OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Euclorina

L'euclorina és un mineral de la classe dels sulfats. El seu nom prové del grec εΰχλωρος, "verd pàl·lid", en al·lusió al seu color.

## Característiques

L'euclorina és un sulfat de fórmula química KNaCu₃O(SO₄)₃. Cristal·litza en el sistema monoclínic en forma de cristalls, tabulars en {001}, ambcontorn rectangular, de fins a 2 mm; normalment apareix en forma d'incrustació. Està estructuralment relacionada amb la fedotovita i la puninita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'euclorina pertany a «07.BC: sulfats (selenats, etc.), amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran», juntament amb els minerals següents: d'ansita, alunita, amonioalunita, amoniojarosita, argentojarosita, beaverita-(Cu), dorallcharita, huangita, hidroniojarosita, jarosita, natroalunita-2c, natroalunita, natrojarosita, osarizawaïta, plumbojarosita, schlossmacherita, walthierita, beaverita-(Zn), ye'elimita, atlasovita, nabokoïta, clorotionita, fedotovita, kamchatkita, piypita, klyuchevskita, alumoklyuchevskita, caledonita, wherryita, mammothita, linarita, schmiederita, munakataïta, chenita, krivovichevita i anhidrocaïnita.

## Formació i jaciments

L'euclorina apareix en forma de sublimats al voltant de les fumaroles volcàniques. Va ser descoberta al Vesuvi (Província de Nàpols, Campània, Itàlia). També ha estat descrita al volcà Izalco (Departament de Sonsonate, El Salvador) i en múltiples indrets del Tolbàtxik (óblast de Kamtxatka, Rússia).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: dolerofanita, eriocalcita, calcocianita, melanotal·lita (Vesuvi, Itàlia); stoiberita, fingerita, ziesita, thenardita, mcbirneyita (volcà Izalco, El Salvador); eriocalcita, melanotal·lita, fedotovita, vergasovaïta, calcocianita, dolerofanita, tenorita, anglesita cúprica i or (volcà Tolbàtxik, Rússia).

## Grup de l'euclorina

Pertany i dona nom al grup de l'euclorina, un grup de minerals al qual també hi pertany una altra espècie: la puninita. En aquest grup el paràmetre de cel·la unitat a és molt sensible a la ràtio Na/K.
| Espècie | Fórmula |
| Euclorina | KNaCu₃O(SO₄)₃ |
| Puninita | Na₂Cu₃O(SO₄)₃ |

## Referències

* 1 2 «Euchlorine» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juliol 2017].
* 1 2 «Euchlorine» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 7 juliol 2017].
* ↑ «Euchlorine Group». Mindat. [Consulta: 28 agost 2024].
# Champagne

* No s'ha de confondre amb Champagné.
«Champagne» té aquests significats:
* Champagne (francès) o xampany (català), vi escumós elaborat segons el mètode xampanyès a la regió de la Xampanya (França)
* Champagne (pel·lícula), pel·lícula britànica muda dirigida per Alfred Hitchcock estrenada el 1928
* Gen champagne, element genètic causant d'alguns pelatges diluïts relativament rars en els cavalls
* Champagne Charlie, pel·lícula estatunidenca dirigida el 1936 pel director James Tinling, en una decoració dels anys 1860
* Toponímia:
** Champagne (francès) o Xampanya (català), regió històrica del nord-est de França, que forma part de la regió administrativa del Gran Est
** Champagne (Ardecha), municipi francès al departament de l'Ardecha (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps)
** Champagne (Charente Marítim), municipi francès al departament del Charente Marítim (de la Nova Aquitània)
** Champagne (Eure i Loir), municipi francès al departament de l'Eure i Loir
** Champagne-Ardenne, antiga regió de França, actualment inclosa en la regió del Gran Est
** Champagne-au-Mont-d'Or, municipi de França a la metròpoli de Lió (regió d'Alvèrnia Roine-Alps)
** Champagne-en-Valromey, municipi francès al departament de l'Ain (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps)
** Champagne-et-Fontaine, municipi francès al departament de la Dordonya (regió de la Nova Aquitània)
** Champagne-Mouton, municipi al departament del Charente (regió de la Nova Aquitània)
** Champagne Pool, llac d'aigües calentes de la zona termal de Wai-O-Tapu, a la regió de Waikato a l'Illa del Nord de Nova Zelanda
** Champagne-Vigny, municipi francès al departament del Charente (regió de la Nova Aquitània)
** Champagne-sur-Oise, municipi francès al departament de Val-d'Oise
** Champagne-sur-Loue, municipi francès al departament del Jura (regió de Borgonya - Franc Comtat)
** Champagne-sur-Seine, municipi francès al departament del Sena i Marne
** Champagne-sur-Vingeanne, municipi francès al departament de la Costa d'Or (regió de Borgonya - Franc Comtat)
** Allas-Champagne, municipi francès del Cantó d'Archiac (departament del Charente Marítim, regió de la Nova Aquitània)
** Champigneul-Champagne, municipi francès al departament del Marne (regió del Gran Est)
** Angeac-Champagne, municipi francès al departament del Charente (regió de la Nova Aquitània)
** Jarnac-Champagne, municipi francès al departament del Charente Marítim (regió de la Nova Aquitània)
** Jussy-Champagne, municipi francès al departament de Cher
** Lugny-Champagne, municipi francès al departament de Cher
** Mailly-Champagne, municipi francès al departament del Marne (regió del Gran Est)
** Vaux-Champagne, municipi francès al departament de les Ardenes (regió del Gran Est)
** Vieux-Champagne, municipi francès al departament de Sena i Marne
# Vestit de neoprè

Un vestit de neoprè (en anglès wetsuit, literalment «vestit mullat») és un tipus de vestit protector usat als esports aquàtics com el busseig, el surf, el surf de vela, el surf d'estel i el triatló.
És un vestit aquàtic fet de neoprè que ofereix protecció termal limitada a l'aigua freda i que addicionalment protegeix l'usuari de l'exposició al sol. Hi ha també vestits de neoprè d'aigua freda fabricats amb costures que no gotegen i que ofereixen bona protecció a l'aigua freda i en aigües profundes.

## Referències

* ↑ «Vestit de neoprè». Diccionari general de l'esport. [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ Garcia, Iñaki. «Hi ha un nou vestit de neoprè que et protegeix de la mossegada d'un tauró». El Nacional, 15-02-2022. [Consulta: 23 octubre 2022].
* ↑ «Vestits de neoprè a la piscina: un efecte insòlit de la pujada del preu del gas». 324.cat, 08-10-2022. [Consulta: 23 octubre 2022].

## Vegeu també

* Escafandre autònom
* Vestit d'astronauta
# Jordi Gómez García-Penche

Jordi Gómez García-Penche (Barcelona, 24 de maig de 1985) és un futbolista català, que ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria

Format a les categories inferiors del FC Barcelona, passaria posteriorment al filial del RCD Espanyol, amb qui debuta a Primera Divisió al març del 2008, contra el Reial Múrcia.
A l'estiu d'eixe any és cedit a l'Swansea City AFC. Un gol seu, de falta directa, donaria per al Swansea el derbi del Sud de Gal·les, contra el Cardiff City. Al remat, realitza una bona temporada, amb 12 gols. Retorna al RCD Espanyol però de seguit fitxa per un altre club britànic, el Wigan Athletic FC, de la FA Premier League.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador

## Referències

* ↑ «El Barça aumenta el récord por inercia» (en castellà). El Mundo, 11-01-2006 [Consulta: 1r març 2016].
* ↑ «Murcia 4–0 Espanyol». ESPN Soccernet, 23-03-2008 [Consulta: 17 febrer 2012]. Arxivat 29 de març 2008 a Wayback Machine.
* ↑ «Swans sign Serran in £80,000 deal». BBC Sport, 01-07-2008. [Consulta: 23 setembre 2009].
* ↑ «Wigan capture Gomez from Espanyol». BBC Sport, 19-06-2009 [Consulta: 19 juny 2009].
# Aggadà

L'aggadà o aggadah (arameu אגדה: 'contes'; plural Aggadot o pels asquenazites, en jiddisch, aggados) designa la interpretació homilètica i no legalista dels texts de la literatura rabínica clàssica. En general l'Aggadà és el compendi dels sermons dels rabins que incorpora el folklore, les anècdotes històriques, les exhortacions morals i consells pràctics de diversos camps, des dels negocis a la medicina.

## L’aggadà com a part de la llei jueva oral

L'Aggadà és part de la Torà oral que proporciona la interpretació autoritzada de la llei escrita, en aquest sentit l'Aggadà és un medi de transmissió d'ensenyances fonamentals o d'explicació dels versos de la Tanakh. Se sobreentén que l'Aggadà conté també una dimensió al·legòrica amagada. En general quan la interpretació literal contradiu la racionalitat, els rabins cerquen una explicació al·legòrica.

## Compilacions de l'aggadà

* Ein Yaakov
* Séfer ha-Aggadà (El llibre de legendes) de la mixnà, els dos Talmuds i la literatura midraix * Llegendes dels jueus, síntesi feta per Rabí Louis Ginzberg.
* Mimekor Yisrael, per Micha Yosef (bin Gorion) Berdichevsky. Compilació de folklore i llegendes jueves
* La col·lecció de treballs de Dov Noy. Amb 23.000 contes populars classificats.
* Exposició "Hagadàs Barcelona. L'esplendor jueva del gòtic català". Exposició realitzada pel Museu d'Història de Barcelona i que recull una mostra àmplia d'aggadàs.

## Referències

* Introduction to the commentary on the Mishnah, Maimònides, transl. Zvi Lampel (Judaica Press, 1998). ISBN 1-880582-28-7
* The Infinite Chain : Torah, Masorah, and Man, Nathan T. Lopes Cardozo, (Philipp Feldheim, 1989). ISBN 0-944070-15-9
* The Juggler and the King, Aharon Feldman, (Philipp Feldheim, 1991). ISBN 0-87306-557-3
* The Talmud: A Reference Guide, Adin Steinsaltz, (Random House, 1996). ISBN 0-679-77367-3
* Mimekor Yisrael: Classical Jewish Folktales, Micha Joseph bin Gorion, translated by I. M. Lask, Trans. Three volumes. Bloomington, Indiana University Press, 1976
* Mimekor Yisrael: Classical Jewish Folktales Abridged and Annotated Edition Micha Joseph bin Gorion. This is a one volume abridged and annotated version, with an introduction and headnotes, by Dan Ben-Amos. Indiana University Press. 560 pages. ISBN 0-253-31158-6.
* Four Master Folklorists And Their Major Contributions Peninnah Schram, from Opening Worlds of Words, Peninnah Schram and Cherie Karo Schwartz

## Enllaços externs

* Halakha/Aggadata/Midrash Arxivat 2017-01-12 a Wayback Machine., jewishvirtuallibrary.org
* The Key to Understanding Aggadah Arxivat 2005-04-06 a Wayback Machine., CB"N Library
* Freedom to Interpret Arxivat 2009-09-22 a Wayback Machine., Rabbi Aryeh Carmell
* Understanding Aggadah, Rabbi Gil Student
# Evaporador d'efecte múltiple

L'evaporador d'efecte múltiple, tal com es defineix en enginyeria química, és un aparell que usa la calor provinent del vapor per evaporar aigua de forma eficient. L'evaporació amb efecte múltiple en plantes pot aconseguir vuit etapes o més en plantes d'extracció de sucre, mentre que en la producció de paper se solen usar sis etapes per extreure la polpa de paper.

## Història

L'evaporador d'efecte múltiple va ser dissenyat per l'inventor i enginyer americà Norbet Rillieux. Encara que Rillieux dissenyo l'aparell durant la dècada de 1820 i va construir un prototip en 1834, no va poder construir el primer evaporador pràctic industrial fins a 1845. Originalment dissenyat per concentrar sucre provinent del suc de la canya de sucre, avui dia s'usa àmpliament en la indústria on volums gran d'aigua necessitin ser evaporats, com en la producció de sal o en la dessalinització d'aigua.

## Procediment

En un evaporador d'efecte múltiple la destil·lació es realitza mitjançant diverses etapes, en cadascuna de les quals una part de l'aigua salada s'evapora i es condensa en aigua dolça. La pressió i la temperatura van descendint en cada etapa aconseguint-se concentració de la salmorra resultant. El calor obtingut de la condensació serveix per escalfar de nou l'aigua que cal destil·lar.
En un evaporador d'efecte múltiple, l'aigua es bull en una seqüència de recipients, cadascun amb una pressió menor que l'anterior. A causa de la temperatura d'ebullició de l'aigua, el vapor que bull en un recipient pot ser usat per escalfar el següent, i solament el primer recipient(el de major pressió) requereix una font externa de calor. En teoria es poden construir un nombre il·limitat d'etapes, però evaporadors amb més de quatre etapes són excepcions rares i que només s'usen quan es vol recuperar el resultant d'evaporar l'aigua en sistemes de recuperació química, on es poden aconseguir més etapes.

## Referències

* ↑ «Unit Operations in Food Processing - R. L. Earle». Arxivat de l'original el 2008-10-08. [Consulta: 20 desembre 2016].

## Bibliografia

* Fennema, Owen R., Marcus Karel, and Daryl B. Lund. Physical Principles of Food Preservation. Marcel Deker, Inc. New York and Basel, 1975.
* Krijgsman, Ir J., Principal Scientist and Research Project Manager, Gist-brocades, Delft and Delft University of Technology, Delft, and The Netherlands. Product Recovery in Bioprocess Technology. Butterworth-Heinemann, 1992.

## Vegeu també

* Ús marí de l'evaporador compost
* Evaporador
* Destil·lació
# Miguel Antonio Campoy Suárez

Miguel Antonio Campoy Suárez (Alacant, 5 de setembre de 1964) és un polític i advocat valencià, diputat al Congrés dels Diputats en la VII, VIII i IX legislatures

## Biografia

És llicenciat en dret, máster en Defensa Nacional i diplomado en Estudis Avençats en Dret (DEA). Militant del Partit Popular, ha estat diputat per la província d'Alacant a les eleccions generals espanyoles de 2000, 2008 i 2008. Ha estat secretari segon de la Comissió d'Economia i Hisenda (2001), secretari primer de la Comissió de Defensa (2001-2004), secretari segon de la Comissió de Foment i Habitatge (2004-2008)
Home de confiança de Federico Trillo, el 26 de novembre de 2008 renuncià al seu escó al Congrés dels Diputats per ser anomenat president de l'Autoritat Portuària d'Alacant (APA). A les eleccions generals espanyoles de 2011 fou escollit senador per Alacant. Ha estat portaveu de la Comissió de Defensa del Senat.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, VII Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés dels DIputats, VIII Legislatura
* ↑ El diputado Miguel Campoy sustituye a Sergio Campos al frente del Puerto, La Verdad, 19 de novembre de 2008
* ↑ Fitxa del Senat
# Sborgita

La sborgita és un mineral de la classe dels borats, que pertany i dona nom al grup de la sborgita. Rep el seu nom del professor de química Umberto Sborgi (1883-1955), de la Universitat de Milà, Itàlia.

## Característiques

La sborgita és un borat de fórmula química Na[B₅O₆(OH)₄]·3H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls euèdrics a anèdrics, de fins a 1 mil·límetre, en agregats.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sborgita pertany a «06.EA - Nesopentaborats» juntament amb els següents minerals: leucostaurita, santita, ramanita-(Rb), ramanita-(Cs), amonioborita i ulexita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1957 a Larderello, Pomarance, Província de Pisa (Toscana, Itàlia), on sol trobar-se associada a altres minerals com el bòrax o la thenardita. També ha estat descrita al comtat d'Inyo, a Califòrnia (Estats Units), on es troba associada a l'halita i a la thenardita.

## Grup de la sborgita

El grup de la sborgita està integrat per dues espècies minerals: la sborgita, amb fórmula Na[B₅O₆(OH)₄]·3H₂O, i la santita, amb fórmula K[B₅O₆(OH)₄]·2H₂O.

## Referències

* ↑ «Sborgite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 juny 2016].
* 1 2 «Sborgite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 24 juny 2016].
* ↑ «Sborgite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 juny 2016].
# Dècada del 1630 aC

Resum dels esdeveniments de la dècada del 1630 aC:

## Esdeveniments

* Vers 1635 aC, guerra dels hitites contra Khushshu, contra Khalap a les muntanyes Adalur creuant el riu Puran i arribant fins a Khashshuwa (Commagena)
* 1633 aC — Egipte — Fi de la tretzena i catorzena dinastia d'Egipte, i principi de la quinzena
* Vers 1630 aC, conquesta hitita de Zippashna i Kharkha
# Joao Maria Menezes Becerra

Joao Maria Menezes Becerra, més conegut com a Barata (Carnaubais, 5 de juny de 1972) és un exfutbolista brasiler, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Inicia la seua carrera a les files del Fluminense, d'on passaria a un altre club del seu país, el Guaraní, en el qual hi destaca com a golejador. L'estiu del 1998 dona el salt a Europa, fitxat pel CP Mérida, de la Segona Divisió espanyola. Qualla una gran temporada al club extremeny, tot marcant 17 gols en 23 partits.
Aquesta xifra possibilita el seu fitxatge pel Deportivo de La Corunya el 1999, però no arriba a debutar, atès que és inclòs dins l'operació entre el conjunt gallec i el CD Tenerife per Roy Makaay. D'aquesta manera, afronta la temporada 99/00 amb els canaris a Segona Divisió, on torna a marcar 17 gols.
Sense opcions de tornar a La Corunya, roman al Tenerife durant la 00/01, en la qual l'equip aconsegueix l'ascens. El brasiler marca 10 gols durant aquesta temporada. No obstant, es troba immers en una polèmica al voltant del passaport que li va valdre quatre mesos de suspensió. A la campanya següent és cedit a l'Sporting de Braga portuguès.
La temporada 02/03 retorna al CD Tenerife. En total, el davanter va sumar 32 gols en 108 partits amb l'equip canari.
Retorna al seu país, on milita als modestos Ponte Preta i ABC-RN abans de retirar-se.

## Referències

* ↑ «El Tenerife no presionó a Barata» (en castellà). El País, 12-06-2001.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Etsaiak

Etsaiak («enemics» en basc) va ser una banda basca de hardcore punk fundada a Lekeitio el 1987. És un dels grups de hardcore punk i trash metal amb més èxit del País Basc. Durant la seua trajectòria es va caracteritzar pels ritmes ràpids i agressius i va mostrar una gran fidelitat al seu estil i esperit combatiu inicials. Va ser un representant de la filosofia punk de les bandes de les dècades del 1980 i 1990. Després d'una pausa de quatre anys, va tornar als escenaris el 2008 presentant un disc titulat Apurtu arte.
Al llarg dels anys es van produir molts canvis en la formació de la banda, comptant en les seves files amb més de quinze membres, i en els primers anys va cantar en castellà i basc.

## Història

La primera maqueta es va enregistrar el 1991 a l'estudi Lorentzo Records de Berriz. Com que no tenien diners per a pagar la gravació, van utilitzar l'estudi només durant dos dies. La maqueta va distribuir-se al País Basc de manera autogestionada, i més enllà se'n va encarregar el segelle discogràfic madrileny Potencial Hardcore. La maqueta es va reeditar més endavant en CD, juntament amb altres cançons en directe, Amen (2003).
El 1992, Jokin Erdozia va deixar el grup i Josu Arrasate Artrofi va ocupar el seu lloc. El ressò de la maqueta va arribar a Esan Ozenki, que van proposar-los la gravació del seu primer àlbum, Etsaien etsaiak. Etsaiak va seguir tocant en gaztetxes i Negu Gorriak va animar-los a fer-los de teloners.
La dècada del 1990 va ser un any fructífer per a la banda: Presak S.O.S. (1994), Gerra zikina (1995), Bakearen guda (1997) i Askatasun Taupada (1999), i la participació en els festivals més populars del País Basc i gires internacionals.
A partir de Kaos (2001), però ,el ritme de treball es va alentir, els membres d'Etsaiak es van embarcar en projectes paral·lels i, després d'Amen (2003), el grup va decidir plegar. Durant els anys següents només es va reunir en determinades ocasions per a fer alguns concerts, fins al 2007 que va tornar a crear noves cançons i va publicar Apurtu arte (2008), el darrer disc d'Etsaiak.

## Discografia

* Amen (1991, maqueta)
* Etsaien etsaiak (1992, (Esan Ozenki)
* Iraultza (1993, senzill, autoedició)
* Presoak SOS (1994, Esan Ozenki)
* Gerra zikina (1995, Esan Ozenki)
* Enemigos del sistema (1995, Illy Jocker, recopilatori)
* Bakearen guda (1997, Esan Ozenki)
* Askatasun taupada (1999, Esan Ozenki )
* Zuzenean '00 (2000, Esan Ozenki)
* Kaos (2001, Metak)
* Amen (2003, Oihuka)
* Apurtu arte (2008, Baga Biga)
* Bukaearen hasiera (EP, 2016)

## Referències

* ↑ «Etsaiak». Historias del Rock. [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ Cabeza, Pablo. «EtsaiakEroak, jarkore, punk-rock y metal interpretado a presión» (en castellà). Gara, 30-12-2016. [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «Poco a poco y de forma natural» (en castellà). La Factoría del Ritmo, 28-04-2008. [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «Etsaiak-en disko berria, Apurtu arte, inoiz baino astintzaileagoa». Naiz. [Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «Música rápida y dura es la receta para seguir vivos y jóvenes» (en castellà). Deia, 29-11-2016. [Consulta: 13 agost 2023].
# Billecul

Billecul és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 30 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Billecul era de 30 persones. Hi havia 12 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 4 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 26 habitatges, 13 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 26 habitatges eren cases. Dels 13 habitatges principals, 11 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 1 en tenia tres, 3 en tenien quatre i 8 en tenien cinc o més. 13 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 3 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Billecul el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 8 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 12 persones, 9 eren actives i 3 eren inactives. Les 9 persones actives estaven ocupades(5 homes i 4 dones).. Totes les 3 persones inactives estaven jubilades.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'any 2000 a Billecul hi havia 5 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 210 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Billecul a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Billecul a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sbouya

Sbouya (en àrab اصبويا, Iṣbūyā; en amazic ⵚⴱⵓⵢⴰ) és una comuna rural de la província de Sidi Ifni, a la regió de Guelmim-Oued Noun, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 3.944 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ajuntament de Bigues

L'Ajuntament de Bigues és una obra eclèctica de Bigues i Riells (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici està col·locat en un desnivell, de manera que la façana principal és de planta baixa i pel cantó de darrera és de tres pisos d'alçada. L'edifici té diferents fases de construcció i diferents ampliacions a tot el cantó de darrera. Està cobert a doble vessant, tal com ens ho indica el ràfec. La façana està decorada al gust de principis de segle XX: té una mena de timpà a sota del qual se situa l'escut del poble, i la data de construcció de l'edifici (1908). Té també quatre mènsules amb motius florals. Una gran porta d'entrada i dos finestres. No es conserva cap plànol de construcció de l'edifici. Aquest edifici és fruit del trasllat de la dinàmica del poble de dalt del turó a baix la riera del Tenes, constituint el nou nucli urbà.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Bigues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].