OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Art fatimita

L'art fatimita és la producció artística que hi ha haver al Califat Fatimita (909–1171), principalment al nord d'Àfrica i a Egipte. El Califat fatimita es va establir inicialment al Magrib, i tenia arrels en un moviment religiós ismaïlista xiïta del segle IX d'Iraq i l'Iran. El període fatimita va estar marcat per la prosperitat a moltes esferes de la societat, manifestada en la creació d'objectes opulents com cristalls de roca esculpits, pises daurades i peces de ceràmica, escultures de fusta i ivori, joies d'or, objectes metàl·lics i tèxtils, llibres i monedes. Les gerres de cristall de roca es consideren els objectes més rars de l'art islàmic. Els feien artesans fatimites buidant un sol bloc de quars, i n'han sobreviscut pocs en l'actualitat.
Els objectes més valuosos s'acumulaven en palaus califals la nova capital fatimita, al-Qàhira. Durant la dècada dels 1060, després de diversos anys de sequera, en què l'exèrcit no va rebre el seu pagament, es van saquejar molts palaus, es van destruir moltes biblioteques i es van fondre objectes preciosos d'or; els pocs tresors restants es van dispersar pel món cristià medieval. Després d'aquest moment, les obres d'art fatimites es van seguir fent del mateix estil, però amb materials menys preciosos.

## Galeria

* Gerra de cristall de roca, Victoria and Albert Museum
* Gerra de cristall de roca del tresor de Lorenzo de Medici, Palazzo Pitti
* Braçalet daurat de Síria del segle xi. Freer Gallery of Art
* Pisa daurada amb una àguila. Metropolitan Museum of Art
* Bol de ceràmica, Museu del Bardo
* Columna de pedra esculpida a la Mesquita d'al-Aqmar al Caire
* Mashad al-Sayyida Ruqayya al Caire
* Mihrab fatimita a la Mesquita d'Ibn Tulun a Fustat
* Gravat de fusta del segle xii al minbar a Qus, litografia de Émile Prisse d'Avennes
* Panell d'ivori esculpit i gravat amb caçadors, Louvre
* Tapisseria de lli del segle xii amb un brodat de seda, Royal Ontario Museum
* Amulet del segle xi amb un Segell de Salomó de 6 puntes, Metropolitan Museum of Art
* Pàgina de l'Alcorà Blau, Metropolitan Museum of Art
* Dinar daurat del segle x, Califat d'al-Muizz Lideenillah, Museu Britànic
* Enquadernació de cuir, Kairuan
* Il·lustració d'un gall del segle X-XI, Fustat, Metropolitan Museum of Art
* Il·lustració del segle XI-XII d'una llebre, Fustat, Metropolitan Museum of Art
* Il·lustració del segle XI-XII d'un lleó, Fustat, Metropolitan Museum of Art
* Còpia del segle XII-XIII d'un mapamundi del "Llibre de Curiositats", Bodleian Library

## Referències

* ↑ Fatimid Rock Crystal Ewers, Most Valuable Objects in Islamic Art
* ↑ Ettinghausen, Grabar i Jenkins, 2001.

## Bibliografia

* Ettinghausen, Richard; Grabar, Oleg; Jenkins, Marilyn. Yale University Press. Islamic art and architecture 650-1250. 51. 2a edició, 2001. ISBN 0-300-08869-8 [Consulta: 17 març 2018]. Arxivat 2012-03-02 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Arquitectura fatimita
# Brunettia consobrina

Brunettia consobrina és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: Queensland.

## Referències

* ↑ Annandale, 1910. Rec. Indian Mus., 5, 141. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Atlas of Living Australia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# La gata borracha

La gata borracha és una pel·lícula veneçolana del 1983 del director Román Chalbaud. Va comptar amb l'orquestra Billo's Caracas Boys amb veus de Mirtha Pérez, Nelson Ned i Agustín Irusta per la musicalització.

## Argument

Un empleat bancari avorrit del seu matrimoni coneix a una prostituta, la seva esposa descobreix la relació i la situació es complica cada vegada més, estant en aquesta situació comet un delicte.

## Repartiment

* América Alonso
* Miguel Ángel Landa
* Alba Roversi
* Bárbara Teyde

## Refefències

* ↑ La gata borracha a cinelatinoamericano.org
* ↑ La gata borracha a asieravenezuela.com

## Enllaços externs

* Teaser de la pel·lícula a YouTube
# El Cogulló (Sallent)

El Cogulló és una muntanya de 474 metres que es troba al municipi de Sallent, a la comarca catalana del Bages.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 282106001).

## Vegeu també

* Poblat ibèric del Cogulló
# Comtat de Saulnois

El comtat de Saulnois (comitatus Salinensis) fou una jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic que agafava el nom del riu Seille afluent del Mosela. Estava situat al sud del comtat de Niedgau, a l'est del comtat de Charpeigne, a l'oest del comtat de Saargau i al nord del comtat de Chaumont.
Aquest territori va quedar per Lluís el Germànic en la partició del 8 d'agost del 870 (anomenat comitatum Seline). Vanderkindere l'associa al Soulossois (comitatus Solocinse), situat riu amunt cap a les fonts del Mosa i que agafaria el nom per Soulosse, a la riba del riu Vair, al districte de Neufchâteau, als Vosges.
Com a comte s'esmenta a Teutbert al segle X. Residia a Destrich prop de Sarreguemines i se l'anomena en una donació al monestir de Bouxières feta per l'emperador Otó I en carta del 2 de juny del 965, en el que es recapitulen anterior donacions entre les quals la de "Teutbertus comes"; com que no dona la data de la donació no se sap quan vivia aquest comte; la necrològica de Gorze esmenta la mort del comte Thicbertus el dia sis dels idus d'Octubre però no dona l'any. Estava casat amb Judit. Només es pot dir que fou anterior al 965 i probablement dins el segle X; però se sap que va tenir dos fills, Benet que fou abat a Saint-Arnoul de Metz i Rotlinda, monja a Bouxières.
Aquest comtat devia quedar integrat en algun moment als dominis ducals de l'Alta Lotaríngia.

## Referències

* ↑ Léon Vanderkindere, La Formation territoriale des principautés belges au Moyen Âge, 1902, accessible a (pdf)
* ↑ comtes de Saulnois
# Ferrociment

El Ferrociment és un material de construcció usat per a fer edificis, dipòsits d'aigua, vaixells i escultures.
Es compon de ciment, sorra, xarxa de filferro i aigua.
El ferrociment es va començar a utilitzar al segle xix i és més econòmic que la construcció amb ciment armat. Com a característiques físiques destaca per la seva lleugeresa, resistència al foc i als terratrèmols. No es rovella.
Per a construir amb ferrociment es parteix d'una ànima de xarxa de filferro que es recobreix amb el morter de ciment sorra i aigua. En general el gruix d'aquest morter és d'entre 10 a 30 mm. Com en altres construccions amb ciment es necessita força temps perquè el material prengui i agafi les característiques físiques d'enduriment i resistència requerides (aproximadament un mes en total).

## Construcció

La forma desitjada pot ser construïda des d'una construcció de diverses capes de filferro o altra malla d'acer, i si és necessari un reforçament amb filferro d'acer o barres d'acer. Durant aquest marc acabat, una barreja apropiada de ciment, sorra i aigua es estesa. Durant l'enduriment, el ferrociment es manté humit, per assegurar que el ciment és capaç d'establir-se i endurir-se.
El gruix de les parets de les construccions de ferrociment es troba en general entre 10 i 30 mm. Com altres aplicacions de ciment, és necessari una quantitat considerable de temps perquè el material arribe a la duresa final. El temps de curat depèn de la càrrega d'aplicació o la seua durada, i pot arribar a necessitar un mes abans que estiga preparada pel seu ús. Segons el ciment s'hidrata, es torna més fort.

## Economia

L'avantatge econòmic de les estructures de ferrociment rau en el fet que és més fort i durable que altres mètodes de construcció tradicionals. Les cases construïdes d'aquesta forma requereixen quasi un manteniment zero i menys requeriments per a les asseguradores. Els tancs d'aigua construïts d'aquesta forma no necessiten un reemplaçament periòdic.
Les estructures de ciment també es poden construir ràpidament, i poden tenir avantatges econòmics. En inclemències meteorològiques, l'habilitat per a erigir ràpidament i fer la cara exterior de l'edifici permet als treballadors guarir-se a l'interior i continuar amb les tasques de construcció interior.

## Enllaços externs

* FerroBoats.com
* Ferrocement.com
* Monolithic Dome Institute Estructures de cúpula de ferrociment.
* Wood Family: How to build a ferrocement boat Arxivat 2009-06-08 a Wayback Machine. Com construir un vaixell de ferrociment.
# Makot

Makot (en hebreu: מכות) és un tractat de la Mixnà i del Talmud babilònic. És el cinquè volum de l'ordre de Nezikín. El tractat de Makot s'ocupa principalment de les lleis dels tribunals jueus i dels càstigs que aquests poden administrar, i pot considerar-se com una continuació del tractat Sanedrí, del que originalment formava part. En el seu àmbit d'aplicació s'inclouen els temes de:
* Els falsos testimonis (edim zomemim).
* L'exili a una ciutat de refugi.
* Les fuetades administrades pel tribunal.
* La definició del que és un tatuatge.

## Contingut del tractat

Va haver-hi una disputa registrada entre el rabí Judà i els altres savis pel que fa al nombre màxim de fuetades que una persona podia rebre. El rabí Judà sostenia que el nombre màxim de fuetades era 40, mentre que els savis deien que el nombre màxim era 39 fuetades. El Talmud governa d'acord amb els savis. Les fuetades s'administraven en grups de tres, un en el pit i un altre en la part posterior de cada espatlla. El rabí Judà sostenia que s'havien d'administrar 40 fuetades, va col·locar el cop final entre els omoplats. Ja que no s'havia de matar a la persona que estava sent assotada, un metge avaluava quants fuetades podia suportar el condemnat.

## Referències

* ↑ «sefaria.org».
* ↑ «jewishvirtuallibrary.org».
Nezikín (סדר נזיקין)
Bava Kama
Bava Metzià
Bava Batra
Sanedrí
Makot
Xevuot
Eduyot
Avodah Zarah
Pirkei Avot
Horayot :
# Mañón

Mañón és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la comarca d'Ortegal.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 4.459 | 4.059 | 4.267 | 2.976 | 1.830 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* Bares (Santa María)
* As Grañas do Sor (San Mamede)
* Mañón (Santa María)
* Mogor (Santa María), on es troba la capital, O Barqueiro.
* As Ribeiras do Sor (San Cristovo)

## Personatges de Mañón

* Federico Guillermo Maciñeira e Pardo de Lama, historiador i política (1870 - 1943).
* Lino Novás Calvo, escriptor (As Grañas do Sor, 1903 - Nova York, 1983)

## Galeria d'imatges
### Far d'Estaca de Bares

* Far
* Sénia

### Port d'O Barqueiro

* Panoràmica
* Vista del port
* Un canó antic al port
# Brunettia exulans

Brunettia exulans és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: les illes Filipines.

## Referències

* ↑ Annandale, 1910. Rec. Indian Mus., 5, 141. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Henri Van Lerberghe

Henri Van Lerberghe (Lichtervelde, 20 de gener de 1891 - Roeselare, 10 d'abril de 1966) va ser un ciclista belga que va córrer entre 1910 i 1923. Guanyar una etapa del Tour de França i un Tour de Flandes compten amb els seus majors èxits. Va guanyar el Tour de Flandes de 1919 per astúcia. Bloguejat per un tren parat, va saltar la barrera i va travessar un vagó amb la bici a l'espatlla.

## Palmarès

* 1910
** 3r al Campionat de Flandes
* 1913
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1914
** 2n al Tour de Flandes
* 1919
** 1r al Tour de Flandes
* 1920
** 2n al Campionat de Flandes

### Resultats al Tour de França

* 1913. Abandona (7a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1914. Abandona (4a etapa)

## Referències

* 1 2 Cornillie, Patrich. Den Doodrijder van Lichtervelde. Het verhaal van Ritten de Coureur (en neerlandès). Lichtervelde: Ajuntament de Lichtervelde, 2004, p. 24.
* 1 2 3 «Henri Van Lerberghe» (en neerlandès). ServiceKoers. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ En aquesta època, les portes dels trens no eren securitzades i es podien obrir manualment.
# El Cogulló (el Pont d'Armentera)

El Cogulló és una muntanya de 881 metres que es troba al municipi del Pont d'Armentera, a la comarca de l'Alt Camp.
Aquest cim està inclòs a la llistat dels 100 cims de la FEEC amb el nom de Cogullò de Cabra.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Fortalesa de Sant Tomàs

La Fortalesa de Sant Tomás (en castellà: fortaleza de Santo Tomás de Jánico) va ser la segona fortificació construïda per Cristòfor Colom, virrey i governador, a l'Illa L'Espanyola, durant el seu segon viatge. Situada a la vall de Cibao, juntament amb Magdalena, Esperanza, Concepción i Bonao va ser construïda en poc temps, iniciant-se el 17 de març de 1494, per uns 70 fusters i paletes al comandament de Pere Margarit durant l'exploració de la regió a la recerca de fonts auríferes. Va ser atacada pel cacic Caonabó. El comandant Alonso de Ojeda va acudir al seu socors amb sol 15 homes i va aconseguir derrotar Caonabó, que va ser capturat.

## Referències

* 1 2 3 4 Hung, Jorge & Sonnemann, Till. (2017). Exploraciones arqueológicas en la Fortaleza de Santo Tomás de Jánico: nuevos aportes a su comprensión histórica. Ciencia y Sociedad. 42. 11. 10.22206/cys.2017.v42i3.pp11-27.
# Paralbara

Paralbara és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Drepaninae.

## Taxonomia

* Paralbara muscularia Walker, 1866
* Paralbara achlyscarleta Chu & Wang
* Paralbara perhamata Hampson, 1892
* Paralbara spicula Watson, 1968
* Paralbara pallidinota Watson, 1968
* Paralbara watsoni Holloway, 1976

## Referències

* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; et al. «Paralbara» (en anglès). The Global Lepidoptera Names Index [Natural History Museum], 2003.
# Luis Rey de Castro Caritg

Luis Rey de Castro Caritg (Arequipa, 24 d'abril de 1930-Lima, 12 d'abril de 2016) va ser un polèmic periodista peruà.
Luis va ser fill d'Ernesto Rey de Castro i Carmela Caritg Forga. Va estudiar Lletres a les universitats de San Agustín d'Arequipa (1947-1948) i San Marcos de Lima (1958).
Es va iniciar en el periodisme escrit a Arequipa, col·laborant en el diari El Deber (1948-1950), des de les pàgines del qual va atacar a la dictadura de Manuel Odría, la qual cosa li va valer una temporada a la presó. Després va passar a Lima i va ingressar al diari La Prensa de Lima, on va tenir la seva columna anomenada La Torre de Papel, on comentava temes d'actualitat. Va formar part d'un brillant grup de periodistes, entre els quals s'explicaven Juan Zegarra Russo, Enrique Chirinos Soto, Arturo Salazar Larraín, Patricio Ricketts, entre d'altres, tots ells formats sota la direcció del cèlebre Pedro Beltrán. Va tornar a la presó en 1956, aquesta vegada juntament amb Beltrán.
En 1962, va tenir una breu incursió en televisió, durant onze mesos, amb el programa dominical Las cartas sobre la mesa en América Televisión. S'hi convidava a polítics i funcionaris de l'Estat per a entrevistes delineades per la naturalesa de les preguntes del públic. A causa que es va convertir en un programa d'oposició va ser retirat de l'aire.
Va seguir treballant en La Prensa fins que va viatjar a Europa per tornar a finalitats dels anys 1960, durant el govern militar de Juan Velasco Alvarado. Al febrer de 1972 va ser deportat a Espanya, tornant gràcies a una amnistia del President Francisco Morales Bermúdez. Treballa en la Southern Perú i després com a Director d'Informacions en el qüestionat SINACOSO (Sistema Nacional de Comunicació Social).
En 1981, després d'una conversa amb el periodista Carlos Paz Cafferatta i amb el broadcaster Genaro Delgado Parker de Panamericana Televisión va retornar a la televisió peruana amb el micro programa La Ventana de Papel (1982-1987), primer amb programes gravats i després amb un espai en directe al programa matinal Buenos Días, Perú, que va aconseguir 756 emissions. Després va passar a Frecuencia Latina (canal 2), on va continuar el seu programa diari de comentaris polític, titulat aquesta vegada Torre de Papel (1992-1995).
Posteriorment, va continuar amb la feina de casa periodístiques en els diaris El Comercio i Expreso i després en el diari Correo, amb la seva tradicional columna d'anàlisi de temes d'actualitat.

## Obres

* De muerte natural (1988, poemari)
* El espejo y otros túneles (1993, narracions)
* Rehén voluntario. 126 días en la embajada del Japón (1998, crònica)
* Crónica de un dios menor (2002)

## Referències

* ↑ Correu: Mor el periodista i columnista de Diari Correo Luis Rey de Castro
* ↑ L'humor i periodisme de dol per Fernando Farrés i Luis Rey de Castro

## Bibliografia

* Alberto Tauro del Pino, Enciclopedia Ilustrada del Perú. Tercera Edició. Volum 14. QUI/SAL. Lima, PEISA, 2001. ISBN 9972401499
# Mağusa Türk Gücü Spor Kulübü

El Mağusa Türk Gücü Spor Kulübü és un club de futbol turc-xipriota de la ciutat de Famagusta.
El Mağusa Türk Gücü vesteix els colors groc i verd i juga al Dr. Fazıl Küçük Stadyumu.
A més del futbol, el club té seccions de voleibol i escacs.

## Palmarès

* Lliga turco-xipriota de futbol:
** 1968-69, 1976-77, 1978-79, 1979-80, 1981-82, 1992-83, 2005-06, 2015-16, 2018-19, 2019-20, 2021-22, 2022-23
* Copa turco-xipriota de futbol:
** 1961, 1977, 1979, 1983, 1987
* Cumhurbaşkanlığı Kupası (supercopa):
** 1983, 1986

## Referències

* ↑ «Home». ktff.net.
* ↑ http://tr-tr.facebook.com/people/Magusa-T%C3%BCrk-G%C3%BCc%C3%BC/1031148506%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «TR Northern Cyprus». rsssf.com. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «MTG, bitime 3 hafta kala şampiyonluğunu ilan etti». Kıbrıs Postası. [Consulta: 11 abril 2023].
* ↑ «TR Northern Cyprus Cup». rsssf.com. [Consulta: 9 febrer 2018].
# Die Presse

Die Presse («la premsa») és un diari austríac, editat a Viena. Va ser fundat el 1848.
El concurrent principal del diari és Der Standard, un diari liberal de l'esquerra. Aquests dos són considerats els diaris de qualitat a Àustria, juntament amb Salzburger Nachrichten i Wiener Zeitung.

## Referències

* ↑ «Biotechnology» (Report). EU, 31-05-2002. Arxivat de l'original el 7 October 2013. [Consulta: 5 octubre 2013].
* ↑ «European News Resources». NYU Libraries. Arxivat de l'original el 28 January 2015. [Consulta: 24 gener 2015].
* ↑ Baber, Katherine «"American First Aid": Jerome Robbins and Leonard Bernstein at the Salzburg Festival, 1959» (PDF). Journal of Austrian-American History, vol. 6, 1, 18-05-2022, pàg. 76. DOI: 10.5325/jaustamerhist.6.1.0074. ISSN: 2475-0913.

## Enllaços externs

* (alemany) Pàgina Web del diari Die Presse
# Lacus Timoris

El Lacus Timoris (Llac de la Por) és una petita mar de la cara visible de la Lluna situat en la seva part meridional.
El llac té un diàmetre 153.65 quilòmetres. Al nord-est es troba el cràter Haidinger i al sud-oest el cràter Epimenides, de 21 i 22 km de diàmetre respectivament. El nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional en 1976.

## Vegeu també

* Llista de mars lunars
* Geologia de la Lluna
* Selenografia

## Referències

* ↑ "Lacus Timoris". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ "Lacus Timoris". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ "Lacus Timoris". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)

## Enllaços externs

* "Lacus Timoris". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 8 juliol 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 8 juliol 2018].
# El Cogulló (Vilanova de Meià)

El Cogulló metres que es troba al municipi de Vilanova de Meià, a la comarca catalana de la Noguera.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 262097001).
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ GEC
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Askole

Askole, Askoli, o Askoly (Urdu: اسکولی) és un petit poble localitzat a la Vall de Shigar, al territori de Gilgit–Baltistan del Pakistan. Askole es troba en una zona remota del massís del Karakoram a 3.040 metres per sobre del nivell del mar. És notable per ser el darrer poblament abans d'entrar a l'alta muntanya del Karakoram. El poble és punt d'accés a peu a dues de les glaceres més llargues de la terra (fora de les zones glacials)ː la glacera Biafo (67 km) i la glacera Baltoro (63 km).
Askole és la porta a quatre dels 14 cims més alts del món coneguts com els Vuitmils (per sobre dels 8,000 m), i és el punt de partida d'expedicions d'alpinisme al K2, Broad Peak i d'altres muntanyes importants.

## Expedicions

Les expedicions als cims següents surten d'Askole:
* K2, segon pic més alt del món a 8.611 m.
* Gasherbrum I, 11è pic més alt del món a 8.080 m.
* Broad Peak, 12è pic més alt del món a 8.047 m.
* Gasherbrum II, 13è pic més alt del món a 8.035 m.
* Gasherbrum III, 7.946 m. (Sovint considerat com a subpic del Gasherbrum II).
* Gasherbrum IV, 17è pic més alt del món a 7.932 m.
* Masherbrum (K1), 22è pic més alt del món a 7.821 m.
* Chogolisa, 36è pic més alt del món a 7.665 m.
* Torre Muztagh, 7.273 m.
* Snow Dom, 7.160 m.
* Biarchedi, 6.781 m.
* Torres del Trango, 6.363 m, els penya-segats més alts del món.
* Pic Mitre, 6.010 m.

## Vegeu també

* Carretera del Karakoram
* Glacera de Baltoro
* Glacera Biafo

## Referències

* ↑ Location of Askole - Falling Rain Genomics
# Fotogramas de Plata 1963

El lliurament dels 14è Premis Fotogramas de Plata (coneguts oficialment com a Placa San Juan Bosco), corresponents a l'any 1963, lliurats per la revista espanyola especialitzada en cinema Fotogramas, va tenir lloc el 31 de gener de 1964, diada de Sant Joan Bosco, a la residència de la família Nadal, propietària de la revista, al barri de Pedralbes (Barcelona). Hi van assistir, entre d'altres, el delegat provincial d'Informació i Turisme, el director de La Vanguardia Xavier de Echarri i artistes com Vicente Parra, Rosita Yarza, Enric Guitart i Matas i altres.

## Candidatures
### Millor intèrpret de cinema espanyol

| Intèrpret | Pel·lícula | Resultat |
| Amparo Soler Leal | La gran familia | Guanyadora |

### Millor intèrpret de cinema estranger

| Intèrpret | Pel·lícula | Resultat |
| Jack Lemmon | Dies de vi i roses | Guanyador |

## Referències

* ↑ Adjudicación de las "placas San Juan Bosco", La Vanguardia, 1 de febrer de 1964
* ↑ Amparo Soler Leal, guardonada, ABC, 2 de febrer de 1964

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1963
* 8a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Enllaços externs

* Consulta dels Fotogramas de Plata de l'any a l'IMDB
* Portada de Fotogramas n. 797 amb la concessió dels premis a todocoleccion.net