OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Font de Sant Vicenç (Cabanes)

La Font de Sant Vicenç és una obra de Cabanes (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Cabanes, a la banda de llevant del terme, en la confluència dels carrers del Canal i Dos de maig.
Construcció de planta quadrada d'uns dos metres d'alçada, amb la coberta de teula de dues vessants, amb cornises de teula als murs perpendiculars i ràfec de dents de serra. Presenta dos brolladors damunt una pica esglaonada de maó, tot emmarcat dins una arcada d'arc apuntat bastit amb maons. Al damunt, una placa commemorativa amb el nom de la font i l'any de construcció, 1953. També hi ha un plafó de ceràmica decorat amb la imatge del sant, situat a la part superior de l'arc. La resta del parament està arrebossat i pintat.

## Història

Construcció de mitjans del segle xx, tal com ho testimonia una placa commemorativa amb l'any 1953. Per sant Isidre, a la vila de Cabanes es fa una representació popular d'un dels passatges de la vida del patrò dels pagesos.

## Referències

* 1 2 3 «Font de Sant Vicenç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Font de Sant Roc (Palau-solità i Plegamans)

La Font de Sant Roc és una font de Palau-solità i Plegamans (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una conducció d'aigua amb dues funcions: rajolí discret per a beure, i alimentació de dues basses d'ús agrícola. La zona estava antigament condicionada amb una capella on hi restava una imatge de Sant Roc, avui desapareguda.

## Referències

* ↑ «Font de Sant Roc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Festival Barcino

El Festival Barcino o Festival Romà de Barcelona és un festival que va néixer l'any 2007 com a "off off Grec" del Festival Grec de Barcelona, amb la intenció de ser una plataforma per a propostes escèniques i audiovisuals que habitualment no tindrien cabuda en la programació del Grec. L'any 2013 va passar a ser una secció del Festiu – Festival de Creació a Gràcia, i la seva seu és l'Almeria Teatre. El festival està ideat i gestionat per la companyia Gataro, un projecte artístic amb una trajectòria de 15 anys i que té esperit de recerca teatral, i que dona cobertura a tota mena de propostes: dansa, teatre, música, poesia, circ, humor, cabaret, etc.

## Referències

* 1 2 3 Festival Barcino 2012 Arxivat 2013-12-02 a Wayback Machine. a Ciutatoci.com
* ↑ El espectáculo de danza 'Para parar un tren' abrirá el Fesival Barcino Arxivat 2013-12-02 a Wayback Machine. a Qué!, 6/7/2011 (castellà)
* ↑ Festival Barcino 2013 a Teatre Barcelona
* ↑ Barcino '11, el festival de teatro romano de Barcelona al web de l'Ajuntament de Barcelona, 4/7/2011 (castellà)

## Enllaços externs

* Pàgina web de Gataro
* Pàgina web de l'Almeria Teatre
# Floriana

«Floriana» té aquests significats:
* Floriana (Pannònia), ciutat romana de la Pannònia Inferior, que estava unida per una via amb Aquincum
* Floriana (Malta), municipi de Malta, al davant de la capital La Valletta
* Floriana Football Club, club de futbol de la ciutat de Floriana, Malta
# Fluorcannil·loïta

La fluorcannil·loïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup del nom arrel cannilloïta. Rep el nom en al·lusió a la seva composició, amb fluor dominant sobre els hidroxils, i la seva relació amb la canil·loïta. Originalment el mineral va ser anomenar com canil·loïta, però es va trobar que al material tipus era dominant el fluor (F>OH) i es va canviar el nom a l'actual.

## Característiques

La fluorcannil·loïta és un silicat de fórmula química {Ca}{Ca₂}{Mg₄Al}(Al₃Si₅O$_{22}$)(F,OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1996. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fluorcannil·loïta pertany a «09.DE - Inosilicats amb 2 cadenes dobles periòdiques, Si₄O$_{11}$; clinoamfíbols» juntament amb els següents minerals: antofil·lita, cummingtonita, clinoholmquistita, grunerita, manganocummingtonita, manganogrunerita, permanganogrunerita, ferrofluoropedrizita, ferrifluoroleakeïta, actinolita, ferritschermakita, ferroactinolita, ferrohornblenda, ferrotschermakita, joesmithita, magnesiohornblenda, tremolita, tschermakita, cannilloïta, parvomanganotremolita, fluorotremolita, potassicfluoropargasita, edenita, ferroedenita, ferrokaersutita, ferropargasita, hastingsita, kaersutita, magnesiohastingsita, pargasita, sadanagaïta, fluoroedenita, potassicferroferrisadanagaïta, potassicsadanagaïta, potassicpargasita, potassicferrosadanagaïta, magnesiofluorohastingsita, potassicfluorohastingsita, potassicclorohastingsita, fluoropargasita, parvomanganoedenita, potassiccloropargasita, potassicferrocloroedenita, potassicmagnesiohastingsita, potassicferropargasita, cromiopargasita, ferro-taramita, barroisita, ferroferribarroisita, ferroferriwinchita, ferribarroisita, ferroferritaramita, ferroferricatoforita, ferrobarroisita, ferrorichterita, ferrowinchita, ferrokatophorita, ferritaramita, magnesiotaramita, richterita, winchita, taramita, fluororichterita, katophorita, potassicfluororichterita, potassicrichterita, ferrighoseïta, ferriwinchita, fluorotaramita, arfvedsonita, eckermannita, ferroeckermannita, ferroglaucòfan, glaucòfan, potassicmanganileakeïta, manganoarfvedsonita, ferrileakeïta, magnesioriebeckita, magnesioarfvedsonita, nyboïta, riebeckita, manganomanganiungarettiïta, ferroferrinyboïta, clinoferroferriholmquistita, ferrinyboïta, ferroferrileakeïta, ferroferrifluoroleakeïta, sodicferriclinoferroholmquistita, magnesiofluoroarfvedsonita, ferripedrizita, potassicferrileakeïta, fluoronyboïta, manganidellaventuraïta, fluoropedrizita, potassicarfvedsonita, ferriobertiïta, potassicmagnesiofluoroarfvedsonita, ferroferripedrizita, potassicmagnesioarfvedsonita, pedrizita, ferropedrizita, fluoroleakeïta i ferroferriobertiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al municipi de Pargas, a Finlàndia Pròpia (Finlàndia). També ha estat descrita en altres indrets de Madagascar, el Vietnam i la República Popular de la Xina, però les troballes no han estat confirmades.

## Referències

* ↑ «Fluoro-cannilloite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 desembre 2019].
# Fototàxia

La fototàxia és una habilitat que posseïxen moltes cèl·lules per dirigir-se cap a la llum. L'efecte contrari, fugir de la llum, es denomina fotàxis o fotosock. Els elements cel·lulars fotorreceptors capaços de detectar la llum es diuen taques oculars, els quals són els ulls més simples i més comuns que es troben a la naturalesa.

## Referències

* ↑ La forma estàndard admesa per l'IEC és, tanmateix, fototaxi f.: Gran Enciclopèdia Catalana, IEC, diccionari.

## Vegeu també

* Tàxia
# Francesc Gamissans i Anglada

Francesc Gamissans i Anglada (Vic, 1927 - Lleida, 19 de maig de 2016) fou un frare franciscà difusor de l'espiritualitat franciscana i traductor de les obres de Sant Francesc d'Assís i Santa Clara al català.
Participà activament en publicacions com Catalunya Cristiana, Verdad y Vida, Teologia Actual, Acollida i Esperança i Foc Nou. En ràdio, treballà en el programa de Ràdio Nacional d'Espanya Paraula i Pensament i en un programa de la COPE. També produí documentals sobre Terra Santa a Televisió Espanyola. Publicà més de 30 llibres i 5 obres de teatre. Traduí del llatí al català els cinc volums de les Fonts Franciscanes, una versió que va rebre els elogis de Salvador Espriu i Maria Àngels Anglada. Els darrers anys residí a la comunitat franciscana de Balaguer i Lleida i el 2014 va rebre la medalla de la ciutat de Lleida al mèrit cultural.

## Referències

* 1 2 3 «Mor Francesc Gamissans, la veu catalana de Sant Francesc i Santa Clara». Catalunya Religió, 20-05-2016 [Consulta: 21 maig 2016].
* ↑ «Mor el "fraret" Francesc Gamissans i Anglada». Bisbat de Lleida, 20-05-2016 [Consulta: 21 maig 2016].
* ↑ «Francesc Gamissans i Anglada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Francesc Garcia i Escarré

Francesc Garcia i Escarré (Reus, 15 d'agost de 1871 - Barcelona, 19 d'abril de 1954) fou un pintor i decorador català.
Es formà a Barcelona i al Círculo Artístico de Madrid. Es va casar amb Elisa Peyri i tingué 4 fills (Francisco, Elisette, Antonio i Josep Maria). Va fer el seu primer viatge a París el 1894, on va treballar en un taller d'escenografia. Viatjà per diversos països d'Europa i Amèrica i visqué a Cuba on fou conseller del Centre Català de l'Havana i president de la secció de cultura d'aquesta entitat. Es presentà a l'Exposició General de Belles Arts de Barcelona del 1894, on va exposar un paisatge. Guanyà la medalla d'or a Filadèlfia (EUA, 1907) i a Budapest el 1905, on també rebé diploma d'honor.
Feu diverses exposicions arreu, entre les quals cal destacar les de Califòrnia. El 1915 participà en la Panama-Pacific International Exposition de San Francisco amb les pintures "Esmeraldine" i "Maternitat". També exposà a Mèxic, Budapest i l'Havana així com a l'Exposició d'Art Català de Lisboa el 1921 amb l'obra "Paisatge". Dedicat a la decoració, el 1909 restaurà el Liceu de Barcelona, ciutat en la qual participà en diverses exposicions i es dedicà també a l'escenografia i a la decoració d'interiors. Va realitzar la portada d'algun número de la revista els Quatre Gats al qual va pertànyer i va decorar el sostre de la Sala Sivela de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú.

## Obra artística

Informació de les obres conegudes:
| Nom de l'obra | Data | Descripció | Mides tela (cm) | Tipus |
| Esmeraldine | 1906 | | 100x70 | Oli |
| Estudi de nen 12 | 1909 | Retrat de nen | | Oli |
| Estudi de nena | 1909 | Retrat de nena | | Oli |
| Els meus models | 1915 | Retrat de nen i nena | | Oli |
| Fruites i ceramica | 1937 | Ginestas del Montseny, bodegó de fruites i ceramica | | Oli |
| Autorretrat | 1937 | Autorretrat d'en Escarré amb 66 any | 40x52 | Oli sobre fusta |
| L'espluga de Francolí | 1941 | Carrer de l'Espluga | 37x46 | Oli sobre fusta |
| St. Antoni de Calonge | 1942 | St. Antoni de Calonge, Palamós | | Oli |
| Bodegó | | Cetrill, sardines i tomaquets | 50x36 | Oli sobre fusta |
| Paisatge | | | 46x38 | Oli sobre fusta |
| Cubà | | Retrat d'home jove | | Oli |
| Ram i lloro | | Ram de flors amb lloro | | Oli |
| Un Jardín | | | 80x65 | Oli sobre fusta |
| Maternitat | | | | |

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biopgràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 304.

## Enllaços externs

* Pàgina de Francesc García i Escarré
* «Francesc Garcia i Escarré». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Font-de-Gaume

Font de Gaume (Font-de-Gaume en francès) és una cova amb mostres d'art paleolític que es troba al municipi occità de Las Eisiás de Taiac (nom oficial d'Eyzies-de-Tayac), a la Dordonya.
Va ser descoberta el 12 de setembre del 1901 per Denis Peyrony, Henri Breuil i Louis Capitan, només quatre dies després de la descoberta de la cova de Combarelles.
Els materials elaborats pels humans primitius en pedra (indústria lítica) pertanyen essencialment a les cultures del xatelperronià i a l'aurinyacià, i més rarament al mosterià, al solutrià i al magdalenià.
La cova presenta la forma d'un passadís de 125 metres de llarg relativament estret. Les primeres pintures es troben a uns seixanta metres de l'entrada, on hi ha escassa circulació d'aire, cosa que n'ha permès la conservació, ja que altres pintures dins del passadís han desaparegut per l'acció de l'aire.
En total, hi ha uns 200 gravats i pintures que, en alguns casos, presenten policromia. Es tracta de signes geomètrics d'animals, en concret urs (Bos primigenius), bisons, mamuts, cavalls, rens i també lleons. Les figures antropomòrfiques que apareixen són siluetes i, possiblement, vulves.
En no haver una datació absoluta, aquestes obres d'art parietal són assignades a l'art magdalenià sota la base de comparacions estilístiques.
Des del 1979, aquestes coves estan inscrites com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO, junt amb altres de la vall de la Vézère.
La cova de la Font de Gaume és oberta al públic.

## Referències

* ↑ «Artes Figurativas I». A: Enciclopedia Temática Sopena (paper) (en castellà). Traducció de l'Enciclopedia Generale "Le Nove muse" de S.A.I.E. Editrice. Barcelona: Editorial Ramon Sopena, S.A., 1982, p.13. ISBN 84-303-0967-5 [Consulta: 15 desembre 2014].

## Bibliografia

* H. Breuil, Quatre cents siècles d'art pariétal, Centre d'Études et de Documentation préhistoriques, 1952.
* A. Leroi-Gourhan (1988) - «Font-de-Gaume», a : Dictionnaire de la Préhistoire, Leroi-Gourhan, A., (Éd.), PUF, pp. 410-411.

## Enllaços externs

* Fiche technique (PDF) des Monuments Nationaux sur la Grotte de Font de Gaume Arxivat 2011-07-18 a Wayback Machine. (francès).
* Photo du site du Ministère de la Culture.
* Font-de-Gaume (anglès).
# Francesc d'Assís Madorell i Badia

Francesc d'Assís Madorell i Badia (Sant Just Desvern, 1826 – Barcelona, 6 de juny de 1891) fou un polític, escriptor i comerciant.

## Biografia

Va néixer a Sant Just Desvern, fill de Joan Madorell i de Rosa Badia. Els seus germans eren mestres, i durant el sexenni democràtic, influït per Víctor Balaguer i Cirera, fou el cap del comitè liberal de Vilafranca del Penedès. A les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872 fou elegit diputat del Partit Constitucional pel districte de Vilafranca, i va repetir novament com a diputat del Partit Liberal Fusionista a les eleccions generals espanyoles de 1881. Durant els seus mandats participà en les comissions sobre estructures ferroviàries i posteriorment fou regidor de l'ajuntament de Barcelona. També va escriure alguns llibres en castellà.
Es va casar amb Antònia Gil i Esteve (1829-1889), natural de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1891, número de registre 4623.
* ↑ Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1889, número de registre 1112.

## Obres

* Un novio en dos personas (1854) sarsuela
* La urbanidad en verso (1863)
* Tributos del corazón, o Manual de Felicitaciones en verso... (1864)

## Enllaços externs

* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine., p.504
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Francesc d'Assís Geli Simon

Francesc d'Assís Geli Simon (Barcelona, 1923-1999) fou dirigent esportiu de motonàutica.
Va practicar nombrosos esports: ciclisme, tennis, hípica, ultralleugers, vela, esquí nàutic i motonàutica, en especial la modalitat d'esbarjo. Va ser soci del Reial Club Marítim de Barcelona i del Club Nàutic de Sant Feliu de Guíxols. També va obtenir el títol de patró de iot i va ser membre de l'Associació de Patrons de Iot, de la qual va arribar a ser-ne secretari. Fou un destacat promotor de la motonàutica a Catalunya i a Espanya. Llicenciat en dret i en econòmiques, una gran part de la seva tasca es vinculà a la relació entre l'esport i el dret i fou membre de la junta directiva del Consejo Superior de deportes, membre del Tribunal d'Arbitratge Esportiu i organitzador del Congrés de Dret i Esport celebrat a Barcelona el 1992. Va ser designat president de la Federació Catalana de Motonàutica per la Delegación Nacional de Educación Física y Deportes el 21 de juliol de 1975. Reelegit democràticament el 1979, va ocupar el càrrec fins al 15 de juny de 1984, quan va dimitir per presentar-se a les eleccions a la presidència de la Federació Espanyola, de la qual era vicepresident des de 1978. Va ser elegit president de la Federació Espanyola el 16 d'octubre del mateix any, i després de ser reelegit el 1988, va mantenir el càrrec fins a finals de 1992. d. Rebé la creu de Sant Raimon de Penyafort de primera classe, la Reial Orde al Mèrit Esportiu i la medalla de Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya el 1995.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. 5a edició. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1993. ISBN 84-393-3661-6.
# Font del torrent del Pou

La font del Torrent del Pou és una font de broc amb un petit cóm de soca d'arbre que brolla a la part inferior d'un mur de pedra seca que s'aixeca a la riba dreta del torrent del Pou, al terme municipal de Sant Llorenç de Morunys.
Es troba a uns 400 m de la plaça de la Canal. Per anar-hi cal agafar el carreró que surt del costat nord de la plaça i anar-lo seguint tot baixant cap al torrent del Pou. La font es troba just en el punt on el camí creua el llit del torrent sota una placa indicativa feta amb rajoles de ceràmica.
# Francisco Martínez Zas

Francisco Martínez Zas (la Corunya, 9 de juliol de 1961), conegut com a Paco Zas, és un ex-futbolista i actual empresari gallec, president del Real Club Deportivo de La Coruña des del 28 de maig de 2019.

## Trajectòria futbolística
### Com a futbolista

Va començar a les categories inferiors del Deportivo de la Corunya amb 13 anys com a defensa. Va jugar amb els equips infantil i juvenil abans de donar el salt al Fabril, on va jugar entre 1979 i 1983, jugant 124 partits i marcant 4 gols. Va debutar la temporada 1981-82 amb el Deportivo de la Corunya a Segona Divisió, al partit de la 32a jornada, amb derrota contra el Burgos per 1-0. Va ser el seu únic partit amb el primer equip.
Entre 1983 i 1985 va jugar cedit al Calvo Sotelo CF de Puertollano, on va jugar 21 partits. Aquell any l'equip manxec va baixar a Segona Divisió B. Posteriorment va jugar al Linares CF (1985-1986), abans de fitxar pel Bergantiños. En els últims anys va col·laborar activament amb l'Associació de Veterans del Deportivo, de la que és vicepresident.

### Com a dirigent

El 2 d'octubre de 2013 va presentar la seva candidatura a dirigir el Deportivo de la Corunya. Finalment, el candidat més votat pels accionistes, que va ser nomenat president del club, va ser Tino Fernández.
Després d'una mala ratxa de resultats, el 22 d'abril de 2019 Tino Fernández va anunciar la seva dimissió i la convocatòria d'eleccions. Paco Zas va tornar a presentar-se a l'elecció i el 28 de maig de 2019 es va convertir en el 43è president del Deportivo de la Corunya.

## Referències

* ↑ «Paco Zas, cuadragésimo tercer presidente del RC Deportivo» (en castellà). Xornal Galicia, 31-05-2019. Arxivat de l'original el 2019-06-08. [Consulta: 8 juny 2019].
* ↑ Paco Zas: "Ha llegado la hora del relevo al frente del Deportivo"
* ↑ Tino Fernández pone el punto final a 25 años de lendoirismo
* ↑ «Dimite Tino Fernández y el resto del Consejo del Deportivo» (en castellà). AS, 22-04-2019.
* ↑ «Paco Zas, cuadraxésimo terceiro presidente do RC Deportivo». Deportivo de la Corunya, 28-05-2019.
# Francisco Marín Sola

Francisco Marín Sola OP (22 de novembre de 1873, Cárcar, Espanya - 5 de juny de 1932, Manila, Filipines) fou un frare dominic i filòsof espanyol.

## Biografia

Entrà a l'Orde de Predicadors el 1897. Feu els estudis de filosofia a Ocaña i els de teologia a Àvila, i el 1897 fou destinat a les Filipines, on s'ordenà sacerdot el 18 de setembre de 1897. Dedicà la seva vida a la investigació i a l'ensenyament, primer de les humanitats i després de la filosofia i teologia a Manila, Àvila, Rosaryville i Friburg (Suïssa).

## Obra teològica

Quan començà a publicar la seva sèrie d'articles sobre L'homogeneïtat de la doctrina catòlica a les revistes «Ciència Tomista» (1911-1922) i «Revue Thomiste» (1914), la teologia catòlica estudiava el problema de com el dogma conserva el mateix sentit, malgrat la seva evolució a través del temps; problema agreujat pel modernisme. Francisco cregué trobar la solució en la pròpia natura de la vertadera conclusió teològica.

## Referències

* ↑ Forment Giralt, Eudaldo. «IV». A: Historia de la filosofía tomista en la España contemporánea. Ediciones Encuentro, 1998, p. 205-247. ISBN 978-84-7490-491-8 [Consulta: 23 febrer 2014].
# Foresters FC

El Foresters Football Club és un club de futbol de la ciutat de Mont Fleuri, Seychelles. Vesteix uniforme de color verd.

## Palmarès

* Lliga seychellesa de futbol:
       2019-20, 2022-23
* Copa seychellesa de futbol:
       2020

## Referències

* ↑ «Seychelles- List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Seychelles- List of Cup Winners». RSSSF.
# Foresthill

Foresthill és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 1.791 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Foresthill tenia 1.791 habitants, 673 habitatges, i 465 famílies. La densitat de població era de 61,7 habitants/km².
Dels 673 habitatges en un 38,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,6% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 22,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 10,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.348 $ i la renda mediana per família de 41.161 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.438 $ mentre que les dones 25.813 $. La renda per capita de la població era de 19.409 $. Entorn del 9,9% de les famílies i el 12,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Foresthill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Foresthill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Francisco Rubio Goula

Francisco Rubio Goula (Xàtiva, ? - ?) fou un advocat, polític banquer i comerciant valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Tenia força negocis en el sector de l'alcohol i del vi i era propietari del diari El Correo. Participà en la Restauració borbònica i Alfons XIII el nomenà subsecretari del Ministeri d'Ultramar i membre del Consell d'Estat. Després es va adscriure al Partit Liberal, i fou diputat per Xàtiva a les eleccions generals espanyoles de 1905, 1910, 1916, 1918 i 1923, formant part de la fracció liberal demòcrata de Manuel García Prieto.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2011-07-07 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Frontera entre el Senegal i Cap Verd

La frontera entre el Senegal i Cap Verd consisteix en un segment marítim a l'oceà Atlàntic fins a Dakar. Aquesta frontera es defineix per la regla d'equidistància entre els dos països i consagrada en un tractat signat el setembre de 2003. Els segments marítims lineals són definits per vuit punts de coordenades individuals.
* Punt A : 13° 39' 00" Nord, 20° 04' 25" Oest
* Punt B : 14° 51' 00" Nord, 20° 04' 25" Oest
* Punt C : 14° 55' 00" Nord, 20° 00' 00" Oest
* Punt D : 15° 10' 00" Nord, 19° 51' 30" Oest
* Punt E : 15° 25' 00" Nord, 19° 44' 50" Oest
* Punt F : 15° 40' 00" Nord, 19° 38' 30" Oest
* Punt G : 15° 55' 00" Nord, 19° 35' 40" Oest
* Punt H : 16° 04' 05" Nord, 19° 33' 30" Oest
El Punt H correspon al trifini amb Mauritània.

## Referències

* ↑ Treaty on the Delimitation of the Maritime Frontier between the Republic of Cape Verde and the Republic of Senegal