OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miguel Porlán Noguera

Miguel Porlán Noguera, conegut com a Chendo (Totana, Múrcia, 12 d'octubre de 1961) és un futbolista murcià, ja retirat. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria esportiva

Va ingressar en el Reial Madrid l'1 de setembre de 1977 passant a l'equip juvenil. En el 1980 dona el salt i juga al Castella. Va debutar amb el Reial Madrid l'11 d'abril de 1982 (CE Castelló-Reial Madrid) suplint a Míchel en el minut 88 del partit que els equips filials van haver de jugar en primera divisió a causa de la vaga de futbolistes professionals.
La temporada següent va començar a jugar amb regularitat amb el primer equip, fins a acabar fent-se amb el lloc de titular en el lateral dret. Jugador de gran lliurament i un enorme esperit de sacrifici, va realitzar el seu partit més destacat en un Reial Madrid-Nàpols (Copa d'Europa), de la temporada 1987-88 en el qual realitzà un impecable marcatge a Maradona.
El seu únic equip com professional va ser el Reial Madrid, amb el qual va disputar 363 partits de lliga i va marcar 3 gols, retirant-se el 30 de juny de 1998, després d'haver jugat 16 temporades com defensa i aconseguir nombrosos títols.
Va debutar com a internacional amb la selecció espanyola el 22 de gener de 1986 amb victòria davant l'URSS; el seu últim partit amb la selecció Espanyola el va disputar enfront de Iugoslàvia el 26 de juny de 1990, totalitzant 26 partits i havent disputat els mundials de 1986 i 1990 i la Eurocopa de 1988.
El 18 de maig de 2011, amb 49 anys, va tornar a disputar uns minuts amb el Reial Madrid a un amistós benèfic contra una selecció de futbolistes murcians, a favor dels damnificats pel terratrèmol de Llorca.

## Palmarès

* 7 Lligues (1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1995, 1997)
* 2 Copes del Rei (1989, 1993)
* 5 Supercopes d'Espanya (1988, 1989, 1990, 1993, 1997)
* 1 Copa de la Lliga (1985)
* 1 Lliga de Campions (1998)
* 2 Copes de la UEFA (1985, 1986)
* 1 Copa Iberoamericana (1994)

## Referències

* ↑ «A sus 49 años, Chendo volvió a los terrenos de juego» (en castellà). Marca.com, 11-05-2018. [Consulta: 11 maig 2018].

## Enllaços externs

* «Chendo, la gloria de un humilde» (en castellà). Jugadors de Llegenda. Web oficial del Real Madrid CF. [Consulta: 9 març 2011].
* «Estadístiques de Chendo» (en castellà). sportec.es. Arxivat de l'original el 2012-03-14. [Consulta: 22 març 2021].
Chendo amb la selecció espanyola - Caixes de navegació :
Selecció de futbol d'Espanya – Copa del Món de futbol 1986
1 Zubizarreta •
2 Tomás •
3 Camacho •
4 Maceda •
5 Víctor •
6 Gordillo •
7 Señor •
8 Goikoetxea •
9 Butragueño •
10 Carrasco •
11 Julio Alberto •
12 Quique Setién •
13 Urruti •
14 Gallego •
15 Chendo •
16 Rincón •
17 Francisco •
18 Calderé •
19 Salinas •
20 Eloy •
21 Míchel •
22 Ablanedo •
Entrenador: Muñoz
Selecció de futbol d'Espanya – Copa del Món de futbol 1990
1 Zubizarreta •
2 Chendo •
3 Jiménez •
4 Andrinúa •
5 Sanchís •
6 Martín Vázquez •
7 Pardeza •
8 Quique •
9 Butragueño •
10 Fernando •
11 Villarroya •
12 Alkorta •
13 Ablanedo •
14 Górriz •
15 Robert •
16 Bakero •
17 Hierro •
18 Paz •
19 Salinas •
20 Manolo •
21 Míchel •
22 Otxotorena •
Entrenador: Suárez :
# Miguel Posadas

Miguel Posadas (1711 - † 1753, Sogorb) fou un pintor i frare dominic de l'Aragó. El 1742 feu professió solemne al convent dels dominics de Sogorb, on va fer també de mestre de novicis. Tingué com a deixeble de pintura José Camarón Bonanat.
Com a obres seves citava Ceán Bermúdez un quadre de Joan Nepomucè per a la capella de la comunió de la catedral de Sogorb, una Verge del Consol per al convent dels dominics de València i un llenç de Sant Josep i Sant Blas per al claustre del seu propi convent. Perduts o no localitzats, resta de la seva mà un quadre de Sant Miquel Arcàngel al Museu Catedralici de Sogorb, procedent del retaule de Sant Joan Nepomucè.

## Bibliografia

* Daniel Benito Goerlich, «L'herència artística dels dominics valencians», en El Palau de la Saviesa. El Reial Convent de Predicadors de València i la Biblioteca Universitaria, Valencia, 2005, ISBN 84-370-6182-2, pág. 36.
* Ceán Bermúdez, Juan Agustín, Diccionario histórico de los más ilustres profesores de las Bellas Artes en España, Madrid, 1800, t. IV, págs. 115-116.
* Zapater y Gómez, Francisco, Apuntes histórico-biográficos acerca de la escuela aragonesa de pintura, Madrid, 1863, pág. 25.
# Miquel Adrover i Mascaró

Miquel Adrover i Mascaró (Campos, 19 d'agost del 1942) és un arquitecte i escriptor campaner. Com a escriptor, destaquen les seves obres destinades al públic juvenil.
És l'autor de nombroses traduccions publicades durant els seus anys d'estudiant. A més, és el traductor, a partir de les versions francesa i espanyola, del llibre Citacions del president Mao, que es va publicar a Perpinyà sense esmentar-ne el traductor. En total, ha traduït al català 81 obres, la major part del francès, diverses de l'italià, una del castellà, i un llibre tècnic del portuguès.

## Obra publicada
### Narrativa

* La mina abandonada (1968)

### Novel·la

* La marrada (2002)
* Els voltors (2011)
* L'home del dit tallat (2016)

### Descripció i viatges

* Illes Balears (1969)

## Referències

* 1 2 Miquel Adrover i Mascaró al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
# Bárcena de Campos

Bárcena de Campos és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya). Limita al Nord amb Villanuño de Valdavia, a l'est amb Santa Cruz del Monte, al Sud amb Villavega, i a l'Oest amb Itero Seco.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 68 | 72 | 62 | 59 |
# Bárcena de Cicero

Bárcena de Cicero és un municipi de la Comunitat Autònoma de Cantàbria. Limita al nord amb Escalante, a l'oest amb Hazas de Cesto, al sud amb Voto i a l'est amb la Ria de Treto, desembocadura del riu Asón.

## Localitats

* Adal.
* Ambrosero.
* Bárcena de Cicero.
* Cicero.
* Gama (Capital).
* Moncalián.
* Treto.
* Vidular.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2007 |
| 2.040 | 2.138 | 2.423 | 2.569 | 2.799 | 3.058 | 2.787 | 2.698 | 2.417 | 2.334 | 2.334 | 3.407 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 792 | 42,83% | 5 |
| PSOE | 553 | 23,69% | 3 |
| PRC | 438 | 29,91% | 3 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 835 | 38,62% | 5 |
| PRC | 615 | 28,45% | 3 |
| PSOE | 529 | 24,47% | 3 |
# Boophis williamsi

Boophis williamsi és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Boophis williamsi. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Boophis tephraeomystax

Boophis tephraeomystax és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.

## Referències

* Fordham et al (2006). Boophis tephraeomystax. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Mnesarchaea

Mnesarchaea és un gènere de lepidòpters exoporis, l'únic de la família dels mnesarqueids (Mnesarchaeidae) i de la superfamília dels mnesarqueoïdeus (Mnesarchaeoidea). Són arnes diürnes, amb caràcters molt primitius, pròpies de Nova Zelanda, d'on són endèmiques.
Són una superfamília molt propera als hepialoïdeus. A diferència dels hepialoïdeus, en l'adult les peces bucals són funcionals. Les larves viuen en galeries de seda entre briòfits i detritus del sòl.

## Sistemàtica

El gènere Mnesarchaea inclou 7 especies:
* Mnesarchaea acuta Philpott, 1929
* Mnesarchaea fallax Philpott, 1927
* Mnesarchaea fusca Philpott, 1922
* Mnesarchaea fusilella Walker, 1864 (originalment a Tinea)
* Mnesarchaea loxoscia Meyrick, 1888
* Mnesarchaea hamadelpha Meyrick, 1888
** = Mnesarchaea similis Philpott, 1924
* Mnesarchaea paracosma Meyrick, 1886

## Referències

* ↑ Tree of Life: Neolepidoptera
* ↑ Kristensen, N.P. (1999): "The homoneurous Glossata". Ch. 5, pp. 51-64 a Kristensen, N.P. (Ed.). Lepidoptera, Moths and Butterflies. Volum 1: Evolution, Systematics, and Biogeography. Handbuch der Zoologie. Eine Naturgeschichte der Stämme des Tierreiches / Handbook of Zoology. A Natural History of the phyla of the Animal Kingdom. Band / Volume IV Arthropoda: Insecta. Part 35: 491 pp. Walter de Gruyter, Berlín, Nova York.
* ↑ van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
* ↑ «New Zealand Arthropod Collection (NZAC) | Collections | Landcare Research». Arxivat de l'original el 2011-05-16. [Consulta: 28 juliol 2007].

## Bibliografia

* Dugdale, J.S. (1988): "Lepidoptera - annotated catalogue, and keys to family-group taxa". Fauna of New Zealand, 14: 1-262.
* Gibbs, G.W. (1979): "Some notes on the biology and status of the Mnesarchaeidae (Lepidoptera)". New Zealnd Journal of Entomology, 7: 2-9.
* Nielsen, E.S.; Robinson, G.S.; Wagner, D.L. (2000): "Ghost-moths of the world: a global inventory and bibliography of the Exoporia (Mnesarchaeoidea and Hepialoidea) (Lepidoptera)". Journal of Natural History, 34(6):
* Common Name Index Arxivat 2007-04-01 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Landcare Species of New Zealand Arxivat 2006-02-06 a Wayback Machine.
* Tree of Life
# Molí de Sant Pere dels Arquells

El molí de Sant Pere dels Arquells és un edifici del poble de Sant Pere dels Arquells, al municipi de Ribera d'Ondara (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Antic molí fariner que aprofitava l'aigua de la riba dreta del riu Ondara, situat al costat dret de la plaça de l'església del poble. Actualment tan sols es pot apreciar l'estructura del seu cacau, colgat de vegetació i la situació de l'emplaçament de la primitiva bassa.

## Història

El molí fariner segarrenc necessitava una gran bassa per poder emmagatzemar el màxim d'aigua per al seu funcionament. Una de les parts més importants era el cacau, que bastia a un extrem de la bassa i tenia com a funció regular la pressió de l'aigua en la seva caiguda. Del cacau, l'aigua passava d'un canal a un rodet generalment de fusta i disposat horitzontalment. El moviment giratori del rodet es transmetia a l'eix de fusta, eix que tenia el seu extrem superior l'hèlix de ferro que anava encaixada a la mola superior. Aquesta pedra girava sobre una mola inferior fixada. La pressió de les dues moles convertia el gra amb farina.

## Referències

* 1 2 «Molí de Sant Pere dels Arquells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Molí de Santa Eulàlia

El Molí de Santa Eulàlia és una obra de la Molsosa (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'una sola planta amb volta de canó en el qual es veu part del muntatge de les moles. Es és documentat al segle xiv i reconstruït l'any 1777 segons es llegeix en una làpida que hi ha a la façana "Jauma puix plat de fer la present obra i moli per isidoro garriga mestre de casas 1777". Pel damunt i al seu darrere s'hi veu la bassa i el seu cacau.

## Referències

* ↑ «Molí de Santa Eulàlia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Botxí becgroc

El botxí becgroc (Corvinella corvina) és un ocell de la família dels Lànids (Laniidae), única espècie del gènere Corvinella, si bé en el passat s'ha inclòs també a aquest gènere al botxí garser.

## Hàbitat i distribució

Habita sabanes amb acàcies des del sud de Mauritània, sud de Mali, Burkind Faso, Senegal, Gàmbia, Guinea Bissau, Guinea, Sierra Leone, Costa d'Ivori, Togo, nord de Benín, Ghana, sud de Níger, Nigèria, Camerun, sud de Txad i nord de la República Centreafricana, sud de Txad, el Sudan del Sud, extrem nord-est de la República Democràtica del Congo, Uganda i oest de Kenya.

## Referències

* ↑ «Botxí becgroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2021 (català)
# Botxí de la Xina

El botxí de la Xina (Lanius sphenocercus) és un ocell de la família dels lànids (Laniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues i boscos poc densos d'alta muntanya, a Mongòlia, sud-est de Sibèria, nord, centre i sud-est de la Xina i Corea.

## Referències

* ↑ «Botxí de la Xina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 31/12/2022(català)
# Mongping

Mongping és un subestat de Lawksawk, situat a la part sud-oriental de Myanmar, a la frontera amb Laikha.
El 1842 fou incorporat a Lawksawk. Vers el 1855 fou donat pel rei de Birmània a Laikha juntament amb Lawksak, però més tard aquest darrer principat es va independitzar i vers el 1886 Mongping va tornar a Lawksawk. Va existir fins al 1959.

## Referències

* ↑ Ben Cahoon. «World Statesmen.org: Shan and Karenni States of Burma», 2000. [Consulta: 21 desembre 2010].
# Singhiella cambodiensis

Singhiella cambodiensis és una espècie d'hemípters del gènere Singhiella, de la família dels Aleiròdids.
Va ser descrita científicament per primera vegada per Takahashi el 1942.

## Referències

* ↑ Jon H. Martin & Laurence A. Mound (2007) "An annotated check list of the world’s whiteflies (Insecta: Hemiptera: Aleyrodidae)" Zootaxa 1492: 1-84 Link
# FASA-Renault

FASA-Renault va ser un fabricant espanyol d'automòbils que va produir vehicles de la marca francesa Renault entre 1951 i 2000. Des de 2000 fins a l'actualitat, les seves factories formen part de Renault Espanya.
La companyia es va establir en 1951 en Valladolid com FASA (Fabricació d'Automòbils Societat Anònima) després d'obtenir una llicència que permetia la producció de vehicles Renault gràcies a la gestió de Manuel Jiménez Alfaro. El 12 d'agost de 1953 les autoritats locals i periodistes assistiren a la presentació pública de les 12 primeres unitats del Renault 4/4. En 1965 Renault va ampliar la seva participació en l'accionariat de la companyia, passant d'un 15% a un 49,9%, canviant la denominació de la companyia a FASA-Renault. El 30 d'octubre de 1974 un incendi a la factoria "Montaje 2" va matar 10 persones, i encara avui se segueix considerant inexplicable. En 1976 Renault va rebre l'autorització per convertir-se'n en l'accionista principal i al desembre de 2000 FASA-Renault ja pertanyia per complet al Grup Renault.
La majoria de la gamma de vehicles de Renault es van fabricar a Espanya, exceptuant aquells de gamma més alta com els Renault 20/30 i 25. El Renault 7, fabricat totalment a FASA-Renault de 1974 a 1984, és una versió local sedan del Renault 5.

## Empreses filials

* Renault de Argentina
* Renault do Brasil
* Revoz
* Nissan Mexicana S.A. de C.V.
* Samsung Motors
* Nissan Datsun
* Dacia
* Lada-AvtoVAZ

## Galeria d'imatges

* El Renault 7 (1974-1984) és una versió local sedan del Renault 5.
* Renault 11 (1981-1989)
* Renault Clio (des del 1990)
* Renault Modus (2004-2012)
* Renault Captur (des del 2013)

## Referències

* 1 2 3 Bart Kamp, Location behaviour and relationship stability in international business, páginas 109-112 Revisat el 16 de setembre de 2010
* ↑ http://elpais.com/diario/2003/08/31/negocio/1062335004_850215.html Medio siglo de Fasa-Renault, ELPAÍS (31/08/2003)
* ↑ http://canales.elnortedecastilla.es/150aniversario2/especial/historia24.html Diez muertos y treinta y dos heridos en el incendio de la factoría Montaje 2 de Fasa-Renault El Norte de Castilla
* ↑ http://www.elnortedecastilla.es/valladolid/201410/30/inexplicable-incendio-fasa-20141030133518.html El inexplicable incendio en Fasa, El Norte de Castilla (30/10/2014)
* ↑ World Cars 1984. Pelham, NY: L'Editrice dell'Automobile LEA/Herald Books, 1984, p. 407. ISBN 0-910714-16-9.
* ↑ Renault 7 en motorbase.com Revisat el 16 de setembre de 2010

## Vegeu també

* SEAT
# Josep Maria Pelegrí i Aixut

Josep Maria Pelegrí i Aixut (Lleida, el Segrià, 8 d'abril de 1965), polític català. Llicenciat en dret per la Universitat de Barcelona, va exercir de lletrat assessor jurídic (1992) al Departament de Medi Ambient de la Generalitat de Catalunya. Actualment treballa al sector privat, més concretament a Torrons Vicens.

## Biografia

Militant d'Unió Democràtica de Catalunya (UDC) des del 1982, ha estat secretari de Política Municipal (2001-2002) del Comitè de Govern d'UDC i secretari d'Organització (2002-2004) del Comitè de Govern d'UDC. És membre de l'Executiva Nacional de CiU des del 2003 i secretari General d'UDC des del 2004. També és conseller nacional, membre del Comitè Executiu Intercomarcal de les Terres de Lleida i membre del Comitè Executiu Local de Lleida. Ha estat vicepresident del Consell Nacional i membre de l'Executiu Nacional d'Unió de Joves.
Ha estat paer de Lleida (1991-1999), vicepresident del Consell Comarcal del Segrià (1995-1999) i delegat territorial del Departament de Medi Ambient a Lleida (1996-1999). És membre de la Comissió Provincial d'Urbanisme de Lleida, vocal del Patronat Internacional de Turisme de la Diputació de Lleida i membre del Consell de Direcció del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. També ha estat director general de Qualitat Ambiental (1999-2001), membre del Consell de Direcció de la Junta de Residus, membre del Consell de Direcció de la Junta de Sanejament del Departament de Medi Ambient de la Generalitat i director general d'Administració Local del Departament de Governació i Relacions Institucionals de la Generalitat (2001-2002). Ha estat diputat per la circumscripció de Lleida a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2003, 2006 i 2010.
El president de la Generalitat de Catalunya, Artur Mas, el nomenà conseller d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural. El 29 de desembre de 2010 accedí al càrrec, que abandonà al juny de 2015. El 2014 es va postular temporalment per presidir el consell nacional d'Unió. Després de la seva etapa de conseller va recuperar la seva plaça de funcionari a l'Agència Catalana de Consum a Lleida.
El març de 2017 es va fer públic el seu fitxatge per l'empresa privada, a Torrons Vicens.

## Referències

* 1 2 «El exconseller Josep Maria Pelegrí ficha por Torrons Vicens». La Vanguardia.
* ↑ País, Ediciones El «Pelegrí se postula para presidir el consejo nacional de Unió» (en castellà). EL PAÍS, 04-09-2014.
# Serrat del Nenot

El Serrat del Nenot és un petit serrat del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, dins del terme antic de Mur. Pertany a l'entorn del poble de Vilamolat de Mur.
Està situat al capdamunt -nord-est- de los Seixos, a llevant de la Boïga de Sant Miquel, al final de la carena que separa les valls dels barrancs de Rius, a l'oest, i del Ruc, a l'est. El barranc de Sant Gregori, que recull els dos anteriors, passa pel nord-est del serrat.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Pseudobarbus phlegethon

Pseudobarbus phlegethon és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Província del Cap (Sud-àfrica).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Skelton, P.H., 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Peix estacional

Peixos estacionals també anomenats peixos anuals, són espècies de peixos d'aigua dolça que habiten estanys que s'assequen durant l'estació seca a l'Àfrica i l'Amèrica del Sud. Per a sobreviure a l'extinció ponen embrions resistents a la sequera que pateixen diverses fases d'aturades reversibles del desenvolupament embrionari o diapauses. Malgrat la sequera recurrent, algunes fins i tot durant molts anys, aquests peixos són capaços de mantenir poblacions permanents.

## Uns gèneres destacats

* Aphyosemion
* Leptolebias
* Nothobranchius
* Spectrolebias

## Referències

* ↑ «Saisonfische» (en alemany). Lexicon der Biologie. Spektrum. [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ Scheel, Jorgen. «Annual Fish» (en anglès). Poseidon Sciences, 04-04-2012. [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ «Annual fish biology and survival strategy in nature. A working hypothesis» (pdf) (en anglès) p. 18. Poseidon Sciences Group, 01-11-2009. [Consulta: 19 desembre 2022].

## Bibliografia

* Wourms, John P. «Developmental biology of annual fishes. I. Stages in the normal development of Austrofundulus myersi Dahl» (en anglès). Journal of Experimental Zoology, 182, 2, 01-11-1972, pàg. 143–167. DOI: 10.1002/jez.1401820202. ISSN: 0022-104X.
* Wourms, John P. «The developmental biology of annual fishes. II. Naturally occurring dispersion and reaggregation of blastomeres during the development of annual fish eggs» (en anglès). Journal of Experimental Zoology, 182, 2, 01-11-1972, pàg. 169–200. DOI: 10.1002/jez.1401820203. ISSN: 0022-104X.
* Wourms, John P. «The developmental biology of annual fishes. III. Pre-embryonic and embryonic diapause of variable duration in the eggs of annual fishes» (en anglès). Journal of Experimental Zoology, 182, 3, 01-12-1972, pàg. 389–414. DOI: 10.1002/jez.1401820310. ISSN: 0022-104X.
# Philautus shillongensis

Philautus shillongensis és una espècie de granota que es troba a l'Índia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Dutta, S., Ohler, A. & Roy, D. 2004. Philautus shillongensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.