OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amós Ruiz Lecina

Amós Ruiz Lecina (Logronyo, 11 d'abril del 1897 - Mèxic, 28 de febrer del 1954) fou un polític socialista espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República Espanyola.

## Biografia

Es llicencià en història a la Universitat de Saragossa i es doctorà a la Universitat de Madrid. Treballà com a catedràtic d'Institut de Secundària de Geografia i Història a Reus, fins que el 1936 es traslladà a un institut de Madrid.
De ben jove militava al PSOE i formà part de l'Agrupació Socialista de Tarragona i de la federació comarcal de la UGT. Fou diputat per la província de Tarragona pel PSOE a les eleccions generals espanyoles de 1931, 1933 i 1936, on votà a favor de l'estatut de Núria i va prendre partit a favor d'ERC en el conflicte per l'aprovació de la Llei de Contractes de Conreu. També fou conseller de l'ajuntament de Tarragona el 1931-1934. Fou tancat quatre mesos al vaixell-presó Manuel Arnús acusat de participar en els fets del sis d'octubre de 1934. Quan es produí la sublevació militar del 18 de juliol de 1936 es trobava a Pollença, on hi col·laborà activament per tal d'evitar el triomf dels sublevats. En acabar la guerra civil espanyola es va exiliar a Mèxic, d'on ja no va tornar.

## Referències

* 1 2 «Amós Ruiz». Fundación Pablo Iglesias. [Consulta: 4 març 2015].
* 1 2 «Amós Ruiz». Fundació Campalans. Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 4 març 2015].

## Enllaços externs

* Biografies de Parlamentaris Catalans Arxivat 2012-01-18 a Wayback Machine.
* La Guerra Civil a Pollença Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Alí ibn Makula

Abu-Nasr Alí ibn Hibat-Al·lah ibn Jàfar al-Ijlí, més conegut com a Alí ibn Makula (nascut a Ocbara, prop de Bagdad el 1030 o 1031-1082/1083), conegut pel malnom d'al-Amir, fou un tradicionista i genealogista musulmà, fill del visir buwàyhida Hibat-Al·lah ibn Makula.
Va estudiar a Bagdad i després va treballar a Iraq, Khurasan, Síria, Egipte, i Fars. Als darrers anys de la seva vida fou oficial seljúcida i va servir en diverses feines entre les quals la més destacada fou la de l'ambaixada que va dirigir a Bukharà per obtenir el reconeixement del nou califa al-Muqtadi (1075-1094). Fou assassinat (1082/1083) per bandits de camí turcs en un viatge que unes fonts diuen que fou a Khuzestan i altres al Kirman.
Va escriure diverses obres: Kitab al-ikmal fi raf arid al-irtiyab an al-mutalef wa l-muktalef min al-asma wa l-kunya wa l-ansab (obra que tracta dels noms propis musulmans, redactada entre 1071 i 1075); Kitab tahdhib mustamer al-awham; i Mufakharat al-kalam wa l-sayf wa l-dinar (perduda).

## Referències

* Vadet, J.-C. «Ibn Mākūlā». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 7 de juny de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/ibn-makula-SIM_3280>
# Amèries de Macedònia

Amèries de Macedònia (en llatí Amerias, en grec Ἀμερίας) fou un escriptor i gramàtic macedoni que va escriure una obra titulada Γλῶσσαι, que parla del significat de les paraules, i una altra anomenada Ριζοτομικὸς ("herbolari"). L'esmenten Ateneu i un escoli a Apol·loni Rodi.

## Referències

* ↑ Amerias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 142
# Ana Rosario Contreras

Ana Rosario Contreras és una activista pels drets humans i infermera veneçolana. És la presidenta de l'Associació d'Infermeres de Caracas. Contreras és una ferma defensora dels drets humans i de la importància de la democràcia. Contreras va rebre el Premi Internacional Dona Coratge de 2021 del Secretari d'Estat dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «2021 International Women of Courage Award Recipients Announced». US Department of State, 04-03-2021. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ «Ana Rosario Contreras: "It's time for Venezuelans to understand that we must work together."». presidenciave, 19-11-2019. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2021. [Consulta: 6 març 2021].
# El Globus (Terrassa)

El Globus de Terrassa va ser una companyia de teatre sorgida el 1973 a partir de dos grups de teatre independent, Skunk i Six x Set acollits a l'entitat terrassenca Amics de les Arts i Joventuts Musicals. La seva voluntat professionalitzadora portà els seus membres a integrar-se a la delegació del Vallès Occidental de l'Institut del Teatre, just després de ser constituïda l'any 1974 i, més endavant, a reconvertir-se en el Centre Dramàtic del Vallès. El seu primer director fou Pau Monterde. Va tenir una activitat destacada en les dècades del 1970 i 1980.

## Estrenes

* 1973. Frank V de Friedrich Dürrenmatt
* 1973. RRRPRRR de Joan Brossa
* 1974. La nau de Josep Maria Benet i Jornet
* 1975. El deixeble del diable de George Bernard Shaw
* 1976. Dispara Flanaghan de Jordi Teixidor

## Referències

* ↑ Sarrau i Galí, Manel. «Terrassenc de l’Any 2006», 03-12-2006. Arxivat de l'original el 2012-06-21. [Consulta: 15 març 2023].
* ↑ «El teatre independent i El Globus, en una mostra a Terrassa». Món Terrassa, 24-01-2017. [Consulta: 15 març 2023].
* 1 2 Falguera, Eloi. «Terrassa fou la ciutat més important, teatralment parlant, després de Barcelona». Nació Digital, 27-01-2017. [Consulta: 22 març 2023].
* ↑ «Experiències personals: Pau Monterde». UOC, 10-05-2006. Arxivat de l'original el 2006-05-10. [Consulta: 15 març 2023].
# María Antonia Iglesias González

María Antonia Iglesias González (Ourense, 15 de gener del 1945-29 de juliol de 2014) va ser una escriptora i periodista espanyola.
El seu pare fou el famós pianista i musicòleg Antonio Iglesias Álvarez, i ha treballat en publicacions com Informaciones,
Triunfo,Tiempo, Interviú, o El País'.

## Ràdio

* Hoy por hoy, (Cadena SER)
* La Brújula (2002, Onda Cero)
* Protagonistas (2004-2006, Punto Radio)

## Televisió

* Informe Semanal, 1984, RTVE
* Día a día (1996-2004, Telecinco)
* Cada día (2004-2005-2006, Telecinco)
* Lo que inTeresa (2006, Antena 3)
* Las Mañanas de Cuatro (2006-2009, Cuatro)
* Madrid opina (2006-2008, Telemadrid)
* La mirada crítica (2008, Telecinco)
* La noria (2008-2011, Telecinco)

## Bibliografia

* Memoria de Euskadi. La terapia de la verdad: todos lo cuentan todo (2009)
* Cuerpo a cuerpo. Cómo son y cómo piensan los políticos españoles (2007)
* Maestros de la República. Los otros santos, los otros mártires (2006)
* La memoria recuperada. Lo que nunca han contado Felipe González y los dirigentes socialistas (2003)
* Aquella España dulce y amarga / Carmen Sevilla i Paco Rabal (1999)
* Ermua, cuatro días de julio (1997), sobre Miguel Ángel Blanco.

## Referències

* ↑ «Muere la periodista María Antonia Iglesias». El mundo, 29-07-2014 [Consulta: 29 juliol 2014].
* ↑ http://www.librosaguilar.com/es/autor/maria-antonia-iglesias/ Arxivat 2011-08-20 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* www.revistafusion.com
* www.elpais.com (07/03/08)
# Luigi Tarantino

Luigi Tarantino (Nàpols, 10 de novembre de 1972) és un esportista italià ja retirat que va competir en esgrima, especialista en la modalitat de sabre.
Va participar en cinc Jocs Olímpics d'Estiu, entre els anys 1996 i 2012, obtenint en total quatre medalles en la prova per equips, bronze a Atlanta 1996 (juntament amb Raffaello Caserta i Antonio Terenzi), plata a Atenes 2004 (amb Aldo Montano i Giampiero Pastore), bronze a Pequín 2008 (amb Aldo Montano, Diego Occhiuzzi i Giampiero Pastore) i bronze a Londres 2012 (amb Aldo Montano, Diego Occhiuzzi i Luigi Samele).
Va guanyar 14 medalles en el Campionat del Món d'esgrima entre els anys 1995 i 2011, i 13 medalles en el Campionat d'Europa d'esgrima entre els anys 1992 i 2011.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 1996 | Atlanta ( Estats Units) | 3 | Sabre per equips |
| 2004 | Atenes ( Grècia) | 2 | Sabre per equips |
| 2008 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 3 | Sabre per equips |
| 2012 | Londres ( Regne Unit) | 3 | Sabre per equips |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 1995 | l'Haia ( Països Baixos) | 1 | Sabre per equips |
| 1995 | l'Haia ( Països Baixos) | 3 | Sabre individual |
| 1997 | Ciutat del Cap ( Sud-àfrica) | 2 | Sabre individual |
| 1998 | La Chaux-de-Fonds ( Suïssa) | 1 | Sabre individual |
| 1999 | Seül ( Corea del Sud) | 3 | Sabre individual |
| 2002 | Lisboa ( Portugal) | 2 | Sabre per equips |
| 2002 | Lisboa ( Portugal) | 3 | Sabre individual |
| 2005 | Leipzig ( Alemanya) | 2 | Sabre per equips |
| 2007 | Sant Petersburg ( Rússia) | 3 | Sabre per equips |
| 2009 | Antalya ( Turquia) | 2 | Sabre per equips |
| 2009 | Antalya ( Turquia) | 3 | Sabre individual |
| 2010 | París ( França) | 2 | Sabre per equips |
| 2011 | Catània ( Itàlia) | 3 | Sabre individual |
| 2011 | Catània ( Itàlia) | 3 | Sabre per equips |
| Campionat d'Europa ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 1992 | Lisboa ( Portugal) | 3 | Sabre individual |
| 1994 | Cracòvia ( Polònia) | 3 | Sabre individual |
| 1996 | Llemotges ( França) | 3 | Sabre individual |
| 1998 | Plòvdiv ( Bulgària) | 2 | Sabre individual |
| 1998 | Plòvdiv ( Bulgària) | 2 | Sabre per equips |
| 1999 | Bozen ( Itàlia) | 2 | Sabre individual |
| 1999 | Bozen ( Itàlia) | 3 | Sabre per equips |
| 2002 | Moscou ( Rússia) | 2 | Sabre per equips |
| 2003 | Bourges ( França) | 2 | Sabre per equips |
| 2003 | Bourges ( França) | 3 | Sabre individual |
| 2009 | Plòvdiv ( Bulgària) | 1 | Sabre per equips |
| 2010 | Leipzig ( Alemanya) | 1 | Sabre per equips |
| 2011 | Sheffield ( Regne Unit) | 1 | Sabre per equips |

## Referències

* ↑ «Luigi Tarantino». Base de dades de la FIE (anglès)
* ↑ «Fencing World Championships (1921-2011)». Pàg. del Comitè Olímpic dels Estats Units (anglès)
# Copa d'Espanya de roller derby

La Copa d'Espanya de roller derby (en castellà: Copa de España de roller derby) és una competició esportiva de clubs espanyols de roller derby, creada el 2019. De caràcter anual, està organitzada per la Reial Federació Espanyola de Patinatge. És la segona competició estatal després del Campionat d'Espanya de roller derby. La primera edició va celebrar-se al Pavelló municipal Riera Seca de Mollet del Vallès. Va ser guanyada pel CHP Bigues i Riells, formada en la seva majoria per diverses exjugadores d'hoquei sobre patins catalanes, com per exemple, Mariona Carmona, Noemí Dulsat, entre d'altres.

## Historial

* En negreta = Equip guanyador
* Nota: Noms dels equips segons l'època.
| Edició | Temp. | Data | Campió | Resultat | Subcampió | Seu |
| I | 2019 | 26-05-2019 | CHP Bigues i Riells (1) | 42-28 | Club Molina Sport | Pavelló Riera Seca, Mollet del Vallès |
| II | 2020 | 29-11-2020 | CDT (1) | 136-6 | MadRiders | Poliesportiu Verge del Carme-Beteró, València |
| III | 2021 | N/A | CDT (2) | lligueta | Levante Roller-Burgos | Poliesportiu Municipal de Ezcabarte, Navarra |
| IV | 2022 | 04-04-2022 | CDT (3) | 86-37 | Club Ruedas Madrid | Pavillón dos Deportes de Coruxo, Vigo |

## Palmarès

| Equip | Campió | Subcampió | Finals | Anys campió | Anys subcampió |
| CP Ciutat del Túria | 3 | 0 | 3 | 2019, 2021, 2022 | — |
| CHP Bigues i Riells | 1 | 0 | 1 | 2019 | — |
| Club Molina Sport | 0 | 1 | 1 | — | 2019 |
| MadRiders | 0 | 1 | 1 | — | 2020 |

## Referències

* ↑ «El CHP Bigues i Riells i el Molina Sport juguen aquest diumenge la I Copa d'Espanya a Mollet del Vallès». FCP, 24-05-2019. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ A.C. «Ex campiones del món d'hoquei patins guanyen la I copa d'Espanya de Roller derby - 27 maig 2019». L'Esportiu, 27-05-2019. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ «El CHP Bigues i Riells, format per ex jugadores d'hoquei patins, guanya la I Copa d'Espanya a Mollet». FCP, 26-05-2019. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ «El Ciudad del Turia Derby se proclama campeón de la Copa de España 2020». FEP, 29-11-2020. [Consulta: 2 desembre 2020].
* ↑ «Doblete del Ciudad del Turia Derby en la III Copa de España». RFEP, 29-11-2021. [Consulta: 9 juliol 2022].
* ↑ «El Club Ciudad del Turia, campeón en categoría masculina y femenina de la IV Copa de España». RFEP, 04-04-2022. [Consulta: 9 juliol 2022].
# Cotorra de les Nicobar

La cotorra de les Nicobar (Psittacula caniceps) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita zones boscoses de les illes Nicobar.
# Luigi Taparelli d'Azeglio

Luigi Taparelli d'Azeglio (italià: Luigi Taparelli) (Torí, 24 de novembre de 1793 - Roma, 21 de setembre de 1862) va ser un sacerdot italià de la Companyia de Jesús. Filòsof i teòleg, va ser qui va encunyar el terme «justícia social».

## Fe i consciència social

Va estudiar primer dret i es va ordenar sacerdot jesuïta el 1820. El seu pensament, de contingut social, considera que l'autoritat emana de Déu i del poble, però la societat no estableix la jerarquia, sinó la necessitat de la ciutadania. Per a ell, la societat es compon del poder públic i l'obligació de cooperar amb el bé social. Arriba a la hipòtesi d'una societat establerta sota un ordre social generat per l'aptitud i obligació de l'home per a la vida en comunitat. Va exercir també com a professor i investigador de dret natural, i el seu pensament s'anticipa a la concepció moderna d'una comunitat internacional.
En conseqüència, l'Església no accepta la lluita de classes, sinó que entén la tasca de les organitzacions obreres com un treball per a la cohesió de la comunitat (entesa com a comunitat cristiana), on, si bé poden haver-hi interessos divergents entre burgesos i proletaris, cal aplicar polítiques destinades a perseguir la justícia social fonamentada en aspectes morals com ara la dignitat humana, la primacia del bé comú, els principis de solidaritat o el dret a la propietat privada.
Va fundar al costat de Carlo Maria Curci la revista La Civiltà Cattolica. Es considera que la seva obra va influir en el papa Leó XIII qui va publicar l'encíclica Rerum Novarum.

## Publicacions

* Saggio teoretico di dritto naturale appoggiato sul fatto, 5 voll., Palermo, Stamperia d'Antonio Muratori, 1840-1843.
* Della nazionalità, Genova, Tipografia de' fratelli Ponthenier, 1847.
* La Legge fondamentale d'organizzazione nella società, in Giuseppe De Rosa, I Gesuiti in Sicilia e la rivoluzione del '48, con documenti sulla condotta della Compagnia di Gesù e scritti inediti di Luigi Taparelli d'Azeglio, Roma, Edizioni di Storia e Letteratura, 1963, pàg. 166–188.
* La libertà tirannia. Saggi sul liberalesimo risorgimentale, Piacenza, Edizioni di Restaurazione Spirituale, 1960. Raccolta di articoli pubblicati su La Civiltà Cattolica nel 1861, a cura di Carlo Emanuele Manfredi e Giovanni Cantoni; e un'ampia antologia, in Gianfranco Legitimo, Sociologi cattolici italiani. De Maistre - Taparelli - Toniolo, Roma, Volpe, 1963, pàg. 137–253.

## Referències

* ↑ Diez, Xavier. Una història crítica de les esquerres. Lleida: Edicions El Jonc, 2019, p. 74-75. ISBN 978-84-947500-0-7.
# Línia evolutiva de Wingull

Aquesta línia evolutiva de Pokémon inclou Wingull i Pelipper.

## Wingull

Wingull és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus aigua i tipus volador i evoluciona a Pelipper.

## Pelipper

Pelipper és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus aigua i tipus volador i evoluciona de Wingull.

## Referències

* 1 2 Wingull a Bulbapedia (anglès) Pelipper a Bulbapedia (anglès)
* 1 2 «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial de Pokémon
Espècies de Pokémon :
# Línia evolutiva de Zigzagoon

Aquesta línia evolutiva de Pokémon inclou Zigzagoon, Linoone i Obstagoon.

## Zigzagoon

Zigzagoon és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus normal i evoluciona a Linoone. Té una forma de Galar que és de tipus sinistre i tipus normal.

## Linoone

Linoone és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus normal i evoluciona de Zigzagoon. Té una forma de Galar que és de tipus sinistre i tipus normal.

## Obstagoon

Obstagoon és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus sinistre i tipus normal i evoluciona de la forma de Galar de Linoone.

## Referències

* 1 2 3 «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial de Pokémon
* Zigzagoon a Bulbapedia (anglès)
* Linoone a Bulbapedia (anglès)
Espècies de Pokémon :
# Ma'an

    Per la ciutat de Jordània, vegeu Maan
Els ma'an o ma'n són una confederació tribal del Iemen a la governació de Shabwa.
La confederació ocupa la part oriental i sud-oriental de l'[Alt Awlaqi], i fins al 1967 era governada per un xeic, independent del sultà de l'Alt Awlaqi. Els membres de la confederació eren els Madhidj, Bu Bekr, Ba Ras, Atik, Sulayman, Tawsala, Mikraha i Thawban, governades per habilis semiindependents; els membres de la tribu servien sovint com a mercenaris a l'estranger. La residència del xeic i ciutat principal era Yashbum, al sud del territori.
El xeicat (anomenat normalment Xeicat de l'Alt Awlaqi) fou un dels estats del Protectorat Occidental d'Aden. El xeic Mushin ben Farid va signar un tractat de protectorat amb els britànics el 1903; el 1963 el xeicat va ingressar a la Federació d'Aràbia del Sud. El 1967 fou abolit i va quedar inclòs en la muhafazah IV (governació IV) de la República Popular del Iemen del Sud fins al 1990 amb la unió dels dos Iemen.

## Xeics de Yashbum a l'Alt Awlaqi

* Daha
* Yaslam ben Daha
* Alí ben Yaslam
* Amm Daib ben Alí
* Ruwais I ben Amm Daib
* Nasir ben Ruwais
* Farid ben Nasir vers 1870-1883
* Ruwais II ben Farid 1883-1890
* Amm Rassas ben Farid 1890-1902
* Muhsin ben Farid 1903-1959
* Abd Allah ben Muhsin 1959-1967
# Ma'adim Vallis

Ma'adim Vallis o la vall Ma'adim és una de les majors gorges de Mart. Mesura gairebé 700 km de longitud i és bastant més gran que el Gran Canyó del Colorado. Té una amplada de prop de 20 km, i en alguns punts aconsegueix més de 2 km de profunditat. Ma'adim (מאדים) és el nom hebreu del planeta Mart.
Aquest canó discorre des del sud cap al nord, i probablement conduïa l'aigua dels llacs del sud cap a l'interior del cràter Gússev, que està situat prop de l'equador marcià. Es creu que el flux de l'aigua que va cavar el Ma'adim Vallis era molt antic, de l'època de la formació de Mart. Alguns canals curts situats al llarg de les parets de Ma'adim serien en realitat canals de drenatge. Aquests canals sorgeixen quan aflora un llit d'aigua subterrània, que dissol parcialment la roca, aquesta s'enfonsa i és transportada per l'acció de l'aigua.

## Referències

* 1 2 «Craters, lava flows and tectonic features near Ma'adim Vallis» (en anglès). [Consulta: 7 abril 2021].
* ↑ «מאדים - Wiktionary» (en anglès). [Consulta: 7 abril 2021].
# Mare de Déu del Perdó de Can Damunt

La Mare de Déu del Perdó de Can Damunt és la capella particular del mas de Can Damunt, pertanyent al poble de Costoja, al Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada al nord-est de la masia, una mica apartada de la casa principal i les seves dependències. El mas de Can Damunt, o Cap d'Amunt, és a uns dos quilòmetres de Costoja, al seu sud-est. Hi mena una variant de la mateixa carretera que duu a Costoja.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «51 - Costoja». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 30. Mare de Déu del Perdó de Cap d'Amunt». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Costoja». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere; Catafau, Aymat. «Costoja: Sant Miquel de Vila-roja». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.

## Referències

* ↑ La Mare de Déu del Perdó de Can Damunt en els ortofotomapes de l'IGN
# Manuel Lassala i Solera

Manuel Lassala i Solera (Barcelona, 5 de desembre de 1801 - València, 3 de febrer de 1894) fou un militar i polític català que fou governador civil de Barcelona, entre 1846 i 1853.
Fill de Joan Rafel Lassala i Francisca Solera, s'inclinà per la carrera militar. El 1810 arribà al grau de cadet i el 1824 ingressà a la Guàrdia Reial, de la que en fou nomenat capità el 1834. A la mort de Ferran VII no acceptà la successió d'Isabel II d'Espanya i es posà de part del pretendent Carles Maria Isidre de Borbó. En la primera guerra carlina va participar en el setge de Bilbao i en la batalla de Luchana, assolint el grau de coronel.
Es va acollir al conveni de Bergara de 1839 i passà a l'exèrcit de la reina Isabel II d'Espanya. Fou nomenat governador civil de la província de Barcelona en 1846-1847 i en la guerra dels matiners de 1849 va lluitar contra els carlins al Principat de Catalunya. El 1851 fou ascendit a mariscal de camp, en 1852-1853 fou novament governador civil de Barcelona i el 1857 capità general d'Andalusia, on va reprimir amb duresa un aixecament de caràcter carlí a Sevilla.
El 1867 fou ascendit a tinent general i arribà a conseller d'estat i director general d'administració militar. El 1866 fou nomenat senador, però no arribà a jurar el càrrec. Amb la restauració borbònica acceptà al nou rei Alfons XII i fou nomenat capità general de València el 1875-1876.

## Referències

* ↑ Manuel Lassala i Solera a la vinapèdia
* ↑ «Manuel Lassala i Solera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ José María de Mena. Historia de Sevilla. Plaza y Janés.
* ↑ Fitxa del Senat