OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan March i Zuriguel

Joan March i Zuriguel (Granollers, 11 d'octubre de 1952) és un historietista català, adscrit a la malmesa tercera generació o generació del 70 de l'Escola Bruguera, al costat d'autors com Casanyes, Esegé, els germans Fresnos, Rovira o Rafael Vaquer. Les seves sèries més conegudes i recordades podrien ser El mini Rey i Tranqui y Tronco.
El 1970 va ser contractat en l'Editorial Bruguera, començant per il·lustrar acudits i com entintador d'Escobar. Un any més tard creava els seus primers personatges per a les revistes Din Dan (Ruperto, Calixto y Damián) i Pulgarcito (Ataúlfo i Gedeón, La Família Potosí), al mateix temps que començava a col·laborar amb revistes d'altres editorials. Així, en Gaceta Junior, on va crear a Don Meñique, i en Strong d'editorial Argos.
El 1974 va abandonar el mitjà per dedicar-se a la pintura durant quatre anys. Va tornar llavors a Bruguera, mogut, segons les seves pròpies paraules, per certa inquietud que encara tenia pel còmic i per tal de guanyar uns diners que li permetessin dedicar-se a la pintura amb tranquil·litat. Crea llavors "El Mini Rey", la seva sèrie de més èxit, per a Mortadelo i Super Mortadelo, i Ambrosio Carabino per la 2 època de "Super Pulgarcito". En eixa etapa està menys preocupat pel virtuosisme tècniques i més interessat pel guió, l'humor d'una situació o d'una frase; amb la intenció artística d'aconseguir pàgines on l'acció, el desenvolupament, produís una sensació gairebé musical". Encara crearà altres sèries per a Ediciones B, com Maxtron (1987) a "Pulgarcito", Todos estamos locos (1989) a "Superlópez" i Los Peláez a Zipi y Zape Extra (1994).

## Sèries

* "Don Meñique" (Gaceta Junior) (1971).
* "Ruperto" (en Din Dan) (1971).
* "Ataúlfo y Gedeón" (en Pulgarcito) (1971).
* "Calixto y Damián" (en Din Dan) (1971).
* "La Familia Potosí" (en Pulgarcito) (1971).
* "El mini Rey" (en Mortadelo, Super Mortadelo) (197-)
* "Ambrosio Carabino" (en Super Pulgarcito, 2 època) (197-),
* "Tranqui y Tronco" (en Mortadelo) (198-).
* "Maxtron" (en Pulgarcito, sello B) (1987).
* "Todos estamos locos" (en Superlópez, sello B) (1987).
* "Los Peláez" (en Zipi y Zape Extra) (1994).
* "Todos estamos locos" (B: Olé!, núm.359) (1989).

## Referències

* ↑ Armando Matías Guiu en Comic Story-3, encarte del tercer número de Bruguelandia, Editorial Bruguera, Barcelona, 28/09/1981, p. 28 a 29.
* 1 2 3 4 March, Joan sobre sí mismo en Comic Story-4, encarte del cuarto número de Bruguelandia, Editorial Bruguera, Barcelona, 26/10/1981, p. 64.

## Enllaços externs

* Comic creator:Joan March en la Comiclopedia de Lambiek.
* Fitxa de l'autor en Tebeosfera.
* Entrevista a Joan March, creador d’historietes El còmic en català (2014).
* Fitxa de l'autor a Humoristan.
# Frontera entre Etiòpia i Kenya

La frontera entre Etiòpia i Kenya és una línia terrestre que separa Kenya de l'Etiòpia. És una zona caracteritzada per l'extrema pobresa i la violència interètnica.

## Traçat

Té una longitud de 861 kilòmetres i segueix un traçat orientat globalment oest-est. Comença a l'oest al trifini entre Etiòpia, Kenya i Sudan del Sud (posició disputada a causa de les reclamacions de Kenya i del sud de Sudan sobre el triangle d'Ilemi) junt a Todenyang (Kenya) junt a l'extrem nord-oest del llac Turkana, travessa el llac al nord del desert de Chalbi i segueix per segments rectes travessant el mont Furroli (2004 m). Al seu est és de forma més irregular. Travessa la ciutat dividida de Moyale i acaba entre les ciutats de Mandera (Kenya) i Beled Haawo (Somàlia), al trifini entre Etiòpia, Kenya i Somàlia (3° 59′ 00″ N, 41° 54′ 00″ E﻿ / ﻿3.983333°N,41.9°E﻿ / 3.983333; 41.9).

## Història

El primer acord anglo-etíop sobre la frontera de l'Imperi d'Etiòpia i l'Àfrica Oriental Britànica fou signat el 6 de desembre de 1907. En desembre de 2015 van signar un acord fronterer definitiu.

## Vegeu també

* Triangle d'Ilemi

## Referències

* ↑ From Barriers to Bridges: Transforming The Ethiopia-Kenya Border Region , The Huffington Post
* ↑ The Ethiopia-Kenya Border, The Ethiopia Observatory
* ↑ «Ethiopia-Kenya Cross Border Integrated Programme and the Turkana Transformation Multi Partner Trust Fund». Arxivat de l'original el 2018-08-21. [Consulta: 26 desembre 2017].
* ↑ Kenya and Ethiopia sign cross-border agreement, BBC, 7 de desembre de 2015
# Lepthyphantes bidentatus

Lepthyphantes bidentatus és una espècie d'aranya araneomorfa de la família dels linífids (Linyphiidae). Fou descrita per primera vegada l'any 1990 per Hormiga & Ribera.
És una espècie cavernícola que es troba al sud d'Espanya. Ha estat descrita a partir d'exemplars recollits a la cova del Peñón Grande del Berrueco (Grazalema, província de Cadis).

## Referències

* 1 2 3 Hormiga, G. & Ribera, C. (1990). Sobre tres especies cavernícolas del género Lepthyphantes Menge, 1866 (Araneae, Linyphiidae) de la Península Ibérica (Lepthyphantes gadesi Fage, 1931; L. fagei Machado, 1939 y L. bidentatus n. sp.). Revue Arachnologique 9: 35-47.
* 1 2 (anglès) World Spider Catalog: Lepthyphantes bidentatus Hormiga & Ribera, 1990 en la família Linyphiidae +base de dades. Accés el 21 de desembre de 2018
# Philip Hensher

Philip Hensher (Londres, 1965) és escriptor i periodista. Va estudiar a Oxford i es va doctorar a Cambridge amb una tesi sobre la pintura anglesa del segle XXVIII. Col·labora habitualment amb mitjans com The Spectator, The Guardian, The Independent i The Mail on Sunday i és professor d'escriptura creativa a la Universitat de Bath Spa. L'any 2003 va ser seleccionat per la revista Granta com un dels vint millors joves novel·listes britànics. Ha escrit un llibre de relats i set novel·les, entre les quals destaquen El imperio de las zarzas (2002), The Northern Clemency (2008, finalista del premi Man Booker), El rey de los tejones (2011) i Scenes from Early Life (2012, guanyadora del Ondaatje Prize 2013).

## Referències

* ↑ «Philip Hensher». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Decidu (endometri)

En obstetrícia s'usa el terme decidu o decídua per designar a la recoberta uterina (endometri) durant la gestació, la qual dona origen a la porció materna de la placenta.

## Etimologia

La paraula decidu prové del llatí «deciduus», que significa caiguda o vessament.

## Fisiologia

Poc després de l'ovulació en mamífers, la capa endometrial es transforma en una capa ricament glandular i secretora en preparació per a la implantació del blastocist. Sense la implantació, la recoberta secretora de l'úter es perd (en el cas dels humans amb el cicle menstrual) o és reabsorbida (en el cas d'animals amb el cicle estral).
Amb la implantació, aquesta porció externa de l'endometri, anomenada ara decidu, contínua evolucionant durant l'embaràs. El decidu es perd com a part del procés del part.

## Estructura

S'han descrit diferents capes del decidu:
* Una capa externa compacta anomenada stratum compactum.
* Una capa intermèdia, el stratum spongiosum.
* Una capa basal adjacent al miometri.
La porció del decidu que interacciona amb el trofoblast se'l coneix com a decidu veritable i la resta se l'anomena decidu parietal.

## Histologia

El decidu té una aparença histològica peculiar, amb cèl·lules que conformen el seu estroma de forma allargada i poligonal. Aquestes provenen del parènquima endometrial i per la seva aparença epitelial se'ls anomena epiteloides.

## Funció

El decidu és la interfície materna de l'embrió i participa en l'intercanvi de gasos, nutrients i productes de rebuig. També serveix com a barrera protectora en contra del contacte amb el sistema immunitari. El decidu dirigeix i permet una molt controlada invasió per part de la membrana més externa del trofoblast anomenada sincitiotrofoblast.
En alguns trastorns invasius de la placenta, com la placenta accreta, s'ha trobat consistentment una reacció decidual deficient.

## Producció hormonal

El decidu secreta hormones, factors de creixement i citocines. Té receptors per a la progesterona, l'estrogen i l'hormona del creixement, així com per a altres molècules de senyalització cel·lular.
Les hormones més comunes produïdes pel decidu i associades a altres òrgans són: cortisol, CRF, GnRH, prolactina, i la relaxina. La prolactina de la decídua no està sota el control dopaminérgic.

## Referències

* ↑ Decidu. Enciclopèdia catalana.
* 1 2 Vanrell, p.41-42.
* ↑ Langman, p. 98-102.

## Bibliografia

* Langman, Jan; Sadler, T.W.. Langman embriología médica: con orientación clínica (en castellà). 10a edició. Editorial Médica Panamericana, 2007, p. 387. ISBN 978-950-06-0077-4.
* Vanrell, J.A.; Iglesias, X.; Cabero, L. Manual d'obstetrícia i ginecologia per a pregraduats. Publicacions Universitat de Barcelona, 1996, p. 669. ISBN 84-475-1557-5.
Viccionari
# Lappanella

Lappanella és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Lappanella fasciata (Cocco, 1833)
* Lappanella guineensis (Bauchot, 1969)

## Referències

* ↑ Cocco, A. 1833. Su di alcuni pesci de' mari di Messina. Giornale di Scienze Lettere e Arti per La Sicilia v. 42 (no. 124): 9-21, 1 pl.
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Jordan D. S. 1890. A review of the labroid fishes of America and Europe. Rep. U. S. Fish Comm. v. 15 [1887]. 559-699.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Frontera entre Finlàndia i Estònia

La frontera entre Finlàndia i Estònia és totalment marítima, situada completament en el Mar Bàltic. Va formar part de la frontera externa de la Unió Europea a partir de l'1 de gener de 1995, data d'adhesió de Finlàndia, abans de convertir-se en una frontera interna. després de l'adhesió d'Estònia l'u de maig de 2004.
La frontera entre la plataforma continental i la zona pesquera de la República de Finlàndia i la zona econòmica de la República d'Estònia es compon de línies rectes (línies geodèsiques) que connecten els següents punts especificats:
* Punt 1 : 59°59.678' 26°20.147' : Vers el trifini amb Rússia
* Punt 2 : 59°59.095' 26°12.666'
* Punt 3 : 59°58.095' 26°07.966'
* Punt 4 : 59°51.694' 25°58.067'
* Punt 5 : 59°52.594' 25°27.566'
* Punt 6 : 59°53.294' 25°10.166'
* Punt 7 : 59°52.093' 24°57.166'
* Punt 8 : 59°50.493' 24°49.266'
* Punt 9 : 59°44.193' 24°24.367'
* Punt 10: 59°37.092' 23°54.367'
* Punt 11: 59°31.591' 23°29.667'
* Punt 12: 59°31.691' 23°09.567'
* Punt 13: 59°24.891' 22°45.068'
* Punt 14: 59°22.790' 22°09.868'
* Punt 15: 59°18.689' 21°46.568'
* Punt 16: 59°11.489' 21°11.168'
* Punt 17: 58°50.677' 20°28.902’ : Vers el trifini a amb Suècia
El trifini Finlàndia-Estònia-Suècia ha estat definida per un acord trilateral signat el 16 de gener de 2001: aquest punt se situa exactament a les coordenades 58°01,440' de latitud N i 20°23,755' de longitud E.

## Vegeu també

* Túnel de Hèlsinki–Tallinn

## Referències

* ↑ Accord relatif à la frontiere des zones maritimes dans le golfe de Finlande et dans la partie septentrionale de la mer Baltique p397
* ↑ Accord entre le Gouvernement du Royaume de Suède, le Gouvernement de la République d'Estonie et le Gouvernement de la République de Finlande relatif au point de la frontière maritime commune dans la mer Baltique, p. 50
# Limfadenitis

En medicina, la limfadenitis (o, menys emprada, limfoadenitis) és un terme que es refereix a una inflamació dels ganglis limfàtics, generalment causada per drenatge directe de microorganismes, fent que apareguin nòduls augmentats de grandària i dolorosos.
Habitualment no se sol fer la diferenciació amb limfadenopatia.

## Referències

* ↑ Diccionari Enciclopèdic de Medicina
# Bertelsen

Bertelsen (també Bertelsen - DR2s talkshow) va ser un talk show danès presentat per Mikael Bertelsen, emès per DR2 el 1999. Fou guardonat amb un dels Premis Ondas 2003.

## Audiència

Audiència mitjana del talk show segons TMP/Gallup.
| Mes | Audiència |
| Març | 32.000 |
| Abril | 28.000 |
| Maig | 33.000 |
| Juny | 58.000 |
| Juliol | - |
| Agost | 38.000 |
| Setembre | 57.000 |
| Octubre | 61.000 |
| Novembre | 79.000 |
Font: TMP/Gallup

## Referències

* 1 2 3 «Bertelsen har haft succes». Dagbladet Politiken, 12-12-1999, p. 10 (5. sektion). «DR 2s alternative talkshow Bertelsen har haft støt stigende seertal i sin godt ni måneder lange levetid. I løbet af de ni måneder er seertallet blevet mere end fordoblet.»
* ↑ «Guanyadors dels Premis Ondas 2003». Arxivat de l'original el 2019-06-26. [Consulta: 7 gener 2020].
# Ciutadella d'Alep

La ciutadella d'Alep (àrab: قلعة حلب, qalʿat Ḥalab) és un gran palau medieval situat sobre un turó enmig de la ciutat d'Alep. Aquest turó ja va ser utilitzat com a lloc de defensa des de temps molt antic, i en aquell lloc s'han trobat restes d'un temple hitita del primer mil·lenni aC.
La ciutadella es va construir durant el regnat de la dinastia Zengita, i la va iniciar Imad-ad-Din Zengi I. Va augmentar la seva importància amb l'inici de les croades es va accentuar. Quan Nur-ad-Din Mahmud governava Alep al segle XII, va ampliar i fortificar el lloc. La major part de el que ara es conserva ho va construir Adh-Dhàhir ibn Salah-ad-Din, el fill de Saladí.
Per pujar al castell, hi ha unes escales grans que passen per un portal alt pel mig, que es troba sobre uns ponts que arriben fins a la porta principal. Envolta la ciutadella una muralla en forma d'un mig cercle i diferents torres que són de diferents etapes històriques; dins de l'enorme ciutadella, trobem una ciutat completa: amb botigues, mesquites, sales, magatzems, patis, teatre i moltes altres restes antigues. Qui va tenir cura de la ciutadella en l'època del soldà Malik Athahir, va ser Ghasi ben Salih Addin, i es va construir la porta principal i altres construccions dins del castell.
L'entrada principal de la ciutadella està composta per una construcció molt gran formada per portes i sales per a desar les armes; una de les construccions que es troben sobre aquest castell és una sala gran, que és la sala reial; aquesta sala està decorada en la seva cara principal per unes escultures de pedra meravelloses. Hi ha moltes construccions, habitacions, sales, passadissos i moltes restes dins del castell.
A les torres, hi ha moltes finestres en forma de rectangles, algunes d'aquestes són grans i d'altres petites i des d'aquestes es veu la millor vista de l'antiga Alep, que és famosa pels seus mercats, pels seus barris, per les seves esglésies i mesquites, per les portalades i per les seves antigues cases.
Per la seva magnificència, l'any 1986, la ciutadella d'Alep va ser declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Té una història plena de fets, ja que, va ser l'inici i la base de molts presidents, reis i capitans. El castell de la ciutadella ha vist els fets més importants de l'Orient des del temps dels Aramiyin, passant per moltes més etapes històriques, i arribant a l'etapa històrica musulmana.

## Referències

* ↑ Abd al-Razzaq Moaz (et al.). «Citadelle d'Alep». Découvrir l'art islamique. Museum With No Frontiers. [Consulta: 21 abril 2021].
* ↑ Gonnella, Julia. The Citadel of Aleppo : description, history, site plan, and visitor tour. Ginebra (Suissa): Aga Khan Trust for Culture, 2008, p. 11, 19-25. ISBN 9782940212026.
* ↑ «Ancient city of Aleppo». Unesco. [Consulta: 21 abril 2021].
# Difosfat de guanosina

El difosfat de guanosina, de fórmula C$_{10}$H$_{15}$N₅O$_{11}$P₂ (en anglès: Guanosine diphosphate, abreujat com GDP), és un nucleòtid difosfat. És un èster de l'àcid fosfòric amb el nucleòsid guanosina. El GDP consta d'un grup funcional pirofosfat, la pentosa, la ribosa i la nucleobase guanina.
El GDP és el producte de la desfosforilació del trifosfat de guanosina (GTP) per part de les GTPases, com per exemple les proteïnes G que intervenen en la transducció de senyals.

## Referències

* ↑ Crane, Laura J; Miller, David Lee «Guanosine triphosphate and guanosine diphosphate as conformation-determining molecules. Differential interaction of a fluorescent probe with the guanosine nucleotide complexes of bacterial elongation factor Tu». Biochemistry, vol. 13, 5, 1974, pàg. 933–939. DOI: 10.1021/bi00702a017. PMID: 4591619.
* ↑ Calixto, Ana R.; Moreira, Cátia; Pabis, Anna; Kötting, Carsten; Gerwert, Klaus; Rudack, Till; Kamerlin, Shina C.L. «GTP Hydrolysis Without an Active Site Base: A Unifying Mechanism for Ras and Related GTPases» (en anglès). Journal of the American Chemical Society, vol. 141, 27, 10-07-2019, pàg. 10684–10701. DOI: 10.1021/jacs.9b03193. ISSN: 0002-7863.
# Dau al set

* Aquest article tracta sobre la revista. Si cerqueu el grup artístic avantguardista , vegeu «Dau al Set».
Dau al set va ser una revista catalana d'avantguarda fundada el setembre de 1948 per Joan Josep Tharrats i dirigida per Joan Ponç. Darrere de la revista hi havia el grup artístic Dau al Set. Era la continuació d'una altra revista anomenada Algol publicada pel mateix grup artístic. Pel que fa al format de la revista, tenia 8 pàgines amb un format de 250 x 175 mm. Els textos estaven escrits en català i castellà. La revista es va seguir publicant fins al desembre de 1951. El Museu d'Art Modern de Nova York ha classificat la revista “Dau al set” com una de les vint primeres revistes avantguardistes del segle xx.
El grup artístic Dau al Set va ser un grup avantguardista català format pel poeta Joan Brossa, el filòsof Arnau Puig i els pintors Antoni Tàpies, Joan Ponç, Modest Cuixart i Joan-Josep Tharrats. Inicialment la revista tenia una actitud dadaista i els autors hi van expressar la seva indiferència envers la societat que els envoltava. Amb el temps, va evolucionar cap a una actitud surrealista plàstica o cap a l'existencialisme ideològic. Degut a aquesta varietat i desenvolupament, cap a 1950, la revista va convertir-se en un calaix de sastre on tothom podia seguir la situació del moment i els artistes innovadors del moment podien trobar referències a altres autors estrangers. Els col·laboradors de la revista eren Joan Brossa, Arnau Puig, Juan-Eduardo Cirlot Laporta, Alexandre Cirici i Pellicer, Jean Cocteau, Àngel Ferrant, J. V. Foix, Francis Picabia, Cesáreo Rodríguez-Aguilera Conde, Enrique Sordo i Michel Tapié. La revista també contenia dibuixos de Modest Cuixart, Joan Ponç, Antoni Tàpies i Joan Josep Tharrats.

## Referències

* 1 2 TORRENT, Joan; TASIS, Rafael. Història de la premsa catalana. Barcelona: Bruguera, 1966.(volum I- pàg. 907-908)
* ↑ «Dau al set». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Digitalització disponible al portal ARCA (Arxiu de Revistes Catalanes Antigues)
# Alcionacis

* No s'ha de confondre amb Alcyonaria.
Els alcionacis (Alcyonacea) són un ordre d'antozous octocoral·lis que inclou els coralls tous i les gorgònies, abans considerats ordres separats. No produeixen esquelets de carbonat de calci i ni fan esculls. Contenen elements petits esquelètics anomenats esclerites. Molts fan servir les zooxantel·les (algues simbiòtiques) com a principal font d'energia però també mengen plàncton.
Es fan servir en aquaris on creixen ràpidament.
* A Palau, mostrant els pòlips.
* Dendronephtya klunzingeri a Borneo (Layang Layang)
* Una gorgònia

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Alcyonacea». [Consulta: 21 febrer 2020].
# Mikhail Larionovitch Mikhailov

Mikhail Larionovitch Mikhailov (rus: Михаил Ларионович Михайлов) (16 de gener de 1829 - 15 d'agost de 1865) va ser un escriptor rus.

## Biografia

Va estudiar a Sant Petersburg i es va dedicar a activitats literàries com a traductor, periodista i escriptor de ficció. Les seves simpaties polítiques van provocar el seu exili a Sibèria.

## Escriptura

Va ser un col·laborador de Sovremennik ("El Contemporani") i un defensor de les reformes de l'era de l'autoemancipació. Les seves traduccions i escrits recopilats es van publicar (3 vols., 1858–59).

## Pensament

Mikhailov va defensar la igualtat de les dones en drets civils, l'educació i el treball. Va proposar eliminar les seves limitacions per igualar-les als homes. Considerava que les dones eren iguals als homes intel·lectualment, emocionalment i moralment i atribuïa qualsevol inferioritat aparent a una manca d'educació. Va emfatitzar l'educació com a mitjà per a l'emancipació de les dones, en el sentit que la llibertat de desenvolupar el seu potencial reduiria la seva dependència i les permetria ser millor mares i esposes. Mikhailov, com el pedagog coetani Nikolai Pirogov, que seguien el programa feminista liberal d'influència de Harriet Taylor i John Stuart Mill, que acceptava la família tradicional i advocava només per a la igualtat d'oportunitats de les dones de classe alta.

## Referències

* 1 2 Rines, 1920.
* ↑ Clements, Barbara. «3. Socialist Feminist». A: Bolshevik Feminist: The Life of Aleksandra Kollontai, 1979.

## Bibliografia

* Rines, George Edwin, ed. (1920). "Mikhailov, Mikhail Larionovitch". Encyclopedia Americana.
# Bandera de Moldàvia

La bandera de la República de Moldàvia és un dels símbols nacionals de la República de Moldàvia. Es tracta d'una bandera formada per tres franges verticals de colors blau (el més proper al màstil), groc (al centre) i vermell (a la part exterior). Al centre apareix l'escut nacional, format una àguila que subjecta l'escut amb les armes del país. L'aparició d'aquest escut serveix per distingir la bandera moldava de la romanesa, nació amb qui comparteix cultura, llengua i, fins a la Segona Guerra Mundial, una administració comuna.
Aquesta bandera va ser adoptada pel parlament moldau el 12 de maig de 1990, abans fins i tot de proclamar la independència del país de la Unió Soviètica, que va tenir lloc el 27 d'agost de 1991.

## Diferència entre l'anvers i el revers

Tal com passa amb les banderes del Paraguai i l'Aràbia Saudita, la bandera de Moldàvia és una de les que tenen diferents l'anvers i el revers. Tot i així, i malgrat que la llei indica que el revers no ha de contenir l'escut moldau, és força habitual veure banderes amb el mateix anvers i revers.
* Anvers de la bandera de Moldàvia
* Revers de la bandera de Moldàvia

## Construcció i dimensions

Les mides per a la construcció de la bandera estan establertes per llei (LPC217/2010) de 2010 i es descriuen en l'annex 1.

### Colors

Pel que fa als colors la llei LPC217 de 2010 en l'annex 2 estableix les "Recomanacions tècniques pel que fa a l'observança de matisos i proporcions cromàtiques en la fabricació i reproducció de la Bandera de l'Estat".
| Model de color | Blau de Berlin | Groc Cromat | Vermell Vermió | Marró | Verd |
| Pantone | 293C | 109C | 186C | 4645C | 3415C |
| CMYK | 97-81-0-0 | 1-15-100-0 | 13-100-90-4 | 28-15-68-7 | 100-26-86-14 |
| RGB | 0, 70, 174 | 255, 210, 0 | 204, 9, 47 | 176, 126, 91 | 02, 122, 80 |
| HTML | 0046AE | FFD200 | CC092F | B07E5B | 007A50 |

## Banderes històriques

Romania i Moldàvia són històricament i culturalment gairebé idèntiques, per això, les banderes que té o ha tingut Moldàvia són molt semblants. El 1924, la bandera era completament vermella, amb la falç i el martell, i les lletres PCCM (RSSM en cirílic) escrites en color daurat sota el símbol comunista. Abans de la bandera actual, durant el temps de la República Socialista Soviètica de Moldàvia, s'utilitzava la típica bandera vermella amb la falç i el martell daurats a la cantonada superior més propera al màstil, i una franja horitzontal verda al centre. Aquesta bandera va ser aprovada el 31 de gener de 1952.
* Consell Nacional de Moldàvia (Sfatul Țării) (1917)
* República Democràtica de Moldàvia (1917–1918)
* RSSA de Moldavia (1924-1952)
* RSS de Moldàvia (1952-1990)

## Referències

* ↑ Andrei Brezianu, Vlad Spânu. Historical Dictionary of Moldova (en anglès). Scarecrow Press, 2007, p. 255. ISBN 9780810864467.
* ↑ «Drapelul de stat al Republicii Moldova». Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 19 agost 2010].
* 1 2 «privind Drapelul de Stat al Republicii Moldova» (en romanès). LEGE Nr. 217 din 17.09.2010. Parlamentul. Republica Moldova. Arxivat de l'original el 20 de setembre 2020. [Consulta: 25 juliol 2022].