va tenir un rol fonamental en l'agrupament i la formació dels primers internacionalistes espanyols. Poc després, en el moment de l'escissió de la Primera Internacional el 1872 entre els marxistes i els bakuninistes, l'Aliança de la Democràcia Socialista tingué un rol important tant en el si de la Internacional en crisi com en el manteniment de la Federació Regional Espanyola en mans anarquistes.

## Referències

* 1 2 3 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 28
# Llista de ciclistes dels Països Catalans

La present llista recull els ciclistes nascuts o residents als Països Catalans que participen en competicions professionals o d'elit.

## Referències

* ↑ GALVEZ LOPEZ, Debora, Cycling Quotient.
* ↑ Equip participant de la UCI World Tour.
* ↑ Museu de l'Esport

## Enllaços externs

* Cycling Quotient
# Ammiditana

Ammiditana va ser rei de Babilònia (1684-1647 aC), de la Dinastia I de l'Imperi paleobabilònic, fill i successor d'Abieshu.
El regne, molt més reduït que en temps d'Hammurabi, va ser pròsper i ben organitzat. Es van construir temples i es van restaurar muralles i ciutats. Sentia una especial veneració pel patesi Entemena de Lagaix com el seu avi Samsuiluna, al que anomena "el senyor guerrer" i del que va celebrar el centenari de l'ascensió al tron amb una estàtua a Kix. Al final del seu regnat va haver de reconquerir una ciutat, probablement Isin, que segurament havia caigut en mans de la dinastia del País de la Mar.
A la seva mort el 1647 aC el va succeir el seu fill Amisaduqa.

## Referències

* ↑ «Ammiditana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Frayne, Douglas. The old Babylonian period: 2003-1595 B.C. Toronto: Univ. of Toronto Press, 1990, p. 412-413. ISBN 9781487572303.

## Bibliografia

* Federico Lara Peinado, Diccionario Biográfico del Mundo Antiguo: Egipto y Próximo Oriente. Madrid: Aldebarán, 1998. ISBN 84-88676-42-5 (en castellà)
# Antoni Ginard Bujosa

Antoni Ginard Bujosa (Palma, 1956) és un geògraf, antropòleg, investigador i historiador mallorquí, professor de Ciències de la Terra a la Universitat de les Illes Balears, especialitzat en temes sobre aprofitament urbà de l'aigua, història de la cartografia de les Illes Balears, toponímia i evolució del territori, cultura popular i patrimoni. Es va llicenciat en Geografia en 1980, obtingué el Grau de Llicenciat el 1984, i aconseguí el doctorat en la mateixa matèria el 1992.

## Obres destacades

És autor o coautor de nombroses obres. Ha col·laborat a l'Enciclopèdia de Menorca i a la Gran Enciclopèdia de Mallorca.
* La terra i el temps. De cap a cap d'any. Calendari rural de l'illa de Mallorca (1989) amb Andreu Ramis —reeditat el 2000 i el 2014. Segons Antònia Sitjar: «un aplec, en un format breu, d’una diversitat d’aspectes heretats de la cultura popular tradicional, que resumeixen una cosmovisió, mes a mes, del cicle del treball i de la vida».
* La cartografia mallorquina (1995)
* Evolució històrica de l'abastament d'aigua a Palma (1800-1995): un debat permanent (1995)
* La cartografia mallorquina a Mallorca (2002)
* Sant Josep del Terme (1878-2003). Crònica de 125 anys de la parròquia (2004)
* Toponímia històrica i territori. Benigalip, Manresa, Llorito, Lloret (2008)
* L'Atles de les Illes Balears de Lluís XIV. Recull de mapes de les costes de Catalunya i de les illes de Mallorca, Menorca i Eivissa (2010)
* Llorito i la independència municipal. De les corts de Cadis (1812-1814) al Trienni Liberal (1820-1823) (2014)
* Art de Conró. Mallorca, 1747 (2015).

## Referències

* 1 2 Soler, G. «Presentan una nueva y ampliada edición de ´La Terra i el temps´». Diario de Mallorca [Consulta: 4 desembre 2015].
* ↑ Vallés, Maria Elena «Andreu Ramis y Antoni Ginard recorren la historia centenaria de las fiestas de Llorito». Diario de Mallorca, 07-08-2008 [Consulta: 4 desembre 2015].
* ↑ Jurado, Laura «El mapa civil de Despuig». El Mundo, 26-06-2012 [Consulta: 4 desembre 2015].
* ↑ «Dr. Antoni Ginard Bujosa». Universitat de les Illes Balears. [Consulta: 10 agost 2022].
* ↑ Massot i Muntaner, 2010, p. 158.
* ↑ «Antoni Ginard i Andreu Ramis editen “La terra i el temps”, un calendari rural de Mallorca». Diari de Balears, 20-10-2014. Arxivat de l'original el 13 d’agost 2022 [Consulta: 13 agost 2022].
* ↑ Sitjar, Antònia «El calendari rural de l’illa de Mallorca serà presentat per l’Obra Cultural de Campos». Ressó, 28-11-2014.
* ↑ AA.VV., 2010, p. 60.
* ↑ Morro, Mateu «La mostra de la llampuga». Ara Balears, 10-10-2015.

## Bibliografia

* AA.VV.. XXII Jornada D'antroponimia I Topinimia. Universitat Illes Balears, 2010. ISBN 8483841371.
* Massot i Muntaner, Josep. Escriptors i erudits contemporanis. L'Abadia de Montserrat, 2010. ISBN 9788498832495.

## Enllaços externs

* Antoni Ginard Bujosa - Lloc web oficial
* «Obra de Antoni Ginard Bujosa» a Dialnet.
# Annex

«Annex» té aquests significats:
Un annex és alguna cosa que està unida o que és pròpia d'una altra cosa, però també pot referir-se a:
* els annexos, o apèndixs d'obres literàries, científiques, o lleis i normes, que amplien la informació sobre aquesta,
* una línia telefònica que està unida, o pertany a una central telefònica (regionalisme peruà),
* als òrgans i estructures de l'aparell reproductor femení, que envolten i són contigües a l'úter
Viccionari
# Anneux

Anneux és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 244 habitants.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 320 | 365 | 413 | 383 | 482 | 496 | 487 | 513 | 453 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 504 | 539 | 524 | 531 | 533 | 478 | 457 | 446 | 428 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 432 | 390 | 400 | 300 | 347 | 323 | 324 | 289 | 275 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 268 | 255 | 259 | 237 | 223 | 226 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Roger Oblez | |
# Amancio Prada

Amancio Prada (San Pedro de Devesas, al municipi de Ponferrada, dins la comarca de El Bierzo, Lleó, 3 de febrer de 1949) és un cantautor espanyol. Va estudiar sociologia a la Universitat de la Sorbona (París), on també va estudiar harmonia, composició i guitarra.
A França es va donar a conèixer apareixent en la televisió i en les ràdios franceses, i fins i tot hi va gravar el seu primer disc, Vida e morte. Aleshores inicià una gran etapa de producció discogràfica juntament amb actuacions arreu del món. En la seva música, d'arrels en gran part populars, tenen cabuda composicions pròpies i cançons basades en textos dels més diversos poetes antics i moderns, entre els quals cal citar Rosalía de Castro, Federico García Lorca, Agustín García Calvo i Chicho Sánchez Ferlosio. Cal destacar la seva versió per a veu, guitarra, violí i violoncel del Cántico espiritual de Sant Joan de la Creu que ha merescut diverses reedicions i l'acord unànime de la crítica.
En la seva obra apareixen recurrentment temes en gallec, la seva llengua, que es parla també a El Bierzo. Al principi de la seva carrera com a cantautor alguns mitjans de comunicació de Lleó, com el Diario de León, el van atacar durament per cantar en gallec, fet que provocà una forta polèmica. La seva trajectòria professional ha merescut diverses distincions entre les quals cal destacar la Medalla IV Centenario de San Juan de la Cruz, el 1991, la Medalla de Oro del Círculo de Bellas Artes de Madrid, el 2001 i el Premi Xarmenta, el 2006.

## Discografia

* Vida e morte (1974)
* Rosalía de Castro (1975)
* Caravel de caraveles (1976)
* Lelia Doura (1977)
* Cántico espiritual (1977)
* Canciones de amor y celda (1979)
* Canciones y soliloquios (1983)
* De la mano del aire (1984)
* Dulce vino de olvido (1985)
* Sonetos del amor oscuro (1986)
* Canta a Galicia (1986, disc que la pàgina web oficial no esmenta, editat per Fonomusic)
* A dama e o cabaleiro (1987)
* Navegando la noche (1988)
* Trovadores, místicos y románticos (1991)
* Cántico espiritual (1991, edició commemorativa del 4t centenari de la mort de Sant Joan de la Creu)
* Emboscados (1994)
* Rosas a Rosalía (1997)
* Tres poetas en el círculo (1998)
* Cántico espiritual (1998, edició internacional)
* De mar e terra (1999)
* Escrito está (2001)
* Canciones del alma (2002)
* Sonetos y canciones de Federico García Lorca (2004)
* Hasta otro día, Chicho (2005)
* Rosalía siempre (2005)
* Huellas de Salamanca (2005)
* Zamora (2006)
* Concierto de amor vivo (2007)
* Vida de artista (cançons de Léo Ferré) (2007)

## Referències

* 1 2 González Lucini,, Fernando. «Amancio Prada». Canción con todos-SGAE. Arxivat de l'original el 2022-08-17. [Consulta: 22 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial d'Amancio Prada