OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rasa de Torregassa

La Rasa de Torregassa és un torrent afluent per la dreta de la Riera de Sanaüja en el tram en el qual rep del nom del Barranc dels Colomers. Neix al sud de la Collada de la Torregassa, dins del terme municipal d'Olius però ben a prop del terme de Castellar de la Ribera i desguassa al Barranc dels Colomers al peu del vessant de llevant del Serrat de Marrossella, després d'haver fet un curs en direcció predominant cap al sud.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de Torregassa està constituïda per dotze cursos fluvials que en total sumen una longitud de 5.412 m. Pel que fa a la distribució municipal de la xarxa, pel terme d'Olius hi trancorren, íntegrament, parcial o fent frontera, els esmentats dotze cursos fluvials amb una longitud total de 4.470 metres mentre que les parts inicials de les xarxes del tercer i el quart tributaris per la dreta, a banda del darrer tram fronterer de la mateixa rasa, amb una longitud total de 897 metres, trancorren pel terme municipal de Pinell de Solsonès.

## Territori

Des del seu naixement aquesta rasa passa successivament pels següents termes municipals.

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Sanaüja full de càlcul

## Referències

* 1 2 3 4 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Rasa de Torrenteller (Torroella)

* Aquest article tracta sobre l'afluent de la Rasa de Torroella. Vegeu-ne altres significats a «Rasa de Torrenteller».
La Rasa de Torrenteller és un torrent afluent per l'esquerra de la Rasa de Torroella, a la Vall de Lord.

## Descripció

Neix a 1.322 msnm al vessant solei de la Serra de la Creu del Codó al sector de Part-lo-grau. Durant tot el seu curs manté una direcció preponderant cap als 27 minuts del rellotge. Desquassa a la Rasa de Torroella a 1.157 msnm
Tot el seu curs passa pel terme municipal de Guixers. Així mateix, tota la seva conca està integrada en el Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) de la Generalitat de Catalunya i més concretament en l'espai Serres de Busa-Els Bastets-Lord

## Perfil del seu curs

Perfil del curs de la Rasa de Torrenteller :
| Recorregut (en m.) | Altitud (en m.) | Pendent |
| 0 | 1.322 | - |
| 250 | 1.214 | 43,2% |
| 459 | 1.157 | 27,3% |

## Referències

* 1 2 3 Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Ratpenat de ferradura austral

El ratpenat de ferradura austral (Rhinolophus megaphyllus) és una espècie de ratpenat que es troba a Austràlia, Indonèsia, Malàisia, Papua Nova Guinea i Tailàndia.

## Referències

* ↑ Hutson, T.; Schlitter, D.; Csorba, G.; Hall, L.; Bonaccorso, F. Rhinolophus megaphyllus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26 abril 2016.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Rawya Ateya

Rawya Ateya (governació de Gizeh, 19 d'abril de 1926 - 9 de maig de 1997) fou una política egípcia, coneguda com la primera dona a accedir al Parlament d'Egipte.

## Trajectòria

Son pare fou secretari general del Partit Wafd. Rawya Ateya es llicencià en Educació, Psicologia, Estudis Islàmics i Periodisme. Fou la primera dona a servir com a oficial en l'exèrcit egipci, al 1956. Entrenà 4.000 dones en primers auxilis i infermeria per a ferits de guerra. Arribà al rang de capitana en una companyia femenina. Fou presidenta de la Societat de Màrtirs i Soldades i es guanyà el títol de Mare dels combatents màrtirs.
Gràcies a la Constitució del 1956, que reconeixia a les dones el dret al vot, Ateya fou candidata al Parlament pel Partit Nacional Democràtic i ocupà un escó en l'Assemblea del Poble Egipci el 14 de juliol del 1957.
Va morir el 9 de maig del 1997, als 71 anys d'edat.

## Referències

* ↑ Goldschmidt, Arthur. Biographical Dictionary of Modern Egypt. American University in Cairo Press, 2000. ISBN 978-977-424-579-4. OCLC 237384904.
* ↑ Karam, Azza M. Women in Parliament: Beyond Numbers (snippet view). Vol. 2. Stockholm: International IDEA, 1998 (Handbook series). ISBN 978-91-89098-19-0. OCLC 186101396.
* ↑ «جريدة الراي - فوانيس رمضان - راوية عطية: أول نائبة مصرية بعد الثورة / 4 - - 25/08/2009», 15-06-2012. Arxivat de l'original el 2012-06-15. [Consulta: 16 abril 2023].
# Rawson (Dakota del Nord)

Rawson és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 6 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rawson tenia 6 habitants, 2 habitatges, i 2 famílies. La densitat de població era de 9,3 hab./km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,3% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 33,3% entre 25 i 44, un 33,3% de 45 a 60 i un 0% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.250 $ i la renda mediana per família de 16.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 5.467 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Rawson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rawson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Ramón Sánchez Ocaña

Ramón Sánchez Ocaña (Oviedo, 17 de maig de 1942) és un presentador de TV espanyol.

## Biografia

Després de llicenciar-se en Periodisme i cursar estudis de Filosofia i Lletres, va començar a treballar al diari La Voz de Asturias i posteriorment a La Nueva España i Informaciones.
En 1971 ingressa en Televisió espanyola. En una primera etapa s'integra en els serveis informatius i presenta el programa 24 horas (1971-1972). Entre 1972 i 1975 continua en informatius, presentant el Telediario.
No obstant això, la seva trajectòria gira aviat cap als espais de divulgació científica i mèdica, primer Horizontes (1977-1979) i des de 1979 el famós Más vale prevenir, ue es manté vuit anys en antena amb una enorme acceptació del públic, i que converteix a Ramón Sánchez Ocaña en un personatge molt popular a Espanya.
Després de presentar en la cadena pública altres dos programes divulgatius, Diccionario de la Salud (1988) i Hijos del frío (1991), és fitxat per Telecinco, per a col·laborar primer en l'espai Las mañanas de Tele 5 (1993), amb Laura Valenzuela i José María Íñigo, i després a Informativos Telecinco, fins 1994.
Des de novembre de 2006 i 2009 va col·laborar en el programa de Telecinco El buscador de historias, labor que va compaginar amb aparicions setmanals en Canal Sur, en el seu espai de salut dins de Mira la vida, presentat per Rafael Cremades.
A més de col·laborar en revistes com Diez Minutos o Mi Pediatra, ha escrit diversos llibres divulgatius sobre temes de salut, com El libro de la cirugía estética, Los hijos del frío, Diario de una dieta, Ante el SIDA, La nutrición a su alcance i Guía de la alimentación.
Entre setembre de 2008 i 2010 col·labora en el programa Queremos hablar, de Punto Radio, presentat per Ana García Lozano. Amb la mateixa periodista va col·laborar en 2013 en l'espai de televisió Tenemos que hablar, també presentat per Ana García Lozano. En 2019, va entrar en el consell editorial del diari digital 65ymas.com, on també hi col·labora.

## Referències

* ↑ «"Horizontes" y nueva revista de ciencias de RTVE». El País, 11-10-1977.
* ↑ «Las mañanas de Tele 5». El País, 13-10-1993.
* ↑ «Còpia arxivada». Vertele [Consulta: 21 setembre 2019]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-05-05. [Consulta: 21 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Notícies sobre Ramón Sánchez Ocaña a El País
* Articles escrits per Ramón Sánchez Ocaña a El País
# Recinte fortificat de Paçà

El Recinte fortificat de Paçà és el recinte medieval d'estil romànic que envoltava el poble vell de Paçà, a la comarca del Rosselló, Catalunya del Nord.
Envoltava la totalitat del poble vell, amb la cellera primigènia en el seu interior, així com els primers eixamplaments, medievals, del poble.

## Història

El senyoriu de Paçà estigué en mans dels Paçà al segle xii, moment en què es degué fer aquest recinte. Més tard, el senyoriu del poble, i la seva església, passaren a mans del monestir de Santa Maria del Camp.

## Característiques

En diversos llocs del poble es conserven restes d'aquest recinte, mentre que molts elements deuen quedar inclosos i amagats en les cases que van ocupar en època moderna l'emplaçament de les muralles. A la plaça de l'església, al costat nord del temple, hi ha una torre portal de base rectangular. Els arcs del portal són de mig punt (l'interior va ser refet amb rajoles), i el passadís d'entrada és de volta de canó. Els carrers de la Tramuntana i de la Muralla presenten algunes parts dels llenços medievals, que arriben en algun punt fins als 9 o 10 metres d'alçària.
Aquesta muralla és feta de grans còdols i de blocs de pedra sense escairar, només trencats, lligats amb morter. En alguns trossos estan posats de forma inclinada.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Paçà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Castells i fortificacions militars del Rosselló anteriors al 1300: Recinte fortificat de Paçà». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «El recinte fortificat de Paçà en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-04-08. [Consulta: 18 gener 2016].
# Amboim

Amboim és un municipi de la província de Kwanza-Sud. Té una extensió de 1.730 km² i 234.894 habitants. Comprèn les comunes de Gabela i Assango. Limita al nord amb el municipi de Quilenda, a l'est amb el d'Ebo, al sud amb el de Conda, i a l'oest amb el de Porto Amboim.
La regió és coberta per una vegetació notable i exuberant, principalment de palmeres i cafè. Està situada a pocs quilòmetres de Porto Amboim.

## Història

Degut a la forta resistència dels n adius els portuguesos no van poder ocupar el territori fins 1888, quan s'hi establiren Ernesto da Silva Melo i António José Dantas. Cap el 1892 el colon Semião Pinto va introduir les primeres plantacions de cafè, explotades des de 1922 1922 per la Companhia de Amboim, Marques Seixas & Cª, Companhia do Cuanza Sul, Horta & Cª, António Couto. En 1922 Bernardino Correia va crear la Companhia Agrícola de Angola (C.A.D.A.), el major explotador de cafè del país.

## Referències

* ↑ Amboim al cens d'Angola
* ↑ António, João (2008), O micro-crédito como ferramenta para o relançamento da cultura do café na região agrícola do Libolo e Amboim (Angola), UTL.
* ↑ Jean Charles Pinheira: Em paz por terras de Angola. 1. Auflage, Zebra Publicações, Lissabon 2010, S. 64f (ISBN 978-989-8391-03-2)
# El rincón de las vírgenes

El rincón de las vírgenes és una pel·lícula mexicana per Alberto Isaac el 1972, amb un guió que és una adaptació dels contes Anacleto Morones i El día del derrumbe del llibre de contes de Juan Rulfo El llano en llamas; fou filmada al Perú i és protagonitzada per Emilio "el Indio" Fernández, Lilia Prado, Alfonso Aráu i Carmen Salinas.

## Repartiment

* Emilio Fernández, Anacleto Morones.
* Alfonso Aráu, Lucas Lucatero.
* Rosalba Brambila, Leona.
* Carmen Salinas, Pancha Fregoso.
* Lilia Prado, Nieves García.
* Pancho Córdova, Melesio Terrones.
* Héctor Ortega, Gobernador.
* Marcela López Rey, Esposa de gobernador.
* Dolores Beristáin, Señora Terrones.
* Lina Montes, Tencha.
* Patricio Castillo, Tomas.
* María Barber.
* José Aguilar.
* Jesusa Anguiano.
* Rosario Bejarano.
* Manuel Cedeño, como Manuel Cedeño.
* Delfina Chávez.
* Claudia Cristy, como Claudia Christy.
* Hugo Fierros.
* Melchor Fierros.
* Sabino García.
* Guillermina Gaspar.
* Leticia Gaytan.
* Carlos Gómez.
* Leonor Gómez.
* Juan Guerrero.
* Regino Herrera.
* Daniel Macedo.
* Esperanza Martínez.
* Gabriel Portillo.
* José Rocha.
* María Vargas.
* Carlos Zaragoza.
* José A. Zaragoza.

## Resum

Un grup de dones de Comala pretén convèncer a Lucas Lucatero un venedor de menuderies que les acompanyi a demanar la canonització de Anacleto Morones; però el venedor els conta la veritable història de Anacleto. Ho va conèixer quan enraonava les pel·lícules durant les projeccions juntament amb Lleona, una cantant de correguts. Tots dos aprofitaven la seva facilitat de paraula per a enganyar a la gent i fer-la creure en miracles, per la qual cosa Anacleto es va convertir en el Sant Nen Anacleto. Morones, des de la seva posició de faedor de miracles, va començar a abusar de tota dona que atenia, fins i tot de l'esposa del governador, qui el va manar a la presó. Quan el Sant Nen Anacleto surt de la presó vol obtenir diners de Lucas, però aquest ho mata i Lleona fuig nua en conèixer el crim.

## Referències

* ↑ El rincón de la vírgenes al web de l'UMD
* ↑ El rincón de las vírgenes a la filmoteca de la UNAM

## Enllaços externs

* La pel·lícula a filminlatino.mx
* https://web.archive.org/web/20160305133932/http://www.imcine.gob.mx/cine-mexicano/pelicula332
# Sant Jaume de Queralbs

Sant Jaume de Queralbs és una església catòlica romana que es troba al municipi de Queralbs (Ripollès). És inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És l'església parroquial de la localitat i pertany al bisbat d'Urgell. És dedicada a Sant Jaume el Major

## Descripció

És una església que està situada a la part més alta de la població pirinenca de Queralbs, a la vall de Ribes. És un notable exponent de l'arquitectura romànica. És d'una nau amb absis semicircular, força més estret que la nau, i un creuer format més tardanament per l'addició de capelles laterals. Té la volta sensiblement apuntada, cosa que revela una reconstrucció de l'edifici romànic després del terratrèmol del segle xv. La seva porta d'accés és al mur de llevant i conserva encara algunes restes de la ferramenta que abans la decorava. Protegeix la porta un porxo o nàrtex, format per sis arcades, a manera d'una ala d'un claustre, que descansen sobre cinc columnes amb capitells esculpits amb fulles estilitzades, volutes, animals i algun cap humà. Aquest porxo i els seus capitells constitueixen l'element més notable d'aquesta església. És cobert a una vessant i amb bigues, que mostren extrems de testa ben tallats en la fusta. A banda i banda de la nau s'hi afegiren dues capelles quadrades que formen una mena de creuer. Sobre la de tramuntana es bastí el campanar de torre. Una altra espadanya s'aixeca sobre el braç del creuer. A l'extrem de migdia del nàrtex s'hi afegí la sagristia.

## Història

S'esmenta per primera vegada l'any 978 quan es demana al bisbe Guisad l'erecció d'una parròquia al lloc de Queralbs. Al segle xii, amb l'augment de la població, es reedifica la nova església i, poc després, s'hi afegeix el nàrtex. Amb el terratrèmol de 1427 calgué refer la volta. Als segles XVII-XVIII s'afegiren les dues capelles que formen el fals creuer i també la sagristia. Va ser restaurada l'any 1967 amb intervenció de l'arquitecte Francesc Fajula.

## Referències

* ↑ «L'església de Sant Jaume de Queralbs al web Catalonia Sacra». [Consulta: 10 setembre 2016].
* 1 2 «Sant Jaume de Queralbs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ «Església de Sant Jaume de Queralbs». CATALUNYA.COM. [Consulta: 10 febrer 2016].

## Bibliografia

* Vigué, Jordi, dir.; Catalunya Romànica. Ripollès., 1987

## Enllaços externs

* Església de Sant Jaume de Queralbs Catalunya.com
# Sant Jaume de Pineda de Mar

Sant Jaume de Pineda de Mar és una església de Pineda de Mar (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita ermita de planta rectangular amb porta amb llinda de pedra, un lòcul petit al damunt, i, al cim de la façana, una espadanya amb la corresponent campana. Tota l'obra està feta amb pedra (maçoneria), excepte l'espadanya que fou construïda amb totxanes. L'òcul és qui dona llum a l'interior.

## Història

És d'origen recent, essent construïda fa entre cent i cent cinquanta anys. Pels seus voltants, s'han trobat restes de cases ibèriques del segle IV a.C. Des de l'any 1926, amb interrupcions, s'hi ha anat celebrant un aplec de sardanes. Només s'obre un cop a l'any: el 25 de juliol, festa de Sant Jaume.

## Referències

* 1 2 «Sant Jaume de Pineda de Mar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Santa Maria de Camós

Santa Maria de Camós és una entitat de població del municipi de Camós a la comarca catalana del Pla de l'Estany. En el cens de 2011 tenia 66 habitants.

## Enllaços externs

* «Santa Maria de Camós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Fitxa del municipi de Camós». gencat.cat.
* «Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Santa Maria de Capellades

Santa Maria és una església de Capellades (l'Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Té planta basilical de tres naus amb transsepte marcat en alçat i capelles a les naus laterals. Hi ha tres absis. L'interior està recobert de pintures murals. A la zona exterior, destaca un cimbori amb llanterna sobre el creuer, decorat amb ceràmica vermella i blava. A la zona dels peus, a la dreta, hi ha un campanar de base poligonal amb dos cossos, on el superior és més petit.
La façana és força austera, tan sols està arrebossada amb alguns esgrafiats. És de tipus rectangular, amb una forma de voluta a l'esquerra i de dimensions força grans; de fet no ens deixa veure la cúpula del creuer. La portada té un petit frontó de pedra vista amb alguns relleus d'inspiració vegetal. A sobre hi ha un nínxol amb la imatge del sant tutelar; al damunt d'aquest, hi trobem un rosetó. A la part superior hi ha tres petites finestres rectangulars per a donar una major il·luminació al conjunt.

## Història

El conjunt està datat vers el segle x. Va rebre els privilegis del rei Lotari el 986 i el 988 va deixar d'ésser sufragània de Claramunt. Fou erigida parròquia l'any 1098 per una butlla del pontífex Urbà II a petició de l'abat Berenguer del Monestir de Sant Cugat.
El 1643 es construeix una nova església a sobre de la primitiva. El 1805 s'inicien les obres del temple actual; es perllonguen tot un segle degut a les guerres francesa i carlista i de l'incendi que patí el conjunt el 1896.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Maria de Capellades». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2014].
# Santiago Mataix Soler

Santiago Mataix i Soler (Alcoi, 1871 - València, 1918) fou un periodista i polític valencià, diputat a les Corts durant la restauració borbònica

## Biografia

De jovenet col·laborà amb diversos diaris d'Alcoi, Es llicencià en dret a la Universitat de València i es doctorà a la Universitat de Madrid, i després treballà al bufet de José Canalejas, qui el va introduir al Partit Liberal i a la redacció d'El Heraldo de Madrid, del quan en fou corresponsal a les Filipines durant la guerra Guerra Hispano-estatunidenca. Allí va conèixer el general Polavieja, del que en fou secretari personal. Això el va enemistar amb Canalejas, però tot i això fou elegit diputat del Partit Conservador per Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1899 i 1901.
El 1902 Francisco Silvela li demanà que tornés al Partit Liberal d'Alacant. Fou director d'El Diario Universal de Madrid (1903-1904), des d'on defensà la política d'Antoni Maura i Montaner, i diputat per Tremp a les eleccions generals espanyoles de 1905. El 1907 va fundar la revista El Mundo i fou senador per la província d'Àvila el 1910 i el 1916, i per la província de Zamora el 1918.

## Notes

* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.724.

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
* «Santiago Mataix Soler». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Sant Maximí

«Sant Maximí» té aquests significats:
* Sant Maximí d'Ais (Betània, segle I - Ais de Provença, segle I), personatge llegendari que, segons la tradició va acompanyar Maria Magdalena en el seu viatge a la Provença i primer bisbe d'Ais, venerat com a sant per l'Església catòlica
* Sant Maximí de Trèveris (Silly, Gàl·lia, segle iii — Poitiers, 346), cinquè bisbe de Trèveris, consagrat cap al 341 o 342, venerat com a sant en diverses confessions cristianes
* Sant Maximí de Sallent, monument al nucli de Sallent de Nargó del municipi de Coll de Nargó (Alt Urgell)
# Scandia

«Scandia» té aquests significats:
* Escàndia, nom clàssic d'Escandinàvia.
* Scandia (Kansas)
* Scandia (Minnesota)
* Scandia és una revista d'investigació històrica crítica, el primer número de la qual es va publicar l'any 1928