OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wind Telecomunicazioni

Wind Telecomunicazioni S.p.A., més simplement coneguda com Wind, era una empresa italiana de telecomunicacions, que oferia serveis de telefonia mòbil, de telefonia fixa i IPTV.
En nombre d'abonats, va ser el tercer operador de telefonia mòbil a Itàlia (22,9% del mercat a 30/09/2015) després de TIM i Vodafone, i el segon en telefonia fixa (13,4% del mercat a 30/09/2015) després de Telecom Italia.
Proveïdor de serveis del Sistema de Connectivitat Pública (SPC), Wind va gestionar una part de la connectivitat a Internet i Intranet de l'administració pública italiana a l'espera de l'adquisició dels proveïdors que el maig de 2015 van ser adjudicataris del concurs Consip.

## Història

Wind va ser fundada l'any 1997 per Enel, France Télécom i Deutsche Telekom i es converteix en el tercer operador mòbil. L'any 2000 Wind va adquirir Infostrada, convertint-se també en operador de telefonia fixa. L'any 2005 sota el control de Weather Investments, que el 2011 passarà a formar part del grup VimpelCom. El 2016, 3 Italia es va fusionar amb Wind, creant Wind Tre, una joint venture a parts iguals controlada per CK Hutchison Holdings i VimpelCom.

## Infostrada

Infostrada S.p.A., també coneguda com Wind Infostrada, era una empresa italiana de telecomunicacions, que oferia serveis de telefonia fixa i IPTV. Va néixer l'any 1995 d'un acord entre Olivetti Telemedia i Bell Atlantic per competir amb Telecom Italia en el sector de la telefonia fixa. L'any 2000 Wind va adquirir Infostrada, convertint-se també en operador de telefonia fixa. L'any 2005 Wind sota el control de Weather Investments, que el 2011 passarà a formar part del grup VimpelCom. El 2016, 3 Italia es va fusionar amb Wind, creant Wind Tre, una joint venture a parts iguals controlada per CK Hutchison Holdings i VimpelCom.

## Referències

* ↑ «Wind nell'Enciclopedia Treccani» (en italià). [Consulta: 4 juny 2017].
* ↑ «COMMUNICATION MARKETS MONITORING SYSTEM no. 4/2015» (en anglès). [Consulta: 14 maig 2016].
* ↑ «Consip aggiudica la gara SPC: con il nuovo Sistema Pubblico di Connettività la PA risparmia 2 miliardi di euro in 7 anni - Consip» (en italià). Arxivat de l'original el 2015-06-21. [Consulta: 21 juny 2015].
* 1 2 «Our History» (en anglès americà). [Consulta: 17 juliol 2014].
* ↑ «Infostrada». Arxivat de l'original el 2003-02-10. [Consulta: 4 juny 2017].
* 1 2 «Shareholder structure» (en anglès americà). [Consulta: 27 setembre 2013].
* 1 2 «Press - Press Releases - Press - Press - Windgroup» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2016-11-14. [Consulta: 14 novembre 2016].
* 1 2 «Press - Press Releases - Press - Press - Windgroup» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2017-03-10. [Consulta: 11 març 2017].
* ↑ «Infostrada nell'Enciclopedia Treccani» (en italià). [Consulta: 4 juny 2017].
* ↑ «Infostrada: l'Olivetti nelle telecomunicazioni su rete fissa» (en italià). Arxivat de l'original el 2012-01-12. [Consulta: 12 gener 2012].
* ↑ «Bell Atlantic lascia Infostrada» (en italià). [Consulta: 24 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Wind Telecomunicazioni - Lloc web oficial
# Richard van Camp

Richard Van Camp (Fort Smith, Territoris del Nord-oest, 1971) és un escriptor canadenc d'ètnia dogrib (Na-dené). Graduat a la Universitat de Victòria i a l'En'owkin International School of Writing, ha escrit la novel·la The lesser blessed (1996) i els contes per a nens A man called Raven (1997) i What's the most beautiful thing you know about horses (1998).
Va rebre el premi R. Ross Arnett de literatura infantil pel seu llibre infantil Little You. També va ser el guanyador del premi Georges Bugnet de ficció 2013 per la seva col·lecció de contes Godless but Loyal to Heaven. Va ser finalista al premi ReLit de ficció curta el 2010 per The Moon of Letting Go, el 2016 per Night Moves i el 2020 per Moccasin Square Gardens.

## Referències

* ↑ Canadian Who's. Was a dance who danced for blind kids. Who Search. Grey House Publishing Canada.
* ↑ "About a boy: Richard Van Camp and The Lesser Blessed" Arxivat 2013-12-22 a Wayback Machine.. Quill & Quire, November 2012.
* ↑ Orca Book Publishers Canada. «Richard Van Camp». Orca Book Publishers Canada. Arxivat de l'original el de gener 27, 2020. [Consulta: March 4, 2019].
* ↑ «R. Ross Annett Award for Children's Literature».
* ↑ «Georges Bugnet Award for Fiction», 21-08-2012. Arxivat de l'original el 29 de gener 2023. [Consulta: 30 març 2024].
* ↑ "38 books shortlisted for 2020 ReLit Awards". CBC Books, April 27, 2021.

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina oficial
# Epicentre

L'epicentre d'un terratrèmol és el punt a la superfície de la Terra que està directament a sobre de l'hipocentre o focus, el punt on l'explosió subterrània s'origina, és a dir, que l'epicentre és el punt de la superfície terrestre més pròxim a l'hipocentre ones sísmiques. En canvi l'hipocentre és el punt en l'interior de la Terra on es produeix l'inici del terratrèmol.
Etimològicament el terme prové del neollatí epicentrum i aquest del grec ἐπίκεντρος (epikentros) "central", de ἐπί (epi) "sobre, amunt" i κέντρον (kentron) "centre".
L'epicentre és normalment el lloc on es produeixen els danys més greus. Tanmateix, en el cas de grans terratrèmols, la longitud de trencament la falla pot ser molt gran, i per això els danys més greus poden localitzar-se no pas en l'epicentre, sinó en qualsevol altre punt de la zona de trencament. Per exemple en el terratrèmol de Denali (Alaska) del 2002, s'arribà a una magnitud de 7,9 graus i l'epicentre es trobava a l'extrem oest de la zona de trencament, però els danys més greus van passar a uns 330 km de l'extrem est de la zona de trencament.

## Vegeu també

* Hipocentre

## Referències

* ↑ «epicenter». A: Merriam-Webster Online Dictionary, 2009 [Consulta: 19 octubre 2009].
* ↑ Fuis, Gary; Wald, Lisa. «Rupture in South-Central Alaska—The Denali Fault Earthquake of 2002». USGS. [Consulta: 20 abril 2008].
# Joan Pérez i Jorba

Joan Pérez i Jorba (Barcelona, Barcelonès, 1878 — Voutenay-sur-Cure, França, agost de 1928) va ser un poeta, traductor i crític literari català. Va ser el pare de l'escriptor Jaume Pérez-Jorba.
Va estar vinculat a diversos grups modernistes de tendència regeneracionista (entre els quals, el de L'Avenç). Va col·laborar a L'Atlàntida, La Renaixença i en diverses publicacions vinculades al modernisme reusenc (“La Nova Catalunya”, “Lo Somatent” i “El Francolí”). El 1898 va ser un dels principals impulsors de la revista “Catalònia”, des d'on defensà el vitalisme, criticà el decadentisme i difongué l'obra de D'Annunzio i d'Émile Verhaeren.
El 1900 o el 1901 va marxar a París, probablement a causa dels seus lligams amb l'anarquisme, i estigué vinculat a la Banque de Catalogne (des del 1924). Des d'allà va col·laborar a “Las Noticias”, El Poble Català (en fou corresponsal durant la Primera Guerra Mundial), “Le Figaro”, “La Publicidad”, “El Día Gráfico”, La Veu de Catalunya, “Terramar” i “El Globo” de Madrid. També és present en publicacions de caràcter anarquista o regeneracionista com La Revista Blanca i “Un Enemic del Poble”.
Des de ben aviat s'interessà pels nous corrents avantguardistes i en fou un dels principals divulgadors, especialment des de L'Instant (1918-19), revista que ell mateix fundà a París i que subtitulà “Revue franco-catalane”. Col·laborà en revistes de l'avantguarda internacional, com “Noi” a Itàlia, “Grecia” a Espanya o “La Révue de l'Époque” a França. També traduí poemes d'Apollinaire, Reverdy, Pierre Albert-Birot (a qui dedicà un llibre: Pierre Albert-Birot, 1920), Max Jacob i Tristan Tzara. Com a poeta publicà Poemes (1913), Sang en rovell d'ou (1918), que inclou poemes abrandats i aliadòfils sobre la guerra, i Turmell i el boc en flames (1921), de tema amorós.
Va dirigir la sucursal del Banc de Catalunya a París, que la dirigí amb èxit i aprovació de tothom fins a la seva mort a finals d'agost de 1928.

## Referències

* 1 2 «Notes biografiques sobre Pere Coromines».
* ↑ «Joan Pérez i Jorba | enciclopèdia.cat». [Consulta: 2 maig 2020].
# Miquel Plana i Corcó

Miquel Plana i Corcó (Olot, 1943-2012) fou un pintor i bibliòfil català. Va ser pintor, gravador, dibuixant i editor. Ha sigut un referent de la bibliofília catalana amb una obra molt extensa i variada, on sempre han tingut un lloc especial la poesia i el pensament. Va buscar la col·laboració de diversos escriptors i assagistes, entre ells Josep Maria Gironella, Josep Pla, Francesc Fontbona, Narcís Comadira, Miquel Martí i Pol, Joan Perucho i molts d'altres.
El 1973 va editar la seva primera obra de bibliòfil Un núvol apretat per la tramuntana, amb el text de l'olotí Domènec Moli. En van seguir moltes més, fins a un total de 150, de temàtica molt variada. A banda dels llibres, la seva producció com a gravador és rica i original, va dissenyar i estampar calendaris, carpetes de gravats, cartells, les populars roses de Sant Jordi i les nadales. Va ser autor del cartell de Festes del Tura el 1976 i el 1981. És pare del també dissenyador Elies Plana.
Ha deixat a la Biblioteca de Catalunya la seva obra gràfica.
Les nadales són un grup variat, en va fer per encàrrec i també les pròpies que van formar una sèrie de 25 iniciada el 1985. Aquesta darrera col·lecció ha aplegat l'obra dels millors poetes que ha tingut i té el nostre país i ha estat una demostració anual d'agraïment personal de l'artista olotí.

## Referències

* ↑ Casas, Jordi «Mor Miquel Plana». El Punt Avui, 22-05-2012 [Consulta: 8 juliol 2022].
* ↑ NacióGarrotxa. «Elies Plana dissenya el cartell de les Festes del Tura 2023». [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ Biografia al web de la Generalitat de Catalunya

## Bibliografia

* Estruga, Jordi. Tres arquitectes del llibre Lluís Jou, Jaume Pla, Miquel Plana. Ziggurat, 2004. ISBN 84-933065-2-5.
# Mitsugu Nomura

Mitsugu Nomura (Prefectura de Hokkaido, Japó, 21 de novembre de 1956) és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Mitsugu Nomura va disputar 12 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Llinatge Fonseca

Els Fonseca foren un llinatge i una família noble castellana amb orígens gallecs i portuguesos.
Tenien el seu origen a regne de Portugal, si bé originalment havien estat gallecs que van travessar la frontera. Més tard s'instal·laren a la localitat castellana de Toro (Zamora), on van esdevenir una de les principals famílies de la ciutat i hi van realitzar diverses fundacions. S'estengueren també per altres regions, com Salamanca, on un dels membres prominents de la família, l'arquebisbe Alonso de Fonseca, començà la compra de terres als voltants de la ciutat al voltant de 1490, i també per Extremadura, més concretament a Badajoz, on el 1610 se'ls va atorgar el marquesat d'Orellana, convertit el 1643 en marquesat de la Lapilla. Tingueren una notable influència a Castella des dels càrrecs eclesiàstics que varen ocupar al llarg dels segles xv i xvi sobre la política castellana, especialment fins al descobriment d'Amèrica. Aquestes responsabilitats que no impediren una nombrosa descendència entre els seus membres –molts dels quals es deien de nom Alonso–, dels quals asseguraren els privilegis i l'avenir dels descendents a través de la fundació de majorats amb els béns familiars i noves adquisicions.
El seu escut d'armes era d'or, cinc estrelles, de gules, disposades en aspa.

## Referències

* 1 2 3 Westerveld, Govert. La Celestina: Lucena y Juan del Encina (en castellà), 2015.
* 1 2 3 Suazo Pascual, Guillermo. Abecedario de dichos y frases hechas (en castellà). Madrid: EDAF, 1999, p. 136.
* 1 2 3 Barredo de Valenzuela, Adolfo; Alonso-Cadenas, Ampelio. Nobiliario de Extremadura (en castellà). vol. III. Madrid: Hidalguía, 1998, p. 72-73.
* ↑ Cuadrado, Antonio. Datos históricos de la ciudad de Toro (en castellà). Toro: Establecimiento Tipográfico de Manuel Pelayo, 1923, p. 29, 40.
* 1 2 «La nobleza salmantina: Los Maldonado y los Fonseca» (en castellà). UNED, 28-06-2016.
# Luci Corneli Dolabel·la (pretor)

Luci Corneli Dolabel·la (en llatí: Lucius Cornelius Dolabella) va ser un magistrat, militar i senador romà.
L'any 100 aC va ser pretor i després propretor a Hispania el 99 i 98 aC, i va celebrar un triomf per les seves victòries a aquesta província sobre els lusitans.

## Referències

* ↑ Elvers, Karl-Ludwig "C.Dolabella, Cn". A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft Vol I, p 26
# Illa de Basse-Terre

Basse-Terre és l'illa occidental de les dues més grans del departament d'ultramar francès de Guadalupe al Mar Carib. Està separada de la seva germana menor Grande-Terre per un estret canal anomenat Rivière Salée. Fou anomenada pels kali'na Karukera, però els espanyols li donaren el nom actual en honor de la verge del famós monestir extremeny.
Té una superfície de 848 km² i una població de 186.661 habitants en 2006. És una illa volcànica tenint fins i tot actiu el volcà La Grande Soufrière, és de clima tropical, on es poden registrar intenses precipitacions. El seu nom prové del vocabulari de Marina usat en el segle xvii, usat per a designar al litoral que es troba protegit dels vents en oposició a la paraula Capesterre. La principal localitat i capital de departament i regió francesa és la ciutat de Basse-Terre que es troba al sud de l'illa, al sud-oest del volcà Soufrière.

## Llista de municipis de Basse-Terre

| Rang | Municipi | Pop. (2006) | Superfície(km²) | Densitat |
| 1 | Baie-Mahault - PTP | 27.906 | 46,02 | 606 |
| 2 | Petit-Bourg | 21.153 | 130,88 | 162 |
| 3 | Sainte-Rose | 19.989 | 119,65 | 167 |
| 4 | Capesterre-Belle-Eau | 19.610 | 104,31 | 188 |
| 5 | Lamentin | 15.738 | 65,63 | 240 |
| 6 | Basse-Terre - BTR | 12.834 | 5,78 | 2.220 |
| 7 | Saint-Claude - BTR | 10.502 | 34,27 | 306 |
| 8 | Trois-Rivières | 8.864 | 31,22 | 284 |
| 9 | Gourbeyre - BTR | 8.033 | 23,52 | 342 |
| 10 | Vieux-Habitants | 7.675 | 58,70 | 131 |
| 11 | Goyave | 7.575 | 60,91 | 124 |
| 12 | Bouillante | 7.511 | 43,46 | 173 |
| 13 | Pointe-Noire | 7.149 | 59,71 | 120 |
| 14 | Baillif - BTR | 6.086 | 24,37 | 250 |
| 15 | Deshaies | 4.287 | 32,15 | 133 |
| 16 | Vieux-Fort | 1.749 | 7,24 | 242 |

## Galeria d'imatges

* El volcà, la Grande Soufrière
* Un salt d'aigua
* Flors a Basse-Terre
* l'Ós rentador de Guadalupe

## Enllaços externs

* L'illa Basse-Terre al web de la regió Guadalupe
# Capsa de pizza

La capsa de pizza és una caixa plegable on s'emmagatzemen les pizzes calentes per emportar.

## Característiques

La capsa de pizza sovint està feta de cartró ondulat, ha de ser resistent, econòmica, apilable, aïllada tèrmicament, ha de permetre la regulació de la humitat i ha de ser apta per al transport d'aliments. El paper utilitzat per fer les caixes de cartró ha de ser 100% fibres vegetals verges. Els capses de pizza es diferencien dels cartons de pizza congelats, que contenen el producte congelat en làmines de plàstic termosegellades, com és el cas de molts aliments congelats.

## Història

La caixa de cartró per a pizzes va ser patentada per Sergio Boscolo l'any 1985. El mateix any va fundar Trebox, una empresa especialitzada en la producció a gran escala d'aquest producte.

## Propagació

Només a Itàlia, cada any les pizzeries compren 700 milions de caixes.

## Capsa per a lliurament a domicili
### "Salvapizza"

Als Estats Units, moltes capses de lliurament a domicili porten un separador de plàstic resistent a la calor (generalment polipropilè) col·locat al centre de la pizza. Conegut habitualment com a "Salvapizza" ("estalvi de pizza"). Això evita que la tapa de la caixa toqui la pizza i evita que el formatge i els ingredients s'enganxin a la tapa durant el lliurament. El seu origen es remunta a una patent de Carmela Vitale l'any 1985.

## Reciclatge

Tant els "salvapizza" com les capses de pizza són criticades pel malbaratament de recursos que suposen, ja que només s'utilitzen una vegada i després es llencen. La presència de residus d'aliments o materials plàstics dels "salvapizza" continguts en algunes caixes de pizza, si no s'eliminen, fan que aquests envasos siguin impossibles de reciclar.

## Referències

* ↑ «Cartoni pizza, come sono fatti», 20 maggio 2019.
* ↑ «Addio a Sergio Boscolo, inventore dei contenitori per l'asporto della pizza», 4 dicembre 2005.
* ↑ «Cartoni della pizza da asporto, è davvero la fine di un'epoca?», 21 giugno 2018.
* ↑ «Raccolta differenziata: come si riciclano carta e cartone».
* ↑ «Why can't I recycle pizza boxes?» (en anglès).

## Enllaços externs

* «The 3 Big Advances in the Technology of the Pizza Box» (en anglès).
# Joan Pérez i Lúcia

Joan Pérez i Lúcia (València, 1870 - 1927) fou un periodista i polític valencià. El 1896 es llicencià en dret per la Universitat de València i formà part de la Lliga Catòlica de València, d'ideologia carlina, per la qual fou escollit regidor de l'ajuntament de València el 1905 i diputat provincial pels Serrans el 1913-1917. També fou candidat a les eleccions a Corts Espanyoles, però no fou escollit mai. En aquells anys es distancià del tradicionalisme per a aproximar-se tímidament al regionalisme. Fou un dels promotors de la fundació el 1914 del Centre de Cultura Valenciana idel monument al pronunciament de Sagunt de 1874. Fou director i propietari del diari catòlic La Voz de Valencia i president de Lo Rat Penat (1916-1918). També va promoure el turisme estival a les seves terres de Virgen de la Vega, a Alcalá de la Selva (província de Terol).

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
# Mitsugi Saotome

Mitsugi Saotome (1937) és un professor d'Aikido japonès, 8è Dan, que viu i ensenya als Estats Units. Forma part de la quarta generació (1956-1965) en la genealogia de l'Aikido.
Durant 15 anys va estudiar com a Ushi deshi a l'Aikikai de Tòquio amb el fundador Morihei Ueshiba. Després de fer de professor al Hombu Dojo des del 1960 i durant alguns anys, va emigrar als Estats Units el 1975 per desenvolupar l'Aikido al món" a través d'una escola. Ha escrit dos llibres.

## Referències

* 1 2 Saotome, Mitsugi. Los principios del Aikido (en anglès). Editorial Paidotribo, 2006, p. 241. ISBN 8480196114.
* 1 2 Wagner J. Bull. Aikido - O Caminho Da Sabedoria - a Teoria. Editora Pensamento, p. 129–. ISBN 978-85-315-1320-6.
# Y (desambiguació)

«Y» té aquests significats:
* Y, la vint-i-cinquena lletra de l'alfabet català.
* En matemàtiques s'empra la y per designar la segona incògnita o variable d'un sistema d'equacions.
* En matemàtiques s'empra la y per representar l'eix de les ordenades en un sistema de coordenades (especialment en les coordenades cartesianes).
* Y (yotta-), prefix del Sistema Internacional que indica un factor de 10$^{24}$.
* y (yocto-), prefix del Sistema Internacional que indica un factor de 10$^{–24}$.
* En química la Y és el signe de l'itri.
* En bioquímica la Y representa l'aminoàcid tirosina.
* En genètica, el cromosoma Y és el cromosoma sexual masculí.
* Y, un municipi francès al departament de Somme i a la regió de Picardia.
* Y, una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska.
Quan ' és usada com a lletra de l'alfabet grec es refereix a:
* Υ, (Ípsilon) la vintena lletra de l'alfabet grec.
* En química és utilitzada per denominar la freqüència.
* En física ípsilon és un mesó.
* En el sistema de numeració grega representa un valor de 400.
Viccionari
# Demond Mallet

Demond Mallet (Leesville (Louisiana), Estats Units, 22 de febrer de 1978) és un jugador professional de bàsquet estatunidenc que juga en la posició de base, actualment juga al Fiatc Mutua Joventut de Badalona.
El 28 de juliol de 2014 es va fer públic el seu fitxatge pel FIATC Joventut per a les dues temporades següents.

## Clubs

* Temporada 1998-99: Mc Neese St., (NCAA)
* Temporada 99-2000: Mc Neese St., (NCAA)
* Temporada 2000-01: Mc Neese St., (NCAA)
* Temporada 2001-02: Basket Braunschweig, (BBL)
* Temporada 2002-03: StadtSport Braunschweig, (BBL)
* Temporada 2003-04: TXU Energie Braunschweig, (BBL)
* Temporada 2004-05: Brose Baskets Bamberg, (BBL)
* Temporada 2005-06: Brose Baskets Bamberg, (BBL) Lesionat durant sis mesos.
* Temporada 2006-07: RheinEnergie Colonia, (BBL)
* Temporada 2007-08: Club Joventut de Badalona (ACB)
* Temporada 2008-2009: Club Joventut de Badalona (ACB)
* Temporada 2009-2010: Türk Telekom BK, Turquia (TBL i Eurocup)
* Temporada 2010-2011: Spirou Charleroi, Bèlgica (Lliga belga i Eurolliga)
* Temporada 2011-2012: Spirou Charleroi, Bèlgica (Lliga belga i Eurolliga). Abandona l'equip al desembre.
* Temporada 2011-2012: Maccabi Tel Aviv BC, Israel (Lliga israeliana de bàsquet, lliga adriàtica i Eurolliga)
* Temporada 2012-2013: Artland Dragons, Alemanya (BBL i Eurocup)
* Temporada 2013-2014: Belgacom Spirou Charleroi (Lliga belga i Eurocup)
* Temporada 2014-2015: Club Joventut de Badalona (ACB)
* Temporada 2016-2017: SLUC Nancy Basket (LNB)

## Palmarès

* 2004-05 BBL. Alemanya. GHP Bamberg. Campió
* 2006-07 Copa d'Alemanya. RheinEnergie Colonia. Campió.
* 2007-08 Copa espanyola de bàsquet masculina. DKV Joventut Badalona. Vitòria. Campió
* 2007-08 ULEB EuroCup. DKV Joventut Badalona. Torí. Campió.

### Distincions Individuals

* 2007 BBL All Star. MVP.
* 2006-07 Copa d'Alemanya. RheinEnergie Colonia. MVP.

## Enllaços externs

* Demond Mallet jugador a l'ACB

## Referències

* ↑ Demond Mallet vuelve al FIATC Joventut Arxivat 2014-08-28 a Wayback Machine.(castellà)
# Satoshi Ohno

Satoshi Ohno (大野智, Ōno Satoshi; Mitaka, Tòquio, 26 de novembre de 1980) és un conegut idol, cantant i actor japonès, membre del grup Arashi, que pertany a l'agència de talents masculins Johnny & Associates. S'uní als Johnny's Jr. l'any 1994, amb catorze, i pel seu èxit en aquesta fase de preparació va ser escollit per formar part d'Arashi el 1999, que va debutar el novembre d'aquell any amb el single A·RA·SHI, i en va esdevenir el seu líder i un dels principals vocals; també té una gran habilitat en la dansa, el ritme i els reflexos. Ha participat, altrament, a nombroses sèries de televisió.

## Referències

* ↑ «Perfil de Satoshi Ohno» (en japonès). Tower Records Japan, 30-08-2012. [Consulta: 6 agost 2015].
# Jikkyō Powerful Pro Yakyū 6

Jikkyō Powerful Pro Yakyū 6 (実況パワフルプロ野球6) és un videojoc de beisbol de dibuixos animats per la Nintendo 64. Va ser llançat només al Japó el 1999. És el tercer videojoc de la saga Jikkyō Powerful Pro Yakyū' per la Nintendo 64, és la continuació de Jikkyō Powerful Pro Yakyū 4 i Jikkyō Powerful Pro Yakyū 5 i té les continuacions de Jikkyō Powerful Pro Yakyū 2000 i Jikkyō Powerful Pro Yakyū Basic-han 2001. Tots els videojocs de la saga han sigut llançats només al Japó.
# Pola (possessió)

Pola és una possessió del terme municipal d'Algaida a Mallorca. Antigament per la part de tramuntana feia partió amb la possessió de Sa Mata Escrita; a llevant, amb les de Son Piris i Son Reus de Rufassa; a migjorn, amb el terme de Llucmajor, i a ponent, amb la possessió d'Albenya per l'annexionada Barcaix.
El seu nom primitiu era Paula, la qual cosa denota el seu origen llatí i la possibilitat que sigui anterior a la Conquesta catalana. Amb el nom de Paula figura en el Llibre del Repartiment de Mallorca. Per aquell temps tenia quatre jovades d'extensió i fou assignada als Cavallers Templaris; per això, segons la creença popular, la façana està orientada envers Jerusalem. Hi ha indicis suficients per afirmar que aquesta possessió i la de Sa Mata Escrita, pertanyeren a la família de Ramon Llull i, segurament, la solitud d'aquells paratges foren font per a la seva inspiració literària. Aquests documents pareix que demostren que les terres de Ramon Llull confrontaven amb el terme de Llucmajor, cosa que succeïa pel puig de Pola, que és el darrer contrafort, en direcció a Montuïri, del massís de Randa.

## Construccions

Les cases de Pola des de l'any 1914 estan deshabitades i amenacen ruïna imminent. A la part posterior de les cases hi havia un molí fariner de sang, cobert per una porxada avui ruïnosa. Davant les cases hi ha les ruïnes de l'antic forn de coure pa i unes solls de porcs cobertes de volta, avui en desús. A la part posterior tenien també l'estable per a les bèsties de càrrega. També vora el portal forà hi ha un antiquíssim pou de paret seca i al darrere unes piques intercomunicades, que eren utilitzades per premsar-hi el raïm i fer vi casolà.

## Referències

* ↑ «Pola (i Poló)». Web de l'Agrupació Fotogràfica d'Algaida. [Consulta: 1r juliol 2011].