OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Violer trist

El violer trist o violer (Matthiola fruticulosa) és una herba perenne que creix en llocs secs i rocallosos de la conca mediterrània, excepte a Còrsega i Sardenya.
És una planta perenne, herbàcia, subllenyosa en la base, amb tiges d'entre 10 i 60 cm d'alçada cobertes de densa pilositat blanca. Les fulles són alternes, oblongues a lineals, de color verd grisenc. Floreix entre principis de primavera i mitjans de l'estiu, formant inflorescències de flors grogues a porpra, pedicel·lades, amb quatre pètals amatents en creu de fins a 3 cm i sèpals de fins a 15 mm. El fruit és una síliqua cilíndrica.

## Referències

* Pink, A.. Gardening for the Million.. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2004.

## Enllaços externs

* Matthiola in Flower Library Arxivat 2007-06-24 a Wayback Machine..
# Mark Haiman

Mark David Haiman és un matemàtic estatunidenc de la Universitat de Califòrnia a Berkeley, que ha demostrat la conjectura de positivitat de Macdonald per a polinomis de Macdonald. Va rebre el seu doctorat el 1984 a l'Institut de Tecnologia de Massachusetts (MIT) sota la direcció de Gian-Carlo Rota. Abans de treballar a Berkeley, va ocupar un càrrec a la Universitat de Califòrnia a San Diego.
El 2004 va rebre el primer premi AMS Moore. El 2012 es va convertir en membre de la Societat Americana de Matemàtiques.

## Publicacions seleccionades

* Haiman, Mark «Hilbert schemes, polygraphs, and the Macdonald positivity conjecture» (en anglès). J. Amer. Math. Soc., 14(4), 2001, pàg. 941–1006. arXiv: math.AG/0010246. Bibcode: 2000math.....10246H. DOI: 10.1090/S0894-0347-01-00373-3.

## Referències

* ↑ Mark Haiman al Mathematics Genealogy Project.
* ↑ E. H. Moore Research Article Prize
* ↑ «List of Fellows of the American Mathematical Society» (en anglès).

## Vegeu també

* Polinomi LLT
# Any Oró

L'Any Joan Oró és la designació donada l'any 2023 a la commemoració del centenari del naixement del bioquímic català Joan Oró i Florensa, nascut a Lleida el 26 d'octubre de 1923. El govern Generalitat de Catalunya va aprovar el centenari del naixement de Joan Oró com a commemoració oficial de l'any 2023. L'Any Joan Oró, impulsat per la Fundació Joan Oró amb el suport del Departament de Recerca i Universitats, va ser comissariat per l'astrònom Joan Anton Català.
La revista Sàpiens va dedicar-li el número del mes d'abril acompanyat de documents inèdits i manuscrits de les seves investigacions.
El 15 de setembre va inaugura-se l'exposició «Joan Oró. A la cerca de l'origen de la vida» a l'Institut d'Estudis Ilerdencs, que va donar a conèixer la seva trajectòria vital i la seva obra científica al gran públic.
A l'octubre es va publicar Joan Oró i la recerca de la vida, d'Eva Virgili i Estefania Zorita, un àlbum il·lustrat basat en «l'actitud de qüestionar-se i fer-se preguntes» del científic lleidatà, dirigit als infants de de les escoles catalanes del qual se'n va fer una tirada de 1.000 exemplars.
Al novembre la Universitat de Houston va acollir un homenatge que va comptar amb la participació d'eminents científics americans i companys de feina, com el professor Antonio Lazcano de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic. Va estar organitzat pel departament de Biologia i Bioquímica de la universitat, fundat pel mateix Oró i on va fer descobriments sobre l'origen de la vida que van tenir un impacte significatiu a escala mundial.

## Referències

* ↑ «L'Any Oró prepara diferents activitats durant el 2023 per apropar la figura i el llegat científic del bioquímic lleidatà». 324cat, 28-11-2022. [Consulta: 15 juny 2023].
* ↑ «L'any Oró ja té programa». El Punt Avui, 28-11-2022. [Consulta: 15 juny 2023].
* ↑ «SÀPIENS homenatja Joan Oró en el centenari del seu naixement». Sàpiens, 28-03-2023. [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «L'IEI de Lleida inaugura una exposició per fer universal la faceta més personal i l'obra científica de Joan Oró». 324cat, 15-09-2023. [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ Cerezuela, Maria. «La vida de Joan Oró, a quatre mans», 13-10-2023. [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ «La Universitat de Houston ret homenatge a Joan Oró». Segre, 02-11-2023. [Consulta: 6 novembre 2023].
# Muralles de Rossell

Les muralles de Rossell, són en l'actualitat unes escasses restes disperses en els murs d'algunes cases del nucli més antic de la població. Estan declarades, genèricament, sota la protecció de la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Español, Bé d'interès cultural, presentant codi 12.03.096-001 en el llistat de fitxes BIC de la Direcció general de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana.
Les muralles, que es trobaven envoltant l'antic nucli de població que data de 1255, segons consta en la documentació existent, actualment no existeixen, van haver de derruir-se en època molt primerenca per l'expansió de la població.
Malgrat això pot apreciar-se en l'estructura de diversos habitatges les restes de llenç de les muralles o el traçat original d'aquestes.

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2592.
* ↑ Ficha BIC.
* ↑ Castillos de España.
* 1 2 Castillos, Torres y Fortalezas de la Comunidad Valenciana.
# Capçalera (informàtica)

En informàtica, capçalera (header en anglès) es refereix a la informació suplementària situada al principi d'un bloc d'informació que serà emmagatzemada o transmesa i que conté informació necessària per al correcte tractament del bloc d'informació.
En transmissió d'informació, les dades que segueixen a la capçalera s'acostumen a anomenar cos o payload.
És de vital importància que l'estructura de la capçalera respongui a una especificació o format clar i inequívoc per permetre'n el tractament.

## Exemples

* En un correu electrònic, el text del missatge (cos) va precedit per unes línies de capçalera que indiquen l'emissor, el receptor, l'assumpte i altra informació (vegeu RFC 822 per més detalls).
* En els paquets enviats per internet, les dades (payload) van precedits per una capçalera amb informació com l'adreça IP de l'emissor i el receptor, el protocol, el temps de vida i més dades relatives a la comunicació. El format d'aquestes capçaleres està especificat al protocol d'Internet (IP).
* En formats d'arxius gràfics, la capçalera pot portar informació sobre la mida de la imatge, la seva resolució, nombre de colors per píxel, i més.
* En alguns llenguatges de programació com C i C++, es declaren funcions en arxius de capçalera que han de ser carregats abans de procedir amb la compilació
Viccionari
# Oecomys trinitatis

Oecomys trinitatis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a Bolívia, el Brasil, Colòmbia, Costa Rica, l'Equador, la Guaiana Francesa, Guyana, Panamà, el Perú, el Surinam, Trinitat i Tobago i Veneçuela. El seu hàbitat natural és la selva pluvial.
Té una llargada corporal d'entre 11 i 16 cm i la cua d'entre 12 i 18 cm. Pesa entre 50 i 82 g.

## Referències

* ↑ Bonvicino, C. R. Oecomys trinitatis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 11 febrer 2017.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Mark Grey

Mark Grey (Evanston, 1 de gener de 1967) és un compositor de música clàssica estatunidenc. El 2019 el Théâtre de la Monnaie de Brussel·les li va encarregar l'estrena de l'òpera Frankenstein, basada en Frankenstein de Mary Shelley, per commemorar els 200 anys de la novel·la, amb llibret de la catalana Júlia Canosa i Serra i direcció escènica d'Àlex Ollé (La Fura dels Baus).

## Carrera com a compositor

Grey va fer el seu debut al Carnegie Hall com a compositor amb el Kronos Quartet el 2003. La seva música per a solista, ensemble i orquestra ha estat interpretada en nombroses sales, com la sala d'actes de Sydney Opera House, el Théâtre de la Ville de París, el Barbican Centre de Londres, el Het Muziektheater d'Amsterdam, el Carnegie Hall's Zankel Hall i el Philharmonie Hall de Varsòvia, UNESCO. Palacio de Bellas Artes a Ciutat de Mèxic, Symphony Hall a Phoenix, Royce Hall a Los Angeles, així com a festivals de Ravinia, Cabrillo] OtherMinds, Perth International i Spoleto.
Durant un període de dos mesos a la primavera del 2011, Grey va rebre tres estrenes mundials en tres de les grans sales de concerts del món. La primera obra va ser per a la soprano Jessica Rivera i The MEME Ensemble, titulada Sortash Sorushān (Àngels de foc), al Carnegie Hall, Cal Performances i la comissió Meet The Composer, que es va estrenar al Carnegie's Zankel Hall. El llibret d'aquesta obra va ser creat pel poeta Niloufar Talebi. La segona obra, titulada Mugunghwa (Rose de Sharon), per a la violinista Jennifer Koh, The Los Angeles Master Chorale i orquestra de cambra es va estrenar a The Walt Disney Concert Hall de Los Angeles. Finalment, l'Orquestra Simfònica d'Atlanta va encarregar a Grey que escrivís una fanfàrria per a l'orquestra celebrant el desè aniversari de Robert Spano com a director musical i el desè aniversari de Donald Runnicles com a director invitat principal.

## Referències

* ↑ «Biografia» (en anglès). Berkeley Symphony. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2019. [Consulta: 1r abril 2019].
* ↑ «Biografia» (en anglès). Glukhomania. Arxivat de l'original el 15 de novembre 2016. [Consulta: 1r abril 2019].
* ↑ «Dades» (en francès). La monnaie. [Consulta: 1r abril 2019].

## Enllaços externs

* Mark Grey - Lloc web oficial
# Loteae

Loteae és una tribu d'angiospermes que pertany a la subfamília faboideae dins de la família de les fabàcies.

## Gèneres

* Anthyllis
* Antopetitia
* Coronilla
* Cytisopsis
* Dorycnium
* Dorycnopsis
* Hammatolobium
* Hippocrepis
* Hymenocarpos
* Kebirita
* Lotus
* Ornithopus
* Podolotus
* Scorpiurus
* Securigera
* Tripodion
* Vermifrux

## Galeria

* Flors de Lotus alpinus
* Anthyllis alpestris
* Hippocrepis emerus
* Detall de la inflorescència de Lotus pedunculatus
* Coronilla varia
* Ornithopus perpusillus
* Scorpiurus muricatus
* Coronilla minima
# Muralles de Prats de Molló

Les Muralles són una construcció de Prats de Molló i la Presta inventariada com a monument històric.

## Descripció

Hi havia diverses portes a la muralla. La Porta d'Espanya donava accés al pont de Santa Llúcia, la porta de l'hort portava a l'est, la de França a l'oest i la del cementiri al nord fins a Fort Lagarde per una carretera subterrània. Totes aquestes portes tenien un pont mecànic.

## Història

Va ser a partir del segle xiv quan es va construir un primer recinte al voltant de la ciutat. Destruïda pel terratrèmol de 1428, es tornà a aixecar fins que els Miquelets la van tornar a fer caure en el segle xvii en l'enfrontament contra Lluís XIV. El 1684 es va construir Fort La Garde i l'aspecte de les muralles va canviar fins a mostrar la imatge que donen a principis del segle xxi.

## Referències

* 1 2 3 «Muralles de Prats de Molló i la Presta». Patrimoni. Govern francès. [Consulta: 24 setembre 2018].
# Caraffa del Bianco

Caraffa del Bianco és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 100 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 35 km a l'est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 505 habitants.
Caraffa del Bianco limita amb els municipis següents: Bianco, Casignana, Ferruzzano i Sant'Agata del Bianco.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 4 febrer 2020].
# Ohlau

L'Ohlau és un afluent del Hudau a l'estat de Slesvig-Holstein. Neix al nord del bosc de Kisdorf (Kisdorfer Wohld), al districte de Segeberg. Desemboca al Hudau, al municipi de Bad Bramstedt. Desguassa a l'Stör, un afluent dret de l'Elba, via el Hudau i el Bramau.
Com a molts rius de la zona després de la Segona Guerra Mundial, es va rectificar l'Ohlau per a reduir-lo a una única funció de desguàs, i això va tenir efectes desastrosos sobre la biodiversitat i d'erosió per l'acceleració del cabal. La Directiva marc de l'aigua del 2000 imposava un pla de renaturalització. Per a l'Ohlau, es va optar per un mètode suau: posar uns obstacles que alenteixen el curs, i que tenen com a efecte que el riu amb els anys s'excava ell mateix un curs nou, amb més meandres, sense necessitar intervencions d'enginyeria hidràulica costoses. També es va crear un braç lateral artificial, per recaptar l'excedent de sorra, per a evitar que es deposita avall a l'Stör que sota l'influencia de la marea té un cabal molt més lent que els seus afluents, causa d'ensorrament i d'inundacions. A més de la millora paisatgística, l'operació té resultats, com el retorn de la llampresa de mar, un peix migratori o de plantes com la cal·lítrique.

## Afluents

* Dreckau/Krummbek
* Mühlenau/Schirnau
* Kattenbek

## Referències

* ↑ «Steckbriefe der Ohlau und seiner Nebengewässer» (en alemany). Kaltenkirchen: Gewässerpflegeverband Ohlau, s.d.. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 29 abril 2015].
* ↑ Behn, Einar «Lebensraum Ohlau aufgewertet (Biòtop de l'Ohlau valoritzat)» (pdf) (en alemany). Segeberger Zeitung. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 30 abril 2015]. «Mit EU-Geldern wird der Fluss bei Bad Bramstedt renaturiert - Seltene Fische stellen sich schon ein. (Amb subsidis europeus s'ha renaturalitzat el riu prop de Bad Bramstedt - Uns peixos rars ja van tornar.)»
* ↑ AA.VV., Gesamtliste der Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet, Magdeburg, FGG Elba, 2012, pàgina 7
# Voluntaris Urbans

Els Voluntaris Urbans, o Companyia de Minyons Catalans, fou un cos de milícia fundat per la comunitat catalana de Montevideo. Van participar en la defensa contra la invasió anglesa de Buenos Aires de 1806-1807 i més tard en la revolta contra el virrei espanyol, inici del moviment d'independència de l'Argentina.
La tradició armada catalana del somatent i de la Companyia de Voluntaris de Catalunya va inspirar als catalans residents a Buenos Aires a organitzar una milícia per defensar la ciutat davant l'amenaça anglesa. La iniciativa de Jaume Nadal i Guarda, Jaume Llavallol, Oleguer Reinals i Joan Larrea va ser el germen per la creació d'altres cossos de milicians.
Va ser finançada pel comerç de Montevideo, principalment per Miquel Antoni Vilardebó, i comandada pel antic tinent del terç de Miquelets de Tarragona Rafael Bufarull i pel subtinent José Grau, que havien lluitat a la Guerra Gran de 1793-1795. Coneguts com a minyons o miquelets, van passar a l'altra banda del Riu de la Plata amb el capità Santiago de Liniers iniciant la reconquesta de la capital virregnal.
Un cop expulsats per primera vegada els anglesos, i dins del procés de reorganització militar per tal de defensar Buenos Aires pel segon atac anglès, la companyia de minyons es va consolidar i ampliar amb la iniciativa de Jaume Nadal i Guarda, Jaume Llavallol, Oleguer Reinals i Joan Larrea, grans comerciants monopolistes de la ciutat. Aquesta creació va esdevenir el germen per a la creació d'altres cossos de milicians, tant criolls com peninsulars, a la ciutat. Entre els seus milicians hi formaven part dos futurs vocals de la primera junta autònoma de Buenos Aires, Domènec Matheu i el propi Juan Larrea.
El 1807, en un segon intent d'invasió britànica, va destacar en la defensa el cos de Voluntaris Urbans comandat per Domènec Matheu i Xicola, futur president de la junta revolucionària el 1811.
El 1809 el cos de voluntaris va participar, amb els membres dels terços de bascs i gallecs a l'assonada que encapçalaren el Cabildo, en especial Martín de Alzaga, contra el llavors virrei Santiago de Liniers per tal de formar una Junta que rebaixés els avenços de poder que havien aconseguit la població espanyola americana. Derrotats per les tropes criolles, que recolzaren al virrei, els terços foren dissolts i els seus caps jutjats. Així finalitzava l'oposició dels peninsulars als avenços autonomistes americans que es consolidaran amb la revolució de maig del 1810 i que obrirà el camí cap a la proclamació de la independència del territori el 1816.

## Enllaços externs

* «Voluntaris Urbans». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Derogació

La derogació, en dret, és el procediment a través del qual es deixa sense vigència a una disposició normativa, ja sigui de rang de llei o inferior. La derogació és, per tant, l'acció contrària a la promulgació.
En general es pot dir que el poder legislatiu o els organismes, encarregats de realitzar els canvis en les lleis o normes, tenen poder per promulgar-les i ultimar-les. Per tant, el poder legislatiu pot promulgar i derogar normes amb rang de llei, igual que el poder executiu pot promulgar i derogar normes amb rang reglamentari.
No obstant això, també existeix en alguns ordenaments jurídics la figura del legislador negatiu, que consisteix en un òrgan que té la capacitat de derogar normes, però no de promulgar-les. Seria el cas d'un tribunal constitucional pel que fa a aquelles lleis que entengui que vulneren la constitució vigent al país.
La derogació pot ser expressa o tàcita.
* Derogació expressa és aquella en la qual una norma derogatòria cita de forma expressa aquelles normes que són derogades per ella. D'una major seguretat jurídica, encara que a vegades pot produir-se algun oblit per part de l'òrgan que promulga la norma.
* Derogació tàcita és aquella en la qual deroga, de forma tàcita, a totes aquelles normes anteriors a aquesta i el contingut de la qual sigui contrari a la norma recentment promulgada. És una fórmula bastant utilitzada i que porta a la pràctica legislativa el principi jurídic de lex posterior derogat anterior (la llei posterior deroga a l'anterior).
# Loteria Nacional

La Loteria Nacional, amb una tradició centenària i un gran arrelament social, és un dels jocs d'atzar més populars a l'Estat espanyol. Es juga dijous i dissabte i és un dels que reparteix premis més importants. La Loteria Nacional es sorteja cada dijous i dissabte i hi ha diversos sortejos extraordinaris com el Sorteig Extraordinari de Nadal, el 22 de desembre i el de Reis, el 6 de gener.

## Història

La loteria arribà a l'Estat espanyol per augmentar la recaptació sense necessitat de pujar els impostos de la mà de Carles III, que l'importà d'una tradició del Regne de Nàpols i era igual que la que ara s'anomena Loteria Primitiva. El primer sorteig es dugué a terme el 10 de desembre de 1763. La loteria moderna, tal com la coneixem, va néixer a Cadis el 1811, per iniciativa de Ciriaco González Carvajal, per aportar fons a la Hisenda Pública, que havia quedat ressentida per la Guerra del Francès. El primer sorteig va tenir lloc a Cadis, el 4 de març del 1812. Circumscrita en principi a Cadis i San Fernando, salta després a Ceuta i a tot Andalusia, a mesura que avençava la retirada dels exèrcits napoleònics. El 28 de febrer del 1814 se celebra el primer sorteig a Madrid, des d'aleshores, la seu de la Lotería Nacional de billetes.

## Referències

* ↑ «Loteria Nacional» (en castellà). 20 Mintutos. [Consulta: 26 juny 2021].
* 1 2 «1763: primer sorteo de la Lotería Nacional» (en castellà). ABC, 10-12-2009. [Consulta: 27 juny 2021].
# Pronósnoie

Pronósnoie (en rus: Проносное) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 319 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 26 agost 2023].
# Màsters de Shanghai (snooker)

El Masters de Shanghai de snooker és un dels 24 tornejos oficials del circuit mundial d'aquest esport. Es juga anualment des de l'any 2007 a Shanghai, Xina. El jugador que més vegades l'ha guanyat és l'anglès Ronnie O'Sullivan amb quatre victòries (2007, 2017, 2018 i 2019).

## Edicions

| Any | Guanyador | Finalista | Marcador |
| 2007 | Dominic Dale | Ryan Day | 10-6 |
| 2008 | Ricky Walden | Ronnie O'Sullivan | 10-8 |
| 2009 | Ronnie O'Sullivan | Liang Wenbo | 10-5 |
| 2010 | Ali Carter | Jamie Burnett | 10-7 |
| 2011 | Mark Selby | Mark Williams | 10-9 |
| 2012 | John Higgins | Judd Trump | 10-9 |
| 2013 | Ding Junhui | Xiao Guodong | 10-6 |
| 2014 | Stuart Bingham | Mark Allen | 10-3 |
| 2015 | Kyren Wilson | Judd Trump | 10-9 |
| 2016 | Ding Junhui | Mark Selby | 10-6 |
| 2017 | Ronnie O'Sullivan | Judd Trump | 10-3 |
| 2018 | Ronnie O'Sullivan | Barry Hawkins | 11-9 |
| 2019 | Ronnie O'Sullivan | Shaun Murphy | 11-9 |

## Referències

* ↑ Màsters de Xangai
# Can de l'Aire

Can de l'Aire (també coneguda com Can Delaire) és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Fou una masia que després de la crisi de la fil·loxera pogué invertir diners i així refer-se de les plagues i ser restaurada posteriorment.

## Descripció

És una masia restaurada amb afegits moderns. Voltada d'una tàpia (element aliè a les masies) que li dona un caire castellà. Està formada per coberta a dues aigües amb nau central més aixecada. A l'ala Oest hi ha porxos i elements reformats, a l'est la coberta canvia de sentit. Fou restaurada i s'alteraren les finestres principals i s'introduïren elements com voltes de rajola, escales i reixa exteriors. D'igual forma el tancament tipus "cortijo" i la pintura blanca. Les reixes de forja són de la restauració. Hi ha un rellotge de sol castellà barroquitzant, i un rètol amb la inscripció de 1864, any de la restauració de la façana.

## Referències

* 1 2 «Can de l'Aire». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
# Casa Mira (Novelda)

La Casa Mira està situada a la plaça de Sant Vicent número 3 i 5 de Novelda (Vinalopó Mitjà), País Valencià. És un edifici residencial d'estil modernista valencià construït l'any 1908.
És un dels edificis d'estil modernista valencià millor conservats de Novelda. El projecte se li atribueix al mestre d'obres novelder Ceferino Escolano. Va ser construït a instàncies de Francesc Mira Abad, un important comerciant de vins i olis, com a habitatge particular.
Consta de planta baixa i dues altures. La façana d'estil auster, està elaborada en pedra en la planta baixa i en rajola en la resta d'altures. Destaca la ferreria en la planta baixa i en les baranes de les balconades, totes amb ornamentació floral. La rematada de l'edifici aquesta realitzat amb taulells amb motius vegetals. L'interior de l'edifici posseeix una rica i profusa decoració modernista original que contrasta amb el seu sobri exterior. Destaca en el seu interior una escala helicoidal, un oratori i una sagristia.
En la construcció de l'edifici és molt probable que intervingueren diferents artesans de Novelda com el mestre d'obres Ceferino Escolano, el marbrista Felipe Navarro i els ferrers Samuel Pérez i José Samper. L'edifici no ha sofrit cap alteració des de la seua construcció, per la qual cosa es conserva el seu estil modernista original.

## Referències

* ↑ «"Itinerario urbano por la Novelda Modernista" por Concepción Navarro Poveda y Daniel Andrés Díaz. Museo Arqueológico de Novelda.». Arxivat de l'original el 13 de juliol de 2013. [Consulta: 20 març 2018].
* ↑ La Casa Mira: el secreto modernista de Novelda. Artículo en el diario Información de Juanjo Payá, 2 de diciembre de 2012.
* ↑ «CV News No. 76». [Consulta: 3 maig 2020].

## Bibliografia

* Doménech Romá, Jorge. Del Modernismo al Funcionalismo, características y evolución del movimiento modernista, el modernismo en Alcoy y Novelda (casos concretos) (en castellano). Publicaciones de la Universidad de Alicante, 2013, p. 224. ISBN 978-84-9717-267-7.
# We (don't) care

We (don't) care és el primer treball professional dels MGMT, aleshores coneguts com The Management. Aquí apareixien cançons que després van reaparèixer en següents treballs.

## Llista de cançons

* "We care" 5:05
* "Everything's happenin' so fast" 3:30
* "Love always remains" 5:33
* "Just becuz" 3:29
* "Kids" 5:11
* "We don't care" 4:02