OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gerard Gormezano i Monllor

Gerard Gormezano i Monllor (Alcoi, 1958) és un director de cinema i de fotografia valencià.

## Biografia

De formació autodidacta, influït per Carl Theodor Dreyer, Buster Keaton i Jacques Tati, es considera deixeble de Néstor Almendros i el seu llibre Días de una cámara. va començar com a director el 1978 amb el curtmetratge El guarda amb Carles Pérez Ferré, amb qui coproduirà i dirigirà el llargmetratge Hèctor, l'estigma de la por (1982).
A començaments de la dècada del 1980 es va instal·lar a Barcelona, on fou director de fotografia i encarregat de muntatge del seu amic José Luis Guerín, principalment als treballs Los motivos de Berta (1983) i Innisfree (1990). El 1988 debutà com a director amb el llargmetratge El vent de l'illa, ben acollida per la crítica i que fou seleccionada pel 37è Festival Internacional de Cinema de Berlín, encara que fou retirada a última hora. El 1994 dirigí Ombres paral·leles, que nova tenir èxit de públic.
Més reeixida ha estat la seva carrera com a director de fotografia a cinema i televisió a Barcelona, lament (1991) de Luis Aller, La febrer d'Or (1993) de Gonzalo Herralde o Cravan vs Cravan (2001) d'Isaki Lacuesta. També ha treballat a les sèries de televisió, Nada es para siempre (1999), Cròniques de la veritat oculta (1998) i Ventdelplà (2008)

## Filmografia
### Director

* El vent de l'illa (1988)
* Ombres paral·leles (1994)

### Director de fotografia

* Los motivos de Berta (1983)
* Innisfree (1990)
* Barcelona, lament (1991)
* La febrer d'Or (1993)
* Nadie como tú (1997)
* Cravan vs Cravan (2001)
* Ventdelplà (2007)

## Premis

* 33a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia: Millor opera prima per El vent de l'illa.
* Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya de 1991 a la millor fotografia per Innisfree.

## Referències

* ↑ Gerard Gormezano i Monllor a Diccionari del Cinema a Catalunya
* ↑ Gerardo Gormezano a mcnbiografias
* ↑ Magí Crusells Gerard Gormezano a Directores de cine en Cataluña: de la A a la Z, p.127
* ↑ La película 'Vent de l'illa', de Gormezano, seleccionada para el festival de Berlín, El País, 16 de desembre de 1987
* ↑ Los premios Sant Jordi se entregaron en una ceremonia carente de brillantez, La Vanguardia, 31 de maig de 1989
# Cunnolites

Cunnolites és un gènere extint d'antozous hexacoral·lis de la família Cunnolitidae. És un tipus de corall solitari força important en alguns registres fòssils del Cretaci. Són coralls solitaris, de contorn circular o el·líptic i amb la base plana a còncava. La fossa calicular és circular o allargada. No presenten columel·la o aquesta és poc desenvolupada. Les disposicions endotecals són primes i curtes. L'epiteca pot ser-hi present o no.

## Taxonomia i història

La validesa del gènere Cunnolites ha estat discutida des de fa 250 anys. Originalment, el nom Cunnolites va ser creat, abans de la sistemàtica linneana, per Barrère (1746), més tard va ser classificat per Guettard (1774) com a Porpites ellipticus. Lamarck (1801) va tornar a classificar el mateix espècimen i el va col·locar com la tercera espècie en el nou gènere Cyclolites (= Cyclolites ellipticus). Les investigacions posteriors de Milne Edwards i Haime (1850) van revelar que les dues espècies classificades abans del Cyclolites ellipticus, que eren Cyclolites numismalis i Cyclolites hemisphaerica, pertanyien a formes paleozoiques i havien de ser excloses com a sinònims de Cyclolites.
Alhora, van triar el Cyclolites ellipticus com l'espècie tipus del gènere. Per raons de prioritat, Alloiteau (1952, 1957) no va acceptar la revisió de Milne Edwards i Haime (1850). Va argumentar que si l'autor d'un nou gènere presentava més d'una espècie però no designava una espècie tipus, la primera espècie llistada havia de ser reconeguda com l'espècie tipus.
I com que en el cas de Cyclolites la primera espècie representa l'espècie tipus del tàxon paleozoic Palaeocyclus, va negar la validesa del gènere Cyclolites i va crear el tàxon Cunnolites. Aquesta revisió va causar confusió en la literatura, ja que alguns autors van començar a usar el nou nom establert per Alloiteau, mentre que altres van mantenir el nom tradicional de Lamarck. La situació problemàtica es va complicar encara més amb la creació de nous gèneres anomenats Plesiocunnolites, Plesiocunnolitopsis, i Paracunnolites. Alguns autors els han acceptat com a gèneres vàlids, altres els han classificat com a subgèneres, i encara altres els han posat com a sinònims de Cyclolites o Cunnolites.
Aquest cas només pot ser resolt per la Comissió de Nomenclatura Zoològica. No obstant això, per evitar una major confusió, el nom Cunnolites, basat en l'espècie tipus Cunnolites barrereim ha estat temptativament acceptat amb totes les conseqüències per als nivells taxonòmics més alts.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cunnolites» (en anglès). Corallosphere. [Consulta: 10 gener 2019].
* ↑ Fzy, István; Szente, István. Fossils of the Carpathian Region (en anglès). Indiana University Press, 2013-12-18. ISBN 9780253009876.
* 1 2 3 4 Senowbari-Daryan, Baba; Hamedani, Ali; Baron-Szabo, Rosemarie C. «Scleractinian corals from lower cretaceous deposits north of Esfahan (central Iran)» (en anglès). Facies, 48, 1, 01-12-2003, pàg. 199–215. DOI: 10.1007/BF02667539. ISSN: 1612-4820.
# Deiaena

Deiaena (en georgià დიაოხი) i més tard a les fonts d'Urartu Diaueḫe era una confederació de tribus i regnes dels georgians formada cap al segle xii aC, i que s'estenia des d'Erzerum al sud fins a Djavakhètia al nord i el mar Negre al nord-oest.
L'any 1112 aC, el rei d'Assíria Tiglat Falasar I es vanta d'haver derrotat el rei de Deiaena anomenat Ciene i 60 prínceps veïns. Després la força de l'estat assiri decau i sorgeix un altre poder: el regne d'Urartu. El rei Menoi (Menua I) diu haver combatut al país de Diaochi, i el seu rei, Utufurse, li va fer submissió, però més tard es va revoltar i l'hereu de Menoi, Argisti I (786-764 aC), va fer una nova campanya i va ocupar el sud del país. Diaochi va pagar tribut. La guerra va continuar i Diaochi va perdre força amb el temps, i alhora una altra confederació tribal georgiana, els Kholka, abans sotmesos a Diaochi, es van declarar independents. Al segle viii aC Diaochi va ésser destruït pels atacs simultanis dels kholka al nord i d'Urartu al sud, que es van repartir els seus territoris.

## Referències

* ↑ Claessen, J.M. (ed.). The early state. La Haia: Mouton Publ., 1978, p. 259-260. ISBN 9783110813326.
# General Electric GE90

El General Electric GE90 és una família de motors d'aviació turboventiladors d'alt índex de derivació amb un empenyiment nominal que varia entre 360 i 510 kN. Entrà en servei el novembre del 1995 amb British Airways. És una de les tres opcions de motor disponibles per a les versions -200, -200ER i -300 del Boeing 777, així com l'únic motor per a les versions -200LR, -300ER i 777F. Es tracta del motor de reacció més gros i potent del món, però està previst que el seu successor GE9X, amb un turboventilador 15 cm més gros i un empenyiment de 470 kN, estigui desenvolupat a temps per ser utilitzat en el Boeing 777X a partir del 2019.
En un primer moment, el GE90 era una de les tres opcions de motor del Boeing 777. El conseller delegat de GE Aviation en aquell moment, Brian H. Rowe, estava disposat a assumir el cost d'adaptar-lo a l'Airbus A330, però Airbus, que encara no havia encara copsat que el mercat de llarg abast s'estava reorientant cap als bireactors, centrà els seus esforços en el quadrireactor A340.

## Referències

* ↑ GE Aviation (19 gener 2012). "Record Year For The World's Largest, Most Powerful Jet Engine" (en anglès). Nota de premsa.
* ↑ Hamilton, S. «Top Airbus officials scoffed at Leahy's 50% market share goal» (en anglès). Leeham, 14-12-2017.
# Thjórsá

El riu Thjórsá és el més llarg d'Islàndia amb 230 km i es troba al sud de l'illa.
Té el seu origen en la glacera Hofsjökull i flueix en direcció sud-oest a través de gorges estretes fins a la desembocadura a l'oceà Atlàntic.
Té com a afluent el riu Tungnaá i és la principal font d'energia hidroelèctrica del país.

## Referències

* «Thjórsá». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Fotografies dels paisatges de la vall del riu Thjórsá. Arxivat 2007-09-17 a Wayback Machine. (anglès)
* Impacte mediambiental de les centrals hidroelèctriques construïdes al llarg d'aquest riu. Arxivat 2013-12-07 a Wayback Machine. (anglès)
# Glischropus

Glischropus és un gènere de ratpenats de la família dels vespertiliònids.

## Taxonomia

Aquest gènere està format per les següents quatre espècies:
* G. aquilus
* G. bucephalus
* Ratpenat de dit gros de Java, G. javanus
* G. meghalayanus
* G. tylopus

## Referències

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Distribució mundial d'aquest gènere. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Holger Konrad Sten

Holger Konrad Sten (Copenhaguen, 1 de juny de 1907 – Copenhaguen, 30 de maig de 1971) fou un lingüista romanista danès, especialista en francès i portuguès.

## Vida

Sten feu els estudis de lletres a la Universitat d'Århus i obtingué el títol de doctor l'any 1938 amb la tesi Noegtelserne i Fransk ("Les negacions en francès"). Des de 1943 fou professor de llengües i literatures romàniques a la Universitat de Copenhaguen. La seva recerca se centrà sobretot en el francès i en el portuguès, però també inclogué en la seva docència i en la seva recerca altres llengües com el català, llengua sobre la qual feu alguns cursos a la universitat i algun article.
Fou membre de l'Acadèmia Reial de Ciències i Lletres de Dinamarca (Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab) des de 1956 i membre corresponent de l'Institut d'Estudis Catalans des de 1966.

## Obra

* "Zur portugiesischen Syntax", Archiv für das Studium der neueren Sprachen, 1936
* Les particularités de la langue portugaise. Copenhaguen: Einar Munksgaard, 1944 (Travaux du Cercle Linguistique de Copenhague; 2)
* Le temps du verbe fini en français moderne. Copenhaguen: Munksgaard, 1952
* L'"infinitivo impessoal" e l'"infinitivo pessoal" en portugais moderne. Lisboa: Centro de Estudios Filológicos, 1953
* Manuel de phonétique française. Copenhaguen: Munksgaard, 1956
* L'emploi des temps en portugais moderne. Copenhaguen: Munksgaard, 1973 [publicació pòstuma]

## Bibliografia

* Biografia (danès)
* «Holger Konrad Sten». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Hippocampus camelopardalis

Hippocampus camelopardalis és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Zanzíbar (Tanzània), Moçambic i False Bay (Sud-àfrica).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hipòxia en els peixos

Els peixos s'enfronten a importants fluctuacions d'oxigen en el seu medi aquàtic, car les propietats intrínseques de l'aigua fan possibles diferències espacials i temporals significatives en la concentració d'oxigen (vegeu Oxigenació i Entorn subaquàtic). Els peixos han desenvolupat una sèrie d'adaptacions etiològiques, fisiològiques i cel·lulars per mantenir l'homeòstasi i les seves funcions corporals en medis pobres en oxigen. El principal repte per als peixos que es troben en medis pobres en oxigen és mantenir l'equilibri energètic del metabolisme, car un 95% de l'oxigen que consumeixen serveix per produir trifosfat d'adenosina (ATP), alliberant l'energia química del O₂ mitjançant la cadena de transport d'electrons dels mitocondris. Així doncs, per sobreviure a la hipòxia cal una resposta coordinada que permeti obtenir més oxigen del medi i contrarestar els efectes metabòlics de la reducció en la producció d'ATP als mitocondris.

## Referències

* ↑ Richards, J. G. «Metabolic and Molecular Responses of Fish to Hypoxia». A: Hypoxia (en anglès). 27, 2009, p. 443–485. DOI 10.1016/S1546-5098(08)00010-1. ISBN 9780123746320.
* ↑ Schmidt-Rohr, K. (2020). «Oxygen Is the High-Energy Molecule Powering Complex Multicellular Life: Fundamental Corrections to Traditional Bioenergetics». ACS Omega 5: 2.221-2.233. http://dx.doi.org/10.1021/acsomega.9b03352
# Hereford United Football Club

El Hereford United Football Club fou un club de futbol anglès de la ciutat de Hereford.

## Història

El club fou fundat el 1924 per la fusió dels clubs St Martins i RAOC (Rotherwas). Fou escollit per jugar a la Football League el 1972, on jugà durant 31 temporades, destacant la seva participació a segona divisió el temporada 1976-77. Assolí fama a nivell anglès quan l'any 1972, essent un club de la Southern League, derrotà el Newcastle United a la Copa anglesa.
Va desaparèixer l'any 2014, apareixent a la ciutat un nou club anomenat Hereford F.C..

## Palmarès

* Third Division:
** 1975-76
* Copa gal·lesa de futbol:
** 1989-90
* Southern League Cup:
** 1951-52, 1956-57, 1958-59

## Entrenadors destacats

| Entrenador | Període | Categories | Rècord | Rècord | Rècord | Rècord | Rècord | Rècord | Rècord |
| Entrenador | Període | Categories | PJ | PG | PE | PP | PG % | PE % | PP % |
| Graham Turner | 1995-2009, 2010 | Level 3 (1 temp.) Level 4 (4 temp.) Level 5 (9 temp.) | 606 | 246 | 159 | 201 | 40.59 | 26.24 | 33.17 |
| John Newman | 1983-1987 | Level 4 (4.5 temp.) | 206 | 77 | 50 | 79 | 37.38 | 24.27 | 38.35 |
| John Sillett | 1974-1978, 1991-1992 | Level 2 (1 temp.) Level 3 (2.5 temp.) Level 4 (1 temp.) | 204 | 67 | 58 | 79 | 32.84 | 28.43 | 38.73 |
| Colin Addison | (1971)-1974, 1990-1991 | Level 3 (1 temp.) Level 4 (1 temp.) | 138 | 50 | 41 | 47 | 36.23 | 29.71 | 34.06 |

## Referències

* ↑ Ronnie Radford Rocket Stunned Norwich City Arxivat 2008-03-07 a Wayback Machine. Daily Telegraph, 5 January 2008. Retrieved on 11 February 2008.
* ↑ «Hereford United expelled from Football Conference». BBC Sport [Consulta: 22 juny 2014].
* ↑ «Hereford thrown out of the Conference». Pitchero, 10-06-2014.
* ↑ http://bullsnews.blogspot.co.uk/2014/12/new-hereford-fc-twitter-account-gains.html
* ↑ http://bullsnews.blogspot.co.uk/2014/12/hale-group-meet-trust-chairman.html

## Bibliografia

* Parrott, Ron. Hereford United: The League Era. Desert Island Books, 1998. ISBN 1-874287-18-X.
* Parrott, Prime and Williamson. Hereford United: The Wilderness Years. Desert Island Books, 2006. ISBN 1-905328-22-2.
* Rowland, George. The Ultimate Drop. Tempus Publishing, 2001. ISBN 0-7524-2217-0.
* Williamson, John. The Hereford United Story: 50 Years At Edgar Street. Hereford Printing Co. Ltd, 1974.
* Powell, Denise; Edge, David Hereford United. Tempus Publishing, 2003. ISBN 0-7524-3155-2.
* Charles, John. King John. Headline Book Publishing, 2003. ISBN 0-7553-1208-2.
* Stansbury, Mitch. A Corner Kick from the Middle of Nowhere. Offside Publishing, 2007. ISBN 978-0-9557351-0-3.

## Enllaços externs

* Independent Hereford United Online Archive
# Hyde Park (desambiguació)

«Hyde Park» té aquests significats:
* Hyde Park, Londres, Anglaterra
* Hyde Park (Doncaster), South Yorkshire, Anglaterra
* Hyde Park (Pennsilvània), Estats Units
* Hyde Park (Sheffield), South Yorkshire, Anglaterra
* Hyde Park (Utah), Estats Units
* Hyde Park (West Yorkshire), Anglaterra
# Hydesville

Hydesville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 1.209 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hydesville tenia 1.209 habitants, 457 habitatges, i 345 famílies. La densitat de població era de 63,2 habitants/km².
Dels 457 habitatges en un 31,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,4% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 24,3% no eren unitats familiars. En el 17,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 30,2% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,4 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 42.411 $ i la renda mitjana per família de 45.625 $. Els homes tenien una renda mitjana de 38.375 $ mentre que les dones 21.471 $. La renda per capita de la població era de 18.629 $. Entorn del 8,5% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hydesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hydesville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# ICalendar

iCalendar és un estàndard (RFC 2445) per a intercanvi d'informació de calendari. L'estàndard és també conegut com a iCal, basat en l'aplicació del mateix nom. És implementat/suportat per un gran nombre de productes, incloent-hi el programari Apple iCal, Mozilla Calendar (incloent-hi Mozilla Sunbird), Korganizer, i Ximian Evolution.
# Illa Dalupiri

Dalupiri és una illa del grup de les illes Babuyan, a l'estret de Luzón, al nord de l'illa de Luzón, a les Filipines. Tota l'illa conforma el barangay de Dalupiri, que forma part del municipi de Calayan a la província de Cagayan. El 2020 tenia 621 habitants el 2020.

## Geografia

L'illa Dalupiri es troba uns 45 km al nord de Luzón i uns 15 km al nord de l'illa Fuga. Té una forma el·líptica allargada, orientada al llarg d'un eix nord-sud. Fa uns 18 km de llargada per uns 7 km d'amplada en el seu punt més ample. La topografia de l'illa es caracteritza per un paisatge ple de turons, amb una cota màxima que s'eleva fins als 297 msnm. L'illa té una superfície de 50 km².
La vegetació de l'illa consta en part de vegetació tropical densa i en part de terres agrícoles. Els animals més grans de l'illa són els carabao i els cavalls. Una petita població de cocodril filipí (Crocodylus mindorensis) també viu a l'illa. El martinet de nit canyella (Nycticorax caledonicus) i el rascló embridat (Gallirallus torquatus) es reprodueixen a l'illa.

## Referències

* ↑ «Statistische Angaben des NSCB». Arxivat de l'original el 2015-11-14. [Consulta: 9 gener 2016].
* ↑ «Biodiversity and conservation priority setting in the Babuyan Islands, Philippines». The Technical Journal of Philippine Ecosystems and Natural Resources, vol. 15, 1–2, pàg. 1–30.
* ↑ «CROCODILE SURVEYS ON DALUPIRI AND FUGA». Arxivat de l'original el 2015-06-20. [Consulta: 9 gener 2016].
* ↑ «D. ALLEN, C. ESPANOLA, G. BROAD, C. OLIVEROS and J. C. T. GONZALEZ: New bird records for the Babuyan islands, Philippines, including two first records for the Philippines. FORKTAIL 22 (2006): 57–70». Arxivat de l'original el 2011-09-24. [Consulta: 9 gener 2016].
# Immortal uruguaiana

La Immortal uruguaiana és el nom donat a una partida d'escacs jugada el 1943 al Campionat d'escacs de l'Uruguai entre B Molinari i Luis Roux Cabral.
La partida és famosa per la brillant combinació jugada per Roux Cabral, qui fou dos cops campió de l'Uruguai (1948 i 1970). Després del 33è moviment de Roux Cabral, tenia dues torres de menys, i totes les seves peces estaven en prise, i malgrat això en Molinari no tenia cap manera d'evitar perdre per escac i mat.
Fred Reinfeld va comentar la partida a les pàgines 11-12 de Chess Correspondent, maig-juny de 1944. El seu darrer comentari fou: "Una partida destinada a la immortalitat."

## La partida

| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Blanques: Molinari Negres: Cabral Obertura: Defensa semieslava, Variant Meran (ECO D48)
1.d4 Cf6 2.Cf3 d5 3.c4 c6 4.Cc3 Cbd7 5.e3 e6 6.Ad3 dxc4 7.Axc4 b5 8.Ad3 a6 9.0-0 c5 10.b3 Ab7 11.De2 Db6 12.Td1 Ae7 13.a4 b4 14.Cb1 Tc8 15.Cbd2 cxd4 16.Cc4 Da7 17.Cxd4 0-0 18.Ad2 a5 19.Cb5 Da8 20.Cbd6 Axg2 21.Cxc8 Txc8 22.Te1 Af3 23.Df1 Dd5 24.e4 Txc4 25.bxc4 Dh5 26.Af4 Cg4 27.Ae2 Cde5 28.h3 Ac5 29.Ag3 Cxf2 30.Axf2 (vegeu el diagrama) 30...Dg5+ 31.Rh2 Df4+ 32.Ag3 Ag1+ 33.Dxg1 Cg4+ 0–1

## Referències

* ↑ Winter, Edward. «Chess Notes by Edward Winter: 5529. Uruguayan brilliancy» (en anglès). ChessHistory.com. [Consulta: 29 setembre 2011].

## Enllaços externs

* «Partida "Immortal uruguaiana"» (en anglès). chessgames.com. [Consulta: 29 setembre 2011].
# Hypsopanchax platysternus

Hypsopanchax platysternus és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Hypsopanchax platysternus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Lluís Escalé i Binefa

Lluís Escalé i Binefa (Fondarella, 18 de setembre de 1912 - Barbastre, 15 d'agost de 1936) fou un religiós claretià. És venerat com a beat per l'Església Catòlica.
Va ingressar al col·legi claretià de Cervera. Va continuar els seus estudis a Vic, Solsona i Barbastre. A l'inici de la Guerra civil espanyola, fou executat, juntament amb els seus companys de comunitat, per milicians anarquistes.
El 25 d'octubre de 1992 fou beatificat pel Papa Joan Pau II.

## Referències

* ↑ «Luis Escalé Binefa». martiresdebarbastro.org. [Consulta: 1r octubre 2019].
* ↑ «13 d'agost. Beats Màrtirs Claretians de Barbastre». claretians.cat. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Felipe de Jesús Munárriz Azcona y 50 compañeros, Beatos». catholic.net. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Blessed Lluís Escalé Binefa». catholicsaints.info. [Consulta: 1r octubre 2019].

## Vegeu també

* Beats màrtirs claretians de Barbastre
# Lluís Enric de Borbó-Condé

Lluís Enric de Borbó-Condé és el nom dels següents personatges:
* Lluís Enric I de Borbó-Condé o Lluís IV de Condé (1692-1740), 7è príncep de Condé
* Lluís Enric II de Borbó-Condé o Lluís VI de Condé (1756-1830), 9è príncep de Condé