OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Una dona sense importància

Una dona sense importància (en anglès: A Woman of No Importance) és una obra de teatre de tres actes i quatre quadres de l'autor irlandès Oscar Wilde, estrenada el 1893.

## Argument

L'obra té lloc en una casa de camp anglesa que pertany a la Hunstanton. S'obre el teló a la terrassa on la Caroline xerra amb una dona puritana dels Estats Units que és convidada de la Hunstanton, Hester Worlsey. D'altres personatges entren en escena, com l'encantadora Allonby, la dòcil Stutfield i el submís marit de la Caroline, sir John. Discuteixen sobre qüestions banals i més endavant s'uneix el carismàtic i encantador lord illingworth, que ha ofert el càrrec de secretari a en Gerald Arbuthnot. La Rachel, la mare d'en Gerald, és convidada a unir-se a la reunió, i quan hi arriba, s'adona que lord Illingworth és el pare d'en Gerald. Ella va tenir una affaire amb ell feia vint anys, i va quedar-ne embarassada, però ell va negar-se a casar-s'hi. Per tant, es mostra contrària que en Gerald es faci secretari de l'Illingowrth, tot i que no diu res a en Gerald. Ell descobreix el passat de la seva mare en un moment especialment dramàtic, després d'intentar matar lord Illingworth, que havia abraçat la Hester Worsleyde Wildien.
Finalment, en Gerald, la senyora Alburthnot i la Hester se'n van cap als Estats Units amb l'esperança de viure en una societat on no siguin jutjats amb tanta duresa.

## Estrena

L'obra va estrenar-se el 19 d'abril de 1893 amb la interpretació estel·lar d'en Herbert Beerbohm Tree i de la Julia Neilson. La primera actuació fou un gran èxit, tot i que en Wilde fou escridassat per una frase que deia Anglaterra es troba com un leprós de color porpra, que més endavant va ser esborrada. El príncep de Gal·les va assistir a la segona representació i va demanar a en Wilde que no alterés cap línia del text. L'obra va estrenar-se també a Nova York l'11 de desembre de 1893 protagonitzada per en Maurice Barrymore i la Rose Coghlan i tenia previst de fer una gira, però va acabar cancel·lant-se a causa de l'arrest d'en Wilde per indecència i sodomia.

## Enllaços externs

* Edició electrònica llibre: A Woman of No Importance en el Projecte Gutenberg.
# Jàriya ibn Qudama al-Muhàrriq

Jàriya ibn Qudama at-Tamimí as-Sadí (àrab: جارية بن قدامة التميمي السعدي, Jāriya ibn Qudāma at-Tamīmī as-Saʿdī), conegut també pel malnom o làqab d'al-Muhàrriq (àrab: المحرق, al-Muḥarriq, literalment ‘l'Incendiari’) o com Jàriya ibn Qudama al-Muhàrriq (segle VII), fou un company del profeta Muhàmmad.
Després de la mort del Profeta va participar en la batalla del Camell i a la batalla de Siffin al costat d'Alí ibn Abi-Tàlib. Després va participar en la defensa de Bàssora contra els omeies i a la repressió d'una revolta a Fars. Va combatre per darrer cop contra els omeies el 660, quan va perseguir els enemics des de l'Iraq fins al Iemen. Era a la Meca quan va saber l'assassinat d'Alí i va fer reconèixer com a califa a al-Hàssan ibn Alí.
Després es va reconciliar amb el califa Muàwiya I. Va morir a Bàssora en data desconeguda.
# Ahmad Midhat

Ahmad Midhat (en turc modern Ahmet Mithat Efendi) fou un escriptor turc nascut a Istanbul el 1844 i mort al final de 1912 o començament del 1913.
Va començar a escriure llibres d'escola i contes vers el 1869. Després es va dedicar al periodisme i va col·laborar a diversos diaris i fou arrestat el 1872 per estar vinculat als Joves Turcs i desterrat a Rodes, però va obtenir el perdó el 1876 quan va pujar el nou sultà. El 1877 va publicar Uss-i inkila (en favor d'Abdul Hamid II); fou llavors nomenat director de la gazeta i la impremta oficials i va trencar amb els Joves Turcs. El 1878 va començar a editar la revista Terdjüman-i hakikat. El 1888 va viatjar per Europa i va escriure un relat sobre això anomenat Awrapada bir Djewelan que es va publicar el 1891. Va perdre els seus càrrecs el 1908 quan va triomfar la revolució dels Joves Turcs. Llavors va fer de professor a la universitat i a algunes escoles. Va morir el mes de muharran del 1331 que equival el desembre del 1912 i gener del 1913.
El nombre total de les seves obres s'estima en 150 (novel·les i difusió principalment però també obres d'història, filosofia, religió, moral, ciència i altres temes); a més va destacar per la seva aportació al periodisme. Les seves obres històriques principals són:
* Uss-i inkila (1877/1878)
* Zubdet ül-hakaik (1878)
* Història universal en 3 volums (1880 a 1882)
* Històries de països europeus (Kainat) en 14 volums (1871 a 1881)

## Bibliografia

Paul Horn, Geschichte der Turkischen Moderne, Leipzig 1909
# Sadóvoie

«Sadóvoie» té aquests significats:

## Crimea

* Sadóve (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea

## Rússia

* Sadóvoie (Adiguèsia), localitat de la república d'Adiguèsia, a Rússia
* Sadóvoie (Khabàrovsk), localitat del krai de Khabàrovsk, a Rússia
* Sadóvoie (Rostov), localitat de l'óblast de Rostov, a Rússia
* Sadóvoie (Kurgan), localitat de l'óblast de Kurgan, a Rússia
* Sadóvoie (Vorónej), localitat de l'óblast de Vorónej, a Rússia
* Sadóvoie (Daguestan), localitat de la república del Daguestan, a Rússia
* Sadóvoie (Astracan), localitat de l'óblast d'Astracan, a Rússia
* Sadóvoie (Volgograd), localitat de l'óblast de Volgograd, a Rússia
# Sepulcre de Ramon Berenguer III

El sepulcre de Ramon Berenguer III és un sarcòfag d'època romànica actualment conservat al Monestir de Santa Maria de Ripoll. Avui en dia el podem trobar sota un arcosoli a la part meridional del transsepte de l'església.
Els combats durant la Guerra Gran de 1794, els avalots i l'incendi del 1835 pels Tiradores de Isabel II durant la Primera Guerra Carlina provocaren la profanació i la pèrdua de gairebé tots els sepulcres comtals. L'any 1893 el sarcòfag fou col·locat a l'emplaçament actual, però es desconeix quin hauria estat el seu emplaçament original; entre l'opinió dels experts es proposen tres principals hipòtesis: A l'actual portalada (galilea), als peus d'aquesta o a una zona propera, al claustre, com en molts altres monestir i esglésies, i a l'interior de l'església, com en l'actualitat.
El sarcòfag no conserva el jacent, l'escultura antropomorfa del difunt que, per norma general, està estirat i se'l representa mort. Aleshores tan sols conservem el vas de pedra, decorat amb sis registres. Cada registre te forma quadrada, i estan decorats tant per sobre com per sota per motius vegetals (cors-palmetes i motius vegetals entrellaçats). L'estat dels relleus és pèssim, pel que costa distingir i identificar els temes representats, no obstant, els tres quatre primers registres (començant per l'esquerra) es poden interpretar de la següent forma:
* L'elevatio animae, és a dir, l'elevació de l'ànima del difunt per uns àngels, consistent en representar el difunt sent alçat en un llençol pels àngels. Sota aquesta escena es veu el difunt al seu llit amb el cap al coixí i tapat amb una manta fins al coll.
* Identifiquem a un personatge amb corona amb un bàcul o un ceptre entre les mans davant el llit del mort, a la seva dreta trobem a una persona de menor estatura que sosté una creu. Per acabar, a l'extrem dret tenim un altre personatge que duu el que sembla ser un bàcul per la punta rodona.
* Dins del tercer registre s'emmarca la vista d'una ciutat emmurallada al voltant de la qual s'intueixen un seguit de persones, tal vegada el seguici funerari.

## Referències

* ↑ «Recreació trabucaire de la Guerra Gran a Ripoll (1794)». Vilaweb, 07-04-2023. [Consulta: 27 novembre 2023].
* ↑ Pellicer i Pagès, Josep. Santa María del monasterio de Ripoll (en castellà), 1888, p. 257.
* ↑ «El panteó comtal». monestir de Ripoll. [Consulta: 27 novembre 2023].
# Formació de Bajénov

La formació de Bajénov (Баженовская свита en rus) és un estrat de la conca siberiana occidental originat a partir de sediments dipositats en un mar profund durant el Titonià i principis del Berriasià. El mar tenia una extensió de més d'un milió de quilòmetres quadrats a la zona central de la conca. En aquell temps es dipositaren al fons del mar esquistos silicis rics en compostos orgànics en condicions anòxiques. El mar estava connectat amb els oceans del globus i conté microminerals derivats de minerals i material orgànic dissolts similars als sediments de sapropel del mar Negre.
A més de ser una roca mare d'aigües marines profundes prolífica (descrita com a la roca mare petrolífera més gran del món), es creu que la formació conté reserves importants de petroli de formacions compactes. Wood Mackenzie calculà que la formació de Bajénov conté 2 bilions de barrils. El 2013, la petrolífera russa Rosneft estimà que se'n podien extreure 22.000 milions de barrils. El 2012, l'agència governamental russa Rosnedra calculà que la formació de Bajénov conté entre 180.000 i 360.000 milions de barrils en reserves recuperables.

## Referències

* ↑ Ulmishek, Gregory F «Petroleum Geology and Resources of the West Siberian Basin, Russia» (en anglès). U.S. Geological Survey Bulletin, 2201-G, 2003, pàg. 49 [Consulta: 14 octubre 2012].
* ↑ V. M. Gavxin; V. A. Zakhàrov «Geochemistry of the Upper Jurassic-Lower Cretaceous Bazhenov Formation, West Siberia» (en anglès). Economic Geology, 91, 1, 01-02-1996, pàg. 122–133. DOI: 10.2113/gsecongeo.91.1.122 [Consulta: 1r abril 2013]. «It was formed in a marine basin connected to the world oceans»
* ↑ Guy Chazan «Russia gears up for shale boom» (en anglès). The Financial Times, 31-03-2013 [Consulta: 31 març 2013].
* ↑ Ígor Setxin, New age of oil, Rosneft, març 2013
* ↑ Nàdia Ródova, Will Russia replicate US success in tight oil development?, Platts, 23 agost 2012.
# Pseudomystus moeschii

Pseudomystus moeschii és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sumatra (Indonèsia).

## Referències

* ↑ Jayaram K. C. 1968. Contributions to the study of bagrid fishes (Siluroidea: Bagridae). 3. A systematic account of the Japanese, Chinese, Malayan and Indonesian genera. Treubia, Mus. Zool. Borgoriense v. 27 (pt 203). 287-386.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1890. List of the reptiles, batrachians and freshwater fishes collected by Professor Moesch and Mr. Iversen in the district of Deli, Sumatra. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1890 (pt 1): 31-40.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. i A.J. Whitten 1996. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi: additions and corrections. Periplus Editions, Hong Kong. 8 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Acoblament vibrònic

S'anomena acoblament vibrònic (en molècules discretes) o acoblament electró-fonó (en sistemes de cristalls o sistemes bi - o tridimensionals) a la interacció entre estats electrònics i estats vibracionals (o fonons). Se l'ha anomenat també efecte pseudo-Jahn-Teller , per la seva relació conceptual amb el conegut efecte Jahn-Teller.
Aquest acoblament té conseqüències perceptibles en les propietats òptiques, magnètiques i de localització-deslocalització electrònica en la molècula. Òpticament, la banda de intervalencia que presenten els composts de valència mixta es fa més complexa i adquireix una estructura per l'acoblament vibrònic. També l'acoblament magnètic es veu afectat, si hi ha electrons desaparèixer en el sistema. Depenent del tipus d'acoblament vibrònic que predomini, la deslocalització electrònica es pot veure intensificada o esmorteïda.

## Models d'acoblament vibrònic

S'han desenvolupat diversos models per a la descripció de l'acoblament vibrònic, entre ells:
* Model de Hush: Relativament senzill, descriu les conseqüències òptiques d'acoblament vibrònic, i relaciona la posició i la intensitat de la banda de intervalencia amb paràmetres microscòpics.
* Model de Piepho-Krausz-Schatz (PKS): Es basa en les vibracions locals, al voltant del centre electroactiu. És un tractament quàntic, de manera que genera funcions d'ona explícites.
* Model de Piepho: Es basa en les vibracions que modifiquen les distàncies entre els centres electroactius. És un tractament quàntic, de manera que genera funcions d'ona explícites.

## Referències

* ↑ Yarkony, David R. «Nonadiabatic Derivative Couplings». A: Encyclopedia of Computational Chemistry. Chichester: Wiley, 1998. ISBN 0-471-96588-X.
* ↑ Azumi, T. «WHAT DOES THE TERM "VIBRONIC COUPLING" MEAN?». Photochemistry and Photobiology, vol. 25, 1977, pàg. 315–326. DOI: 10.1111/j.1751-1097.1977.tb06918.x.
* ↑ Yarkony, David R. «Nonadiabatic Quantum Chemistry—Past, Present, and Future». Chemical Reviews, vol. 112, 1, 11-01-2012, pàg. 481–498. DOI: 10.1021/cr2001299.
* ↑ Baer, Michael. Beyond Born-Oppenheimer : electronic non-adiabatic coupling terms and conical intersections. Hoboken, N.J.: Wiley, 2006. ISBN 0471778915.
* ↑ Fischer, Gad. Vibronic Coupling: The Interaction between the Electronic and Nuclear Motions. Nova York: Academic Press, 1984. ISBN 0-12-257240-8.
# Decidim Ripollet

Decidim Ripollet (ADR, Ara Decidim Ripollet) és una plataforma municipalista de Ripollet formada per integrants de diferents organitzacions polítiques, com COP-Compromís per Ripollet, Podem, Procés Constituent, el col·lectiu antifeixista Mai Més i independents. També hi participen persones vinculades a la CUP, Catalunya en Comú i Esquerra Unida i Alternativa.
Es va començara gestar en 2014 en la segona assemblea del procés Crida per Ripollet (impulsat per COP-Compromís per Ripollet). La plataforma es va adherir a les Candidatures Alternatives del Vallès.
Va ser la llista més votada a les eleccions municipals de 2015 i 2019, aconseguint l'alcaldia en ambdues ocasions amb José María Osuna López al capdavant.

## Resultats electorals a Ripollet

| Eleccions | Candidat/a | Vots | % | Regidores | +/– | Govern |
| 2015 | José María Osuna | 4.750 | 33,74% (#1) | 9 / 21 | 5 | Alcaldia |
| 2019 | José María Osuna | 6.578 | 39,98% (#1) | 10 / 21 | 1 | Alcaldia |
| 2023 | Txell Caler | 3.650 | 25,13% (#2) | 6 / 21 | 4 | Oposició |

## Referències

* 1 2 Decidim Ripollet, una candidatura dels moviments socials per les municipals Revista de Ripollet, 27 de novembre de 2014.
* ↑ Ripollet escull a Jose M. Osuna com a cap de llista per a les municipals Revista de Ripollet, 25 de febrer de 2015.
* ↑ Comparat amb els resultats de COP-Compromís per Ripollet i Iniciativa per Catalunya Verds-Esquerra Unida i Alternativa-Entesa en 2011.
# Formació Omo Kibish

La Formació Omo Kibish, o simplement Formació Kibish, és una formació rocosa del sud d'Etiòpia. El seu nom prové del jaciment arqueològic d'Omo Kibish al riu Omo, on es va estudiar per primera vegada. Omo-Kibish I és un dels esquelets d'Homo sapiens anatòmicament més antics que es coneixen, amb una datació d'uns 196±5 milers d'anys.
La Formació Omo Kibish i la seua rodalia contenen alguns dels primers exemples de restes fossilitzades d'humans i australopitecins i estris de pedra. Richard Leakey, al 1967, hi va descobrir algunes de les restes més antigues d'Homo sapiens, humans anatòmicament moderns. Abans es creia que la variant sapiens tenia al voltant de 125.000 anys; tanmateix, recerques més recents indiquen que poden datar-se de fa aproximadament 199.500 anys, i les troballes del 2017, Djebel Irhoud 10 i 11 han retardat fins als 315± 34 ka l'aparició d'humans anatòmicament moderns.

## Referències

* ↑ Hammond, Ashley S.; Royer, Danielle F.; Fleagle, John G. «The Omo-Kibish I pelvis» (en anglés). Journal of Human Evolution, 108, 01-07-2017, pàg. 199–219. DOI: 10.1016/j.jhevol.2017.04.004. ISSN: 1095-8606. PMID: 28552208 [Consulta: 22 maig 2020].
* ↑ R. E. F. Leakey «Early Homo sapiens Remains from the Omo River Region of South-west Ethiopia: Faunal Remains from the Omo Valley» (en anglés). Nature, 222, 21-06-1969, pàg. 1132-1133. DOI: 10.1038/2221132a0. ISSN: 0028-0836.
* ↑ Jean-Jacques Hublin, Abdelouahed Ben-Ncer, Shara E. Bailey, Sarah E. Freidline, Simon Neubauer, Matthew M. Skinner, Inga Bergmann, Adeline Le Cabec, Stefano Benazzi, Katerina Harvati & Philipp Gunz «New fossils from Jebel Irhoud, Morocco and the pan-African origin of Homo sapiens» (en anglés). Nature, 546, juny 2017, pàg. 289–292. DOI: 10.1038/nature22336. ISSN: 0028-0836.

## Vegeu també

* Evolució dels éssers humans
* Llista de fòssils humans
# Pseudomystus fumosus

Pseudomystus fumosus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al territori peninsular de Malàisia.

## Referències

* ↑ Jayaram K. C. 1968. Contributions to the study of bagrid fishes (Siluroidea: Bagridae). 3. A systematic account of the Japanese, Chinese, Malayan and Indonesian genera. Treubia, Mus. Zool. Borgoriense v. 27 (pt 203). 287-386.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ng, H. H. i K. K. P. Lim 2005. The identity of Pseudomystus moeschii (Boulenger, 1890), with the description of two new species of bagrid catfishes from Southeast Asia (Teleostei: Bagridae). Zootaxa Núm. 851: 1-18.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ugo da Carpi

Ugo da Carpi (ca. 1486, Carpi - † 1532, Bolonya) fou un pintor i gravador italià, el primer practicant de l'art de la xilografia a colors i al clarobscur, tècnica que suposa l'ús de diverses planxes de fusta per al mateix gravat. Cada planxa produeix un to diferent del mateix color.

## Biografia

Arribà a Venècia el 1506, on entrà en relació amb els impressors i amb el cercle de Tiziano. El 1516 va rebre del Senat de Venècia la patent del seu mètode de gravat. Després d'una estada a Roma, on fou influït pel classicisme de Raffaello Sanzio, tornà a Venècia fugint del Saqueig de Roma del 1527.
La major part de les seves obres són còpies de pintures de Tiziano, Raffaello i Parmigianino, com el titulat Hèrcules expulsant l'Avarícia del Temple de les Muses. A més de la seva obra més famosa, Diògenes (ca. 1524-1529), d'altres gravats seus són Heroi i sibil·la, Descendiment de la Creu, Història de Simó el Mag, David colpejant el cap de Goliat, La matança dels innocents, Ananies condemnat a mort o Enees salvant el seu pare Anquises.

## Galeria d'obres

* Descendiment
* Heroi i Sibil·la

## Referències

* ↑ Ficha del "Hércules expulsando la Avaricia" en el Met
* ↑ "Ugo da Carpi." Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Online. Encyclopædia Britannica, 2011. Web. 24 Feb. 2011.
* ↑ Dictionnaire Bouillet
# Jô Bilac

Giovanni Ramalho Bilac, més conegut com a Jô Bilac, (Rio de Janeiro, c. 1984) és un dramaturg brasiler, que va debutar el 2006.
Fill de pare indi i mare brasilera, va viure gran part de la seva infància a Madrid. Quan va retornar al Brasil, va viure amb la seva família a Urca, un barri de Rio de Janeiro, i va tenir el seu primer contacte amb el món del teatre al Colégio Andrews. Més tard va començar a estudiar teatre a FAETEC (Niterói) i a l'Escola de Teatre Martins Pena. A dinou anys, va escriure la seva primera obra de teatre, Sangue na caixa de areia. El 2006 va fer el seu debut com a professional al centre de cultura Sérgio Porto amb l'obra Bruxarias urbanas.
El 2007 va escriure la comèdia Desperadas i les obres 2 p/ viagem i Cachorro!, aquesta última estrenada per la Companhia Teatro Independente. El 2008 Bilac va estrenar Limpe todo sangue antes que manche o carpete al Teatro Solar de Botafogo.
El 2010 Bilac va guanyar el Premi Shell per la seva obra Savana Glacial.

## Obres

* 2006 – Bruxarias urbanas
* 2007 – Desesperadas
* 2007 – 2 p/ viagem
* 2007 – Cachorro!
* 2008 – Limpe todo o sangue antes que manche o carpete
* 2009 – Rebú
* 2010 – Savana glacial*
* 2010 – O matador de santas
* 2011 – Serpente verde sabor maçã
* 2011 – Alguém acaba de morrer lá fora
* 2011 – O gato branco
* 2011 – Popcorn – Qualquer semelhança não é mera coincidência
* 2012 – Os mamutes
* 2012 – Cucaracha
* 2013 – Caixa de areia*
* 2013 – Petit monstre
* 2013 – Conselho de classe

## Referències

* ↑ «Jô Bilac desponta como grande nome da nova geração». Jô Bilac desponta como grande nome da nova geração - Cultura.rj. Arxivat de l'original el 25 d’octubre 2014. [Consulta: 24 octubre 2014].
* ↑ «Revistabrasileiros.com.br». Arxivat de l'original el 2010-09-17. [Consulta: 28 març 2015].
* ↑ «Guia Folha - Teatro - Veja três peças vencedoras do Prêmio Shell-RJ em São Paulo - 27/03/2011». Guia.folha.br. [Consulta: 24 octubre 2014].
# Ca l'Ibern

Ca l'Ibern és una obra historicista de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici en cantonada de dos cossos de planta baixa i pis amb torricó central corresponent a la caixa d'escala.
Les obertures de la façana estan formades per arcs carpanells i presenten trencaaigües ornamentals. Al primer pis destaca el balcó longitudinal aguantat per cartel·les sobre columnes. A sobre, se situa el fris format per dues faixes motllurades, la inferior horitzontal i la superior amb tres arcs de mig punt centrals sobre tres ulls de bou amb claustre.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Ibern». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].