OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mattia Cattaneo

Mattia Cattaneo (Alzano Lombardo, Província de Bèrgam, 25 d'octubre de 1990) és un ciclista italià, professional des del 2013. Actualment corre a l'equip Quick-Step Alpha Vinyl. En el seu palmarès destaca la victòria al Giro dels Apenins del 2019.

## Palmarès

* 2009
** 1r al Gran Premi de Poggiana
* 2011
** 1r al Girobio
** 1r al Gran Premi de Poggiana
** 1r al Gran Premi Capodarco
* 2012
** 1r a la Ruta d'Or
* 2017
** Vencedor d'una etapa del Tour La Provence
* 2019
** 1r al Giro dels Apenins
* 2021
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 2023
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Polònia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. Abandona (7a etapa)
* 2014. 64è de la classificació general
* 2018. 33è de la classificació general
* 2019. 28è de la classificació general
* 2023. No surt (11a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2015. Abandona (13a etapa)
* 2016. 102è de la classificació general
* 2020. 17è de la classificació general
* 2023. 34è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2021. 12è de la classificació general
* 2022. 96è de la classificació general

## Referències

* ↑ Biciciclismo. «Mattia Cattaneo se impone en el Giro dell´Apenino / Profesionales / Noticias del ciclismo / BICI CICLISMO» (en castellà). [Consulta: 7 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Bateria de níquel i ferro

La bateria de ferroníquel, (bateria Ni.Fe), va ser descoberta per Waldemar Jungner l'any 1899 i va ser desenvolupada per Thomas Alva Edison qui la va patentar el 1903. En el disseny original d'Edison el càtode estava compost per fileres de tubs fins formats per làmines enrotllades d'acer niquelat, aquests tubs estan omplerts d'hidròxidode níquel o oxihidròxid de níquel (NiOOH). L'ànode estava compost originalment de caixes primes perforades d'acer niquelat que contenen pols d'òxid ferrós (FeO). L'electròlit és alcalí, una dissolució d'un 20% de potasaa càustica, hidròxid de potassi, (KOH) en aigua destil·lada. Els elèctodes no es dissolen en l'electròlit, les reaccions de càrrega/descàrrega són completament reversibles i la formació de cristalls de ferro preserva els elèctrodes i la bateria no té efecte memòria i té una gran durada. Les reaccions de càrrega i descàrrega són les següents:
* Càtode: 2 NiOOH + 2 H₂O + 2 e$^–$ ↔ 2 Ni(OH)₂ + 2 OH$^–$
* Ànode: Fe + 2 OH$^–$ ↔ Fe(OH)₂ + 2 e$^–$
És una bateria molt robusta que tolera la sobrecàrrega, sobredescàrrega i el curtcircuit. però és de fabricació cara i altres tipus de bateries l'han desplaçat. Tanmateix en aplicacions especials el seu ús s'ha incrementat.
Les bateries de níquel ferro s'ha usat molt en la mineria europea per la seva capacitat de suportar vibracions, altes temperatures i altres dificultats físiques. S'examina el seu ús en l'energia solar i eòlica i en vehicles elèctrics especialment en vaixells on el pes de les bateries no és un problema.
El seu impacte en el medi ambient és més favorable que el de les bateries que contenen plom o cadmi.

## Referències

* ↑ Proves de laboratori per validar la durabilitat de les cel·les de Ni-Fe
* ↑ Electroquímica de la celula de Edison (Ni-Fe)
* ↑ David Linden, Thomas B. Reddy (ed). Handbook Of Batteries 3rd Edition, McGraw-Hill, New York, 2002 ISBN 0-07-135978-8, Chapter 25
* ↑ Ian Soutar. «Nickel Iron Battery Association HomePage», 01-07-2010. [Consulta: 30 octubre 2011].
* ↑ Mother Earth News Issue #62 - March/April 1980
* ↑ «nickel iron battery information». [Consulta: 24 desembre 2017].
* ↑ Home Power Magazine Issue #80 December 2000/Jan 2001

## Enllaços externs

* 2009 Data Sheet: Advanced NiFe batteries with high current delivery and very low internal resistance (1st page blank) Arxivat 2012-03-09 a Wayback Machine.
* 2005 Journal of Electrochemistry ... First sealed nickel–iron battery opens up new applications
* Zapp Works commercial site
* Iron Edison commercial site Arxivat 2012-04-21 a Wayback Machine.
# Dubi Avit

Dubi Avit (en llatí Dubius Avitus) va ser un magistrat romà nomenat prefecte (governador) de les Gàl·lies i la Germània Inferior durant el regnat de Neró, càrrec en el qual va substituir Paulí.
Els frisis van ocupar les terres de cultiu a la vora del riu Rin, i Dubi els va demanar de sortir a menys que obtinguessin el permís de l'emperador. Els frisis van enviar dos ambaixadors a Roma a demanar el permís i encara que van rebre honors i la ciutadania romana, es va ordenar als frisis d'evacuar les terres ocupades.
Una vegada es van retirar els frisis (els que van resistir van ser massacrats per la cavalleria romana) els terrenys els van ocupar els ampsivaris (ampsivarii) que havien estat expulsats de les seves terres pels caucs (chauci) i demanaven a Roma un lloc per establir-se. Dubi no els va permetre restar al lloc, però va donar al seu cap Boiocalus, amic de Roma, una peça de terra que el cap germànic va rebutjar considerant que allò volia ser un suborn per trair els seus, i es va aliar amb els tèncters i brúcters per resistir als romans.
Dubi va demanar ajut a les legions de Curtili Mància, i va envair el territori dels tèncters, que van agafar tanta por que van trencar l'aliança amb els ampsivarii, exemple que va ser seguit pels brúcters que també van abandonar l'aliança i finalment els ampsivaris van haver de sortir de les terres ocupades.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals XIII, 54-56
* ↑ Plini el vell. Naturalis Historia XXXIV, 18
# Germanes de Santa Maria Magdalena Postel

Les Germanes de Santa Maria Magdalena Postel (en llatí Sorores Mariae Magdalenae Postel) són un institut religiós femení, una congregació religiosa dedicada a l'ensenyament, els membres de la qual posposen al seu nom les sigles S.M.M.P. El 1920 es dividí en dues branques autònomes, una a Alemanya i l'altra a França.
La congregació fou fundada a Cherbourg el 8 de setembre de 1807 per Marie-Madeleine Postel. Havia obert al seu poble, Barfleur (Manche, Normandia), abans de la Revolució Francesa, una escola per a l'educació de noies pobres, i n'obrí més en la regió a partir de 1801. Per a atendre-les, va pensar de fer una congregació seguint el model dels Germans de les Escoles Cristianes de La Salle, a la que donà el nom de Germanes de les Escoles Cristianes de la Misericòrdia (en llatí, Institutum Sororum Scholarum Christianorum a Misericordia). Fou aprovada pel bisbe de Coutances Claude-Louis Rousseau.
El 1832, Postel va adquirir l'antiga abadia benedictina de Saint-Sauveur-le-Vicomte, abandonada, i hi establí la casa mare de l'institut. Rebé el decretum laudis pontifici el 29 d'agost de 1859 i les constitucions foren aprovades el 1901. El 1920, a conseqüència de la Primera Guerra Mundial, les cases establertes a Alemanya se separaren de la congregació, i van crear una branca autònoma de l'institut: les Schwestern der hl. Maria Magdalena Postel.
L'objectiu de la congregació és l'educació cristiana dels joves i la cura de malalts, també a domicili. Les germanes de la branca francesa tenen 57 cases amb 358 germanes (el 2005). Són a França, Itàlia, Irlanda, Països Baixos, Regne Unit, Congo, Costa d'Ivori, Índia i Indonèsia. La seu general és a Saint-Sauveur-le-Vicomte. Les de la branca alemanya són a 69 cases amb 422 germanes, a Alemanya, Romania, Moçambic, Bolívia i Brasil. La seu general és a Heilbad Heiligenstadt (Turíngia).

## Referències

* 1 2 Ann. Pont., 2007, p. 1713.
* ↑ «Soeurs de S.te Marie-Madeleine Postel dans le monde» (en francès). Diòcesi de Coutances i Avranches. Arxivat de l'original el 2016-09-20. [Consulta: 18 agost 2016].

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Città del Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.
* Bibliotheca Sanctorum. Roma: Istituto Giovanni XXIII nella Pontificia Università Lateranense, 1961-1969.
* Pelliccia, Guerrino; Rocca, Giancarlo. Dizionario degli Istituti di Perfezione (en italià). Milà: Edizioni Paoline, 1974-2003.
* «Congrégation Sainte Marie Madeleine Postel» (en francès)., lloc web de la branca de França
* «Schwestern der heiligen Maria Magdalena Postel» (en alemany)., lloc web de la branca d'Alemanya
# Andrònic III de Trebisonda

Andrònic Comnè III fou el desè emperador de Trebisonda, que va governar en onzè lloc durant el període 1330-1332. Va tenir un regnat breu del qual hi ha poca informació.

## Regnat

Andrònic III era el fill primogènit de l'emperador Aleix II Comnè de Trebisonda i de la seva esposa ibera Djiadjak Jaqeli de Samckhe. A la Crònica de Miquel Panaret es diu que va regnar 15 mesos, del que es dedueix que va haver un interregne de cinc mesos entre la mort del seu pare, el maig del 1330, i la seva proclamació a l'octubre.
Rustam Shukurov ha suggerit que el nom d'Andrònic i el del seu fill Manuel, van ser escollits per honorar la memòria dels seus avantpassats llunyans (Andrònic I Comnè i el fill d'aquest Manuel el sebastocràtor), ja que els retrats d'aquests dos personatges estaven a les parets de la sala principal del palau imperial.
Un dels primers actes quan Andrònic va assolir el tron va ser ordenar la mort dels seus dos germans menors: Miquel Anacoutlou i Jordi Achpougas. El seu germà gran, Basili, va aconseguir escapar a Constantinoble, on probablement el seu oncle Miquel Comnè havia anat a residir.
Les fonts documentals no ofereixen detalls que expliquin el motiu d'un regnat tan breu. Fou succeït pel seu fill, que encara era un nen.

## Referències

* 1 2 Miquel Panaret, 1844 g, p. 16.
* 1 2 Miquel Panaret, 1844 a, p. 45.
* ↑ Sukurov, 1995, p. 165.
* ↑ Miller, 1969, p. 43.

## Bibliografia

* Miller, William. Trebizond: The Last Greek Empire. Chicago: Argonaut Publishers, 1969.
* Miquel Panaret. Original-Fragmente, Chroniken, Inschiften und anderes Materiale zur Geschichte des Kaiserthums Trapezunt, part 2 (en grec). Abhandlungen der historischen Classe der königlich bayerischen Akademie 4, 1844 g.
* Miquel Panaret. Original-Fragmente, Chroniken, Inschiften und anderes Materiale zur Geschichte des Kaiserthums Trapezunt, part 2 (en alemany). Abhandlungen der historischen Classe der königlich bayerischen Akademie 4, 1844 a.
* Sukurov, A. «AIMA: the blood of the Grand Komnenoi». Byzantine and Medieval Greek Studies, 19, 1995.
# Gustau Bofill i Capella

Gustau Bofill i Capella fou un industrial i polític català. Fou membre del primer consell d'administració de Fomento de Construcciones y Contratas i fou elegit diputat del Partit Conservador pel districte de Cervera a les eleccions generals espanyoles de 1884 i 1896. A les eleccions de 1893 fou derrotat per Vicente Alonso-Martínez y Martín. Durant el seu primer mandat va rebre un suplicatori, que no fou concedit, sota l'acusació d'haver falsejat una cèdula de proposta d'interventors. Com a diputat es mostrà molt poc actiu.

## Enllaços externs

* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine., p.524
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Bateria de la Moresca

La Bateria de la Moresca és una bateria d'artilleria de defensa militar de Portvendres, de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.
Està situada en el Cap Gros, a prop i al nord de la vila.
L'edifici del segle xvii està inscrit com a Monument històric francès des del 1933.
El monument és propietat de l'estat. Forma part del cens d'immobles Monuments Històrics com a fortificació.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «123 - Portvendres». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Portvendres». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ «La Bateria de la Moresca en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-09-18. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ Batterie de la Mauresque, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Portvendres Arxivat 2012-07-23 a Wayback Machine.
# Barbus progenys

Barbus progenys és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes present a l'Àfrica central. Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren, Flandes. Vol. 1.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey (Estats Units): Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York (Estats Units): John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Banana Motherfucker

Banana Motherfucker és un curtmetratge portuguès de Fernando Alle i Pedro Florêncio, estrenat el 2011.

## Argument

Un equip d'aventurers pertorba els morts en un cementiri místic i allibera plàtans carnívors que destrueixen el món.

## Reptariment

* Fernando Alle
* Ana Lúcia Chita
* Pedro Florêncio
* Luís Henriques
* Mário Oliveira
* Miguel Plantier

## Distincions

* Millor curt internacional al Nevermore Film Festival 2012
* Menció especial al Buenos Aires Rojo Sangre el 31 d’octubre de 2011.

## Referències

* ↑ Banana Motherfucker (2012) al web del Festival de Terror de Sant Sebastià
* ↑ El 12° Buenos Aires Rojo Sangre comienza este jueves Funcinema, 26 d'octubre de 2011

## Enllaços externs

* Banana Motherfucker a Vimeo
# Bank of Palestine

Bank of Palestine (BoP) és el principal banc de Palestina. La seva oficina central es troba a Ramal·lah. La companyia té 74 agències, repartides per la franja de Gaza i Cisjordània. El seu president és, des del 2007, Hashim Shawa, net del fundador de la societat.
Creat el 1960 per Hashem Atta Shawa a Gaza, va començar com un banc agrícola, ajudant els agricultors a desenvolupar el cultiu de cítrics. El seu fill, el Dr. Hani Shawa, es va fer càrrec del banc a principis dels anys 1990.
El banc es va obrir a la Borsa de Valors de Palestina el 2005. El 2007, quan va morir Hani Shawa, el seu fill Hashim Shawa en va assumir el control. Aquell mateix any, el banc va crear la societat Al-Wasta Securities Co.
El 2010, el BoP tenia una capitalització de mercat de 280 milions d'euros. El 2011, va llançar Palpay, un servei de pagament en línia. El mateix any, després d'una sol·licitud del fons monetari palestí, l'administració del banc va anunciar la congelació dels comptes de 31 organitzacions benèfiques i la negativa a obrir comptes a més de 50 entitats. El mateix any va signar el Pacte Global de l'ONU.
Els principals accionistes del banc són: A. M. Al-Kharafi & Sons Trading Co (7,63%), Palestine Investment Fund (6,36%), Mahdiya Y. Shawa (6,29%), HSBC (6,12%) i la Corporació Financera Internacional (5%). El patrimoni del banc representa un capital de 200 milions.

## Referències

* 1 2 3 4 «Profile» (en castellà). bankofpalestine.com. Arxivat de l'original el 2021-01-28. [Consulta: 12 maig 2019].
* ↑ «Banking on peace: Bank of Palestine's Hashim Shawa». Arabian Business. [Consulta: 19 maig 2016].
* ↑ «Rififi à Gaza : La Banque de Palestine a gelé des avoirs d’associations caritatives». Coolamnews. Arxivat de l'original el 2019-05-13. [Consulta: 19 maig 2016].
* ↑ «Bank of Palestine - UN Global Compact» (en anglès). bankofpalestine.com. Arxivat de l'original el 2021-01-28. [Consulta: 13 maig 2019].

## Vegeu també

* Economia de Palestina
# Habuzhean

Habuzhean fou una dinastia de prínceps (nakharark) armenis que existien al regne arsàcida d'Armènia. Són esmentats per mitjà del príncep Vrken Habuzhean que va prendre part en l'ambaixada enviada pel rei Arsaces o Arshak II (vers 350-368) a l'emperador romà.

## Bibliografia

* CYRIL TOUMANOFF, INTRODUCTION TO CHRISTIAN CAUCASIAN HISTORY: II: States and Dynasties of the Formative Period, Traditio, Vol. 17 (1961), Published by: Fordham University
# Eden Roc

Eden Roc és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Hawaii. Segons el cens del 2000 tenia 451 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eden Roc tenia 451 habitants, 186 habitatges, i 110 famílies La densitat de població era de 24,79 habitants per km².
Dels 186 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,2% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 40,9% no eren unitats familiars. En el 33,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 29,5% entre 25 i 44, un 31,5% de 45 a 64 i un 2,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37,3 anys. Per cada 100 dones hi havia 110,75 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 123,08 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.658 $ i la renda mediana per família de 38.229 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.146 $ mentre que les dones 19.464 $. La renda per capita de la població era de 9.902 $. Aproximadament el 16,9% de les famílies i el 34,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eden Roc». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Eden Roc». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Germanes de l'Infant Jesús

«Germanes de l'Infant Jesús» té aquests significats:
* Per a la congregació religiosa fundada el 1666 a Rouen per Nicolas Barré, vegeu: Religioses de l'Infant Jesús
* Per a la congregació religiosa fundada el 1667 a Lo Puèi de Velai per Ana Maria Martel, vegeu: Germanes del Nen Jesús
# Ali El-Kaf

Ali El-Kaf (àrab: علي السعيد) (Bani Suwayf, 10 d'abril de 1908 - 1979) fou un futbolista egipci de la dècada de 1930.
Fou internacional amb la selecció d'Egipte amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1934.
Pel que fa a clubs, destacà a Tersana i Zamalek SC.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2012-01-04. [Consulta: 2 febrer 2015].
* ↑ Copa do Mundo da FIFA Itália 1934 Arxivat 11 August 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Ali El Sayed Kaf».
* ↑ Said, Dr.Tarek. «Dr.Tarek Said's Homepage - Zamalek Versus Ahly Matches 1997/98».
# Moncef Marzouki

Moncef Marzouki (àrab: المنصف المرزوقي, al-Munṣif al-Marzūqī), el nom complet del qual és Al-Moncef ben Mohammed Bedoui Al-Marzouki (Grombalia, Tunísia, 7 de juliol de 1945) és un polític, escriptor i metge tunisià, president de la República de Tunísia des del 13 de desembre de 2011, després de ser triat el dia anterior per l'Assemblea Constituent, i fins al 31 de desembre de 2014. Fins a la seva arribada a la prefectura de l'Estat tunisenc va ser president del partit Congrés per a la República (CPR) des de la seva fundació en 2001. El novembre de 2021, Moncef Marzouki va ser objecte d'una ordre de detenció internacional per posar en perill la seguretat de l'estat.

## Referències

* ↑ (en francès) Biografía en la web personal de Moncef Marzouki
# Mattias Ekström

Mattias Ekström (Falun, Suècia; 14 de juliol de 1978) és un pilot automobilític suec que ha disputat diverses modalitats, destacant-ne el Ral·li Cross, Turismes i raids.
Ha estat guanyador en dues ocasions del Deutsche Tourenwagen Masters (DTM) amb Audi, els anys 2004 i 2007, quedant-ne subcampió els anys 2005, 2011, 2014 i 2017. Ekström es retirà del DTM l'any 2018. Dins dels turismes també guanyà al 1999 el Campionat suec.
En paral·lel a la seva trajectòria en turismes, l'any 2016 es proclama guanyador del Campionat Mundial de Ral·li Cross l'any 2016. També ha disputat de forma ocasional i esporàdica proves del Campionat Mundial de Ral·lis, especialment el Ral·li de Suècia, disputant l'any 2004 el Ral·li de Catalunya amb un Mitsubishi Lancer Evo VII. L'any 2011 guanya les 24 hores de Spa.
Ha disputat en diverses ocasions el Ral·li Dakar, guanyant una etapa amb l'equip oficial Audi l'any 2022.

## Palmarès

* Campionat Mundial de Ral·li Cross: 2016
* Deutsche Tourenwagen Masters (DTM): 2004 i 2007
* Campionat de Suècia de Turismes: 1999
* 24 hores de Spa: 2011

## Referències

* ↑ pitlane. «Mattias Ekström deja el DTM y se centra en el Rallycross.» (en castellà), 29-01-2018. Arxivat de l'original el 2022-01-28. [Consulta: 21 abril 2022].
* ↑ Shacki. «Mattias Ekström - rally profile eWRC-results.com» (en anglès). [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ Rodríguez, Roberto. «Mattias Ekström le da a Audi su segunda victoria y Sébastien Loeb reaviva la emoción del Dakar en coches» (en castellà), 10-01-2022. [Consulta: 21 abril 2022].