OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Torredemer i Marcet

Francesc Torredemer i Marcet (Terrassa, 27 d'octubre de 1943 - Baqueira-Beret, 29 de gener de 1981), conegut com a Paco Torredemer, fou un editor i pilot d'automobilisme català. Emparentat amb els propietaris de la fàbrica tèxtil terrassenca Torredemer, el 1966 es va associar amb el seu amic Geni Baturone per a llançar una revista especialitzada, Fórmula, que esdevingué la publicació d'automobilisme de referència durant anys.
Paco Torredemer es va morir a l'estació d'esquí de Baqueira-Beret en caure d'un telecadira a les pistes negres, mentre mirava d'ajudar un altre esquiador que tenia problemes.

## Trajectòria esportiva

Habitual del circuit de Montjuïc, hi competí amb diverses marques d'automòbil, entre elles Fiat, BMW, SEAT, Ferrari, Alpine, Abarth, Lola, Porsche i Ford. Va participar també en diversos ral·lis i pujades de muntanya, amb èxits com ara la victòria absoluta amb un petit Fiat Abarth a la Pujada al Montseny de 1966 o el segon lloc a la Pujada a la Rabassada de 1974, darrere de Joan Fernández. A més, el 1974 va guanyar el Campionat d'Espanya de Velocitat Turismes i la Copa Barcelona de Turismes.

## Referències

* 1 2 «Vall d'Aran: Muere al caerse de un telesilla» (en castellà). elperiodico.comt. El Periódico de Catalunya, 30-01-1981. Arxivat de l'original el 13 d’agost 2016. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Les nissagues familiars». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 266. ISBN 84-320-6249-9.
* ↑ Del Arco, Javier. 40 Años de historia del automovilismo en el circuito de Montjuïc (en castellà). Barcelona: Reial Automòbil Club de Catalunya, 2000, p. 571. ISBN 84-931729-0-1.

## Enllaços externs

* Article sobre Paco Torredemer al Web Pilotos Muertos Arxivat 2016-06-16 a Wayback Machine. (castellà)
# Coanòcit

Els coanòcits (també coneguts com a "cèl·lules del collar") són les cèl·lules que es troben a l'interior dels cossos, del tipus asconoide, siconoide i leuconoide, de les esponges marines que contenen un flagel central envoltat per un collar de microvil·li el qual està connectat per una tènue membrana. Es tracta del membre més estretament emparentat als ancestres anomenats coanoflagel·lats. Els flagels bateguen regularment creant un flux d'aigua a través dels microvil·lis els quals poden filtrar des de l'aigua els nutrients i altres aliments que captura amb el collar de l'esponja. Aleshores la cèl·lula fagocita les partícules.

## Altres funcions

Els coanòcits també es poden convertir en espermatòcits quan aquesta conversió és necessària per a la reproducció sexual, degut a la manca d'òrgans reproductius en les esponges (els amebòcits passen a ser oòcits).

## Significació evolutiva

Els coanòcits tenen una forta resemblança amb els coanoflagel·lats, i mostren passos clau en l'evolució dels animals. Nicole King va ajudar a establir aquesta diferència. La seqüenciació d'ADN indica que els coanoflagel·lats pluricel·lulars i els porifers són grups germans, els dos descendeixen del mateix clade eucariota. Els moderns coanoflagel·lats viuen en petites colònies que il·lustren, per analogia, l'evolució de les esponges. Els animals més complexos, com specialment els cnidaris, posseeixen cèl·lules amb estructures cllarament derivades dels coanòcits, demostrant els seus lligams històrics amb l'embrancament Porifera.

## Referències

* ↑ Anderson, D. (2001) Invertebrate Zoology Oxford University Press
* ↑ Shubin, Neil "Your Inner Fish"
# Basílica de la Nativitat

La Basílica de la Nativitat a Betlem és una de les esglésies més antigues operant de forma contínua del món. L'estructura està construïda sobre la cova que la tradició marca com el lloc de la Nativitat de Jesús, considerada sagrada. És el primer indret Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO de Palestina des del 2012 i en perill des del mateix any.
L'església és administrada per l'església romànica, grega ortodoxa i armènia apostòlica de forma conjunta.
La primera església fou iniciada per Santa Helena, mare de l'emperador Constantí I el Gran, acabada l'any 333 i reconstruïda el 565 per Justinià I després que fos cremada. La llegenda afirma que durant la conquesa persa el comandant Cosroes II permeté salvar l'església commogut per una imatge dels Tres Reis Mags d'Orient que tenien estètica persa. Durant les croades es feren reparacions i ampliacions del complex, inclòs dins del Regne de Jerusalem. L'església fou una de les causes de la intervenció francesa durant la Guerra de Crimea en contra dels russos

## Vegeu també

* Setge de l'Església de la Nativitat de Betlem de 2002

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Birthplace of Jesus: Church of the Nativity and the Pilgrimage Route, Bethlehem» (en anglès). [Consulta: 17 març 2021].
# Little Wolf

Nom amb què és conegut Ohcumgache (1820-1904). Cabdill xeiene, participà en les matances de Fetterman i Little Big Horn. El 5 d'agost de 1877 amb uns 972 xeiene foren obligats a marxar de Fort Robinson (Nebraska) fins a El Reno (Oklahoma). Dos terços moriren pel camí. Es va amagar a Montana, però el tinent William Clark el va persuadir que ajudés al general Miles com a escolta.

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia Arxivat 2005-09-30 a Wayback Machine.
# Varniai

Varniai ( escoltar (?·pàg.)) és una ciutat del districte municipal de Telšiai en el comtat homònim (Lituània).Està situada al costat del llac de Lūkstas.
Hi ha tres esglésies catòliques, també el Museu Episcopal de Samogítia (Bisbat de Samogítia). Entre 1850 i 1864 a Varniai va viure el famós bisbe lituà Motiejus Valančius. La ciutat va ser esmentada per primera vegada en documents escrits el 1350 amb el nom de Medininkai. Als segles XIV i XV va ser camp de batalla entre samogitis i l'Orde Teutònic. El 1416 va ser construïda la primera església i un any més tard es va crear la primera diòcesi. La primera catedral al voltant de 1464. Aquí van aconseguir educació famosos escriptors lituans com a Motiejus Valančius, Antanas Baranauskas, Antanas Strazdas i d'altres. Durant segles l'avui petita ciutat de Varniai ha estat considerada ciutat i capital de la Samogítia.

## Enllaços externs

* http://postilla.mch.mii.lt/Tevuzeme/varniairenes.en.htm Arxivat 2006-12-10 a Wayback Machine.
* Parc de Varniai i història (lituà) Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine.
* Museu Episcopal de Samogítia (lituà) Arxivat 2021-01-18 a Wayback Machine.
# Bennett (Iowa)

Bennett és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 395 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bennett tenia 395 habitants, 157 habitatges, i 114 famílies. La densitat de població era de 726,2 habitants per km².
Dels 157 habitatges en un 31,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,8% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 26,8% no eren unitats familiars. En el 23,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,3% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.429 $ i la renda mediana per família de 47.679 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.442 $ mentre que les dones 19.500 $. La renda per capita de la població era de 17.320 $. Entorn de l'1,8% de les famílies i l'1,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bennett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bennett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# John Riseley-Prichard

John Henry Augustin Prichard, després Riseley-Prichard va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Riseley-Prichard va néixer el 17 de gener del 1924 a Hereford, Anglaterra i va morir el 8 de juliol del 1993 a Baan Kai Thuan, Tailàndia.

## A la F1

Va debutar a la cinquena cursa de la temporada 1954 (la cinquena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 17 de juliol del 1954 el GP de Gran Bretanya al Circuit de Silverstone.
Riseley-Prichard va participar en una única cursa puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint acabar-la i no assolí cap punt pel campionat de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1954 | RRC Walker Racing Team | Connaught | Lea-Francis | ARG | 500 | BEL | FRA | GBR Ret | ALE | SUI | ITA | ESP | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Cumanagotos

Els cumanagotos eren una ètnia de la branca carib que vivia en el centre i centre-orient de Veneçuela fins a la costa del mar Carib al moment en què van arribar els europeus a Sud-amèrica. Vivien abans de res a la regió que avui dia és l'estat Anzoátegui.
El conquistador Garci González de Silva va realitzar en 1579 i 1580 dues expedicions d'atac contra els cumanagotos que habitaven a les valls del Tuy.
Alexander von Humboldt els va identificar com un dels principals grups indígenes en la província de Nova Andalusia. Van continuar sent un poble clarament diferent fins al cap de la Independència de Veneçuela. Pel 1822 hi havia uns 26 individus d'aquesta ètnia en la zona a l'oest de Cumaná. L'efímera Província de Nova Catalunya (1633-1654), fundada per Joan Orpí, també era coneguda com la "Província dels Cumanagotos". Va ser absorbida a la Nova província d'Andalusia el 1654. Es diu que el nom de la ciutat de Cagua a l'estat d'Aragua deriva de la paraula cumanagoto per a caragol, Cahigua .
En l'actualitat, encara romanen en ciutats, poblats urbanitzats i rurals en la seva majoria a l'orient del país, ja integrats al model de societat occidental, però encara mantenint la seva cultura i costums.

## Referències

* ↑ «cumanagoto.» Diccionario de la lengua española. Consultado el 11 de diciembre de 2017.
* ↑ «Cumanagoto.» Encyclopædia Britannica. Consultado el 11 de diciembre de 2017.
# Ciutat metropolitana de Florència

La Ciutat metropolitana de Florència (en italià Città metropolitana di Firenze) és una ciutat metropolitana de la regió de la Toscana a Itàlia. La seva capital és Florència.
Limita al nord i al nord-est per la regió d'Emília-Romanya (ciutat metropolitana de Bolonya, províncies de Forlì-Cesena i Ravenna), al sud-est amb la província d'Arezzo, al sud amb la província de Siena, a l'oest i al sud-oest amb la província de Pisa, al nord-oest i a l'oest amb les províncies de Lucca, Pistoia i Prato.
Té una àrea de 3.514 km², i una població total de 1.013.295 Hab. (2016) Hi ha 42 municipis a la ciutat metropolitana.
L'1 gener 2015 va reemplaçar a la província de Florència.

## Referències

* ↑ Arxivat 2018-12-16 a Wayback Machine. Dades ISTAT
* ↑ Città metropolitane, province e unioni di comuni: cosa cambia, governo.it
# Coanegra

Coanegra és una contrada i vall del terme de Santa Maria del Camí a Mallorca. La vall comença al barranc format pel Torrent des Freu i s'allargassa entre les elevacions de Sa Comuna, amb una cota màxima de 819 m. dins el terme de Bunyola, per un costat, i les que a partir de la Talaia de Cals Reis, amb una altitud màxima de 769 m. dins el terme d'Alaró, s'orienten cap al sud amb el Puig de Son Guitard (531 m) i el Puig de Son Agulla (512 m). La vall s'orienta de nord-oest a sud-est i és solcada pel Torrent de Coanegra, també dit Torrent des Freu, que rep cursos menors coms els de Ses Covasses, Comellar des Cocó Pequer, Comellar des Bous, Comellar de Can Millo, es Clot des Guix, S'Estret, etc. El clima hi és subhumit amb unes precipitacions mitjanes de 700 mm. La vall, en la seva major part, està coberta de pinars i garriga, amb zones d'alzinar. En el fons de la vall hi la franja de terres conrades formada per cultius de secà i petits horts regats per la Síquia de Coanegra. Dins la vall hi destaquen tres cavitats naturals importants: es Bufador de Son Berenguer, s'Avenc de Can Millo i s'Avenc de Son Pou.

## Etimologia

Nom de procedència romànica preàrab a partir de cova, amb pèrdua de la v intervocàlica, i negra, probablement a causa de la notorietat de s'Avenc de Son Pou.

## Història

A la contrada hi són presents restes talaiòtiques, romanes i àrabs. Després de la Conquesta de Mallorca de 1229 passà a mans de Bernat de Santa Eugènia i més tard a Guillem de Montgrí. El 1271 aquestes terres foren adquirides per l'infant Jaume. Al llarg del segle xiii el nom de Coanegra designava una àrea molt més gran que la vall actual, abastant tot el nord del terme de Santa Maria del Camí a partir del Camí d'Inca a la ciutat. En els documents medievals es documenta l'existència de nou molins d'aigua fariners que mantingueren la seva activitat fins al segle xix i XX. A la contrada no hi ha hagut mai cap nucli de poblament més enllà de les alqueries i possessions, encara que l'actual possessió de Son Torrella en el segle xv fou anomenada Coanegra. Tampoc no hi ha existit mai cap temple, ja que la Parròquia de Santa Maria del Camí sempre ha estat ubicada en el lloc on ara es troba. Les possessions més significatives han estat: Son Torrella, Son Palou, Son Berenguer, Son Agulla, Es Celleràs, Son Oliver, Son Mates de Coanegra, la Bassa de Cas Barreter, Son Roig, Can Millo (Son Farrí), Can Morei (Son Far) i Son Pou.

## Vegeu també

* Síquia de Coanegra
* Son Pou
* Son Roig

## Enllaços externs

* Guia de la Vall de Coanegra
# Basílica de la Macarena

La Basílica de La Macarena és un temple catòlic situat al número 1 del carrer Bécquer, al barri de la Macarena de la ciutat de Sevilla, Espanya, nomenat així en el seu honor.
El seu nom original en castellà és Basílica de Santa María de la Esperanza Macarena i és la seu de la Germanor de La Macarena (que fa estació de penitència cada Divendres Sant de matinada). Situada enfront de la Basílica de La Macarena es troba la Porta de la Macarena, un dels pocs vestigis que queden en peus del que eren les muralles de Sevilla. Per ella va fer la seva entrada l'emperador Carles I.

## Referències

* ↑ Rafael Márquez. «Basílica de Sta. María de la Esperanza, sede de la Hermandad de la Macarena (Sevilla)». [Consulta: 22 juny 2015].
# José Antonio Somalo Giménez

José Antonio Somalo Giménez (Madrid, 12 de maig de 1929 - Palamós, 30 de juny de 2018) fou un magistrat espanyol.
Va ingressar a la carrera judicial l'any 1957 i va exercir com a jutge a Castella, Catalunya i Mallorca. Somalo va ser magistrat de Treball a Barcelona l'any 1966. L'any 1988 va ser nomenat magistrat del Tribunal Suprem i president de l'Audiència Territorial de Barcelona. Va ser el primer president del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, des de 1989 fins a 1994 quan es va incorporar a la Sala IV, que tracta els assumptes laborals i de seguretat social, del Tribunal Suprem. Des del gener del 2000 és defensor del client de les Caixes d'Estalvis Catalanes.

## Referències

* ↑ PAÍS, Ediciones EL. «Noticias sobre José Antonio Somalo Gimenez» (en castellà). [Consulta: 5 abril 2018].
* ↑ País, Ediciones El «El Poder Judicial eligió a Jose Antonio Somalo, presidente de la Audiencia de Barcelona» (en castellà). El País [Madrid], 29-01-1988. ISSN: 1134-6582.
# José Antonio Teixeira Vitienes

José Antonio Teixeira Vitienes (Santander, Cantàbria, 18 de juliol de 1970), conegut com a Teixeira Vitienes II, és un àrbitre de futbol càntabre de la primera divisió espanyola de futbol. Pertany al Comitè d'Àrbitres de Cantàbria. És germà del també àrbitre Fernando Teixeira Vitienes.
Aconseguí l'ascens a Primera Divisió d'Espanya conjuntament amb el col·legiat gallec Ignacio Iglesias Villanueva. Va debutar a la primera divisió el 29 d'agost de 2010 en el partit entre el Deportivo de La Corunya i el Reial Saragossa (0-0).

## Premis

* Trofeu Vicente Acebedo: 2010

## Referències

* ↑ «Alves a Teixeira Vitienes II: "Lo tuyo es increíble!!!"» (en castellà). As, 20-03-2012.
# Juan Luis Rodríguez-Vigil

Juan Luis Rodríguez-Vigil Ros (Valdepeñas, província de Ciudad Real, Castella-la Manxa, 15 de març de 1945) és un polític asturià, expresident del Principat d'Astúries. Va néixer a Valdepeñas encara que als pocs dies ja es va traslladar a viure a L'Infiestu (Piloña), on va romandre fins que als 13 anys es va anar a Oviedo. Allí va estudiar Dret a la Universitat d'Oviedo.
En 1971 es va afiliar el PSOE, del que va ser membre del Comitè Federal des de 1976 a 1979. Després de treballar en el Ministeri d'Indústria i en el d'Obres Públiques a Madrid i exercir d'advocat laboralista per a la UGT va ser Conseller de Sanitat des del primer Govern regional fins a les eleccions autonòmiques de 1991. Aquest any va resultar elegit president del Principat d'Astúries, càrrec del qual va haver de dimitir el 1993 a causa de l'escàndol del petromocho, en què el seu govern va ser enganyat per un timador que fent-se passar per representant d'una companyia petroliera havia promès construir una refineria a la comunitat autònoma.
Està casat i té 3 fills. En 2005 va publicar el llibre "Los montes comunales y vecinales de Asturias". En l'actualitat gaudeix del càrrec de vocal en el Consell Consultiu del Principat d'Astúries.
# Litoria exophthalmia

Litoria exophthalmia és una espècie de granota del gènere Litoria de la família dels hílids. Originària de Papua Nova Guinea.
# Vella fregint ous

La Vella fregint ous és una pintura de Velázquez, realitzat a la seva etapa sevillana. Actualment es troba a la National Gallery of Scotland, a Edimburg, després d'adquirir-lo el 1955 per 57.000 lliures.
La data del quadre, encara que no està clarament definida se situaria al voltant de l'any 1618, abans del trasllat definitiu de Velázquez a Madrid, durant l'any 1623.

## La tècnica

Aquest quadre, com d'altres realitzats a la seva primera època, està influït pel clarobscur, un focus de llum, que sempre ve des de l'esquerra, il·lumina la part dreta del quadre, és a dir, l'anciana, els seus útils i ous ferrats, deixant fosca la resta, el fons i el noi. En aquest cas el clarobscur és molt intens, tant que és difícil apreciar la paret que es troba al fons del quadre i només s'identifica perquè en ella penja una cistelleta.
El realisme és quasi fotogràfic, Velázquez posa cura perquè els objectes destaquin en aquest exemplar de natura morta on apareixen plats, atuells, coberts, casseroles, morters i gerres, destacant la lluentor especial del vidre o la influència de la llum al meló que duu el noi.
El menjar de la vella està increïblement aconseguit, tant que l'oli roent està literalment saltant davant els nostres ulls.
Els peus i les mans són de les parts més expressives del cos, i si observem per un moment les mans de la vella ens adonarem que l'artista ha treballat en elles amb cura, el mateix succeeix amb les mans del noi que l'acompanya a la sala subjectant el meló o prement l'atuell de vidre.
L'ús de personatges populars es fa freqüent a les pintures de la primera època de Velázquez, arribant a utilitzar models del seu entorn familiar a molts dels casos, per exemple la dona que apareix en aquest quadre també ho fa a Crist a casa de Marta i Maria.
Destaca per les seves qualitats tenebristes, alts contrasts de llums i ombres; a la vegada que utilitza tonalitats clàssiques i tènues mostrant un clar predomini de tonalitats ocres i brunes. Patent del virtuosisme de l'autor, és el detall amb què plasma les natures mortes, les mans de la vella, també els objectes en escorç.
L'escena d'organització oval, en què apareixen mitjanes figures a plans molt pròxims, introdueix a l'espectador a l'acció congelada.

## Bibliografia

* Giorgi, Rosa. Velázquez. Luces y sombras del siglo de Oro. Madrid, Electa España, 1999. ISBN 84-8156-217-3.
# Bennett Park

El James Gordon Bennett Park és un parc públic de Nova York. Està situat al barri de Washington Heights i construït sobre l'emplaçament de l'antic Fort Washington, on l'exèrcit continental va fer fracassar les tropes britàniques el 1776. Al cor del parc, s'hi troba un aflorament d'esquist de Manhattan. El Bennett Park correspon al punt més alt de Manhattan amb una altitud de 80,77 metres sobre el nivell del mar, i un monument de pedra situat al parc marca aquesta particularitat.

## Enllaços externs

* Fort Washington/Bennett Park, Manhattan's Highest Point Arxivat 2005-02-25 a Wayback Machine.
* Web oficial
* Bennett Park by NYC Dept. of Parks & Recreation, Setembre 1998 Arxivat 2009-10-05 a Wayback Machine.
# Maria Elisabet de Holstein-Gottorp

Maria Elisabet de Schleswig-Holstein-Gottorp (en alemany Marie Elisabeth von Schleswig-Holstein-Gottorf; 1634–1665) va ser una noble alemanya, landgravina consort de Hessen-Darmstadt.

## Vida

Maria Elisabet va néixer al castell de Gottorp el 6 de juny de 1634, filla de Frederic III de Schleswig-Holstein-Gottorp i la seva esposa Maria Elisabet de Saxònia.
Va morir a Darmstadt el 17 de juny de 1665.

## Matrimoni i fills

El 24 de novembre de 1650 es va casar al palau de Gottorp amb Lluís VI de Hessen-Darmstadt (1630-1678), fill del landgravi Jordi II (1605-1661) i de Sofia Elionor de Saxònia. El matrimoni va tenir vuit fills:
* Magdalena Sibil·la (1652-1712), casada amb el duc Guillem Lluís de Württemberg (1647-1677).
* Sofia Elionor, nascuda i morta el 1653.
* Jordi (1654-1655).
* Maria Elisabet (1656-1715), casada amb el duc Enric de Saxònia-Roemhild (1650-1710).
* Augusta Magdalena (1657-1674).
* Lluís (1658-1678), futur Lluís VII de Hessen-Darmstadt.
* Frederic (1659-1676).
* Sofia Maria (1661-1712) casada amb el duc Cristià de Saxònia-Eisenberg (1653-1707).

## Bibliografia

* Heinrich Zehfu: Alterthümlichkeiten der Residenzstadt Darmstadt S. 60
* Zeitschrift für deutsche Kulturgeschichte S. 345
* Georg Friedrich Teuthorn: Ausführliche Geschichte der Hessen S. 582
# Bató d'Atenes

Bató d'Atenes (en llatí Baton, en grec antic Βάτων, també escrit de manera incorrecta com Βάττος (Plutarc), Βάττων (Suides), Βάθων (Eudòxia)) fou un poeta còmic atenenc de la nova comèdia, que va florir a l'entorn de l'any 280 aC.
Es conserven fragments d'algunes de les seves comèdies:
* Αἰτωλός o Αιτωλοί
* Ευεργέται
* Αυδροφόνος
* Συνεξαπατῶν
Sembla que les seves obres tenien com a finalitat ridiculitzar als filòsofs del seu temps.

## Referències

* ↑ Baton a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 475