OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luis Estrada Martínez

Luis Estrada Martínez (Ciutat de Mèxic, 1932-Ciutat de Mèxic, 12 d'abril de 2016) va ser un físic mexicà i pioner de la divulgació científica a Mèxic.

## Joventut

Luis Estrada va néixer a la Ciutat de Mèxic el 1932 sent el major de cinc germans. Els seus pares van propiciar l'interès en l'estudi de tots els germans i a més el gust per la música. Luis va intentar cantar i tocar la guitarra però no es va considerar apte. En canvi va començar a tenir un interès nat en tots els artefactes tecnològics, sobretot en el fenomen de l'electricitat.

## Estudis

A principis de la dècada dels 50, va ingressar a estudiar la carrera de física en la Facultat de Ciències de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic que en aquells dies estava al Palau de Mineria. El 1954 es va incorporar a l'Institut de Física de la UNAM com a ajudant d'investigador. Va iniciar les activitats de divulgació fundant el Cafè-Seminari, el butlletí de la Societat Mexicana de Física i, més tard, la revista Física, marcant un inici per a la divulgació de la ciència a Mèxic.

## Divulgador científic

El 1974 es va convertir en el primer mexicà a obtenir el Premi Kalinga de la UNESCO. Va ser fundador i director de la revista Naturaleza (1968-1985), va ser director del Centre Universitari de Comunicació de la Ciència de 1980 a 1989. El 1990 va estar entre els fundadors de la Societat Mexicana per a la Divulgació de la Ciència i la Tècnica (SOMEDICYT). Va ser membre titular del Seminari de Cultura Mexicana (1988-2009) i exercia com a investigador del Centre de Ciències Aplicades i Desenvolupament Tecnològic (CCADET) de la UNAM.
Entre la seva obra s'explica la publicació de treballs i la participació en reunions i congressos científics (a l'àrea de la física nuclear teòrica), la publicació de treballs i monografies de caràcter didàctic, el dictat de conferències i la participació en taules rodones i congressos. Va ser també organitzador d'activitats de comunicació de la ciència, així com creador i promotor de l'experimentació de noves formes de divulgació de la ciència. Ha participat permanentment en activitats culturals relacionades amb la ciència.
La Societat Mexicana de Divulgació de la Ciència i Tècnica (SOMEDICYT) li va atorgar el Premi Nacional de Divulgació de la Ciència 2011. Fins al dia de la seva defunció va ser titular de la càtedra d'Història de la física en la Facultat de Ciències de la UNAM.
Luis Estrada Martínez va morir en la Ciutat de Mèxic el 12 d'abril de 2016.

## Referències

* 1 2 «Mor Luis Estrada, pioner en divulgació científica a Mèxic». El Universal, 13-04-2016 [Consulta: 14 abril 2016].
* 1 2 «Luis Estrada Martínez. El pioner de la divulgació de la ciència a Mèxic». ¿Cómo ves?, 142 [Consulta: 14 abril 2016].
* ↑ «Dr. Luis Estrada Martínez». Directorio Facultad de Ciencias UNAM. [Consulta: 14 abril 2016].
# Athribis

«Athribis» té aquests significats:
Dos ciutats de l'antic Egipte:
* Athribis (Alt Egipte)
* Athribis (Baix Egipte)
# Aulonocara rostratum

Aulonocara rostratum és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes endèmic del llac Malawi (Àfrica oriental). Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 «Aulonocara rostratum» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Aulus Hostili Mancí

Aulus Hostili Mancí (llatí: Aulus Hostilius L. f. A. n. Mancinus) va ser un magistrat romà. Era probablement fill del militar Lucius Hostilius Mancinus. Formava part de la gens Hostília.
Va ser pretor urbà l'any 180 aC i cònsol el 170 aC juntament amb Aulus Atili Serrà. Durant el seu consolat va fer la guerra contra el rei Perseu de Macedònia, però la història d'aquest període ha arribat de forma fragmentària, i només se suposa que va fer una guerra defensiva. Va seguir a Grècia l'any 169 aC com a procònsol i després de passar l'hivern a Tessàlia va entrar a Macedònia, però es va haver de retirar davant les forces superiors de Perseu. Durant aquell any va entregar el comandament al seu successor Quint Marci Filip, deixant la seva posició amb fama d'haver mantingut la disciplina dels soldats, tot i els seus escassos èxits militars.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 914.
# Mademoiselle de Paris

Mademoiselle de Paris és una pel·lícula musical francesa dirigida el 1955 per Walter Kapps i produïda per Gaumont.

## Argument

El modista Maurice Darnal ha de tancar el seu negoci per fallida, provocant la desesperació de la seva mà dreta, Micheline, que l'estima en secret. La jove és contractada com a assistent d'una cantant famosa, però en una gira es retroba amb Maurice, qui li declara el seu amor. Es casen i obren una casa d'alta costura.

## Repartiment

* Jean-Pierre Aumont: Maurice Darnal
* Gisèle Pascal: Micheline Bertier
* René Blancard: Pare de Micheline
* Nadine Basile: Léa Berthier
* Raphaël Patorni: proveïdor
* Jacqueline François: ella mateixa
* Capucine: ella mateixa
* Henri Arius: l'actor
* Jean Marchat: Jean Hubert
* Raymond Loyer: Max
* Robert Seller: Notari
* Georges Sellier: Advocat
* André Pellenc
* Yannick Arvel
* Denise Carvenne

## Recepció

Fou seleccionada al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1955.

## Referències

* ↑ Mademoiselle de Paris al web de Gaumont
* ↑ Pel·lícules en competició al Festival de Sant Sebastià
# Maderón

El maderón és un material nou i alternatiu format a partir de fustes inertes com ara les closques de nous triturades o altres materials lignocelulósics barrejats amb resina el qual permet elaborar una gran diversitat de productes. El maderón és un material biomimètic perquè imita la fusta. Aquest material s'utilitza en diferents camps tals com recobriment de parets, mobles o taüts. Té una semblança amb el duralmond perquè es formen d'una manera molt semblant.
Per la seva fabricació es realitza mitjançant un motlle (element que dona nom al procés de fabricació: modelat). Aquest procés barreja les closques amb resina, d'aquesta manera es crea una massa viscosa que gràcies a la temperatura i a la pressió es solidifica i queda amb la forma desitjada d'una manera sòlida i resistent. Degut al seu procés de fabricació pot adoptar formes i textures molt diverses. Aquesta massa viscosa s'injecta en els motlles on la resina es polimeritza i acaba eixugant-se adoptant la forma del motlle. Això genera grans avantatges a l'hora de realitzar peces corbades i complicades.
El maderón de la mateixa manera que el material que imita permet tot tipus d'acabats, es pot pintar, envernissar, serigrafiar i també cargolar, perforar, polir...A més a més també obtenim un altre tipus d'avantatges com la inexistència de nusos i vetes. Gràcies a aquest material s'obtenen grans avantatges ecològiques perquè en reutilitzar elements de rebuig com són les closques de nou creem un material per a substituir un altre que extraiem de la naturalesa i que cada cop és més escàs. Aquestes avantatges són molt variades com per exemple que sigui ignífug o que sigui un material fàcilment biodegradable.
# Audrey Spiry

Audrey Spiry és una artista, dibuixant de còmics, il·lustradora i dibuixant d'animació francesa. És una de les artistes convidades en el 32è Saló Internacional del Còmic de Barcelona.
Audrey Spiry és coneguda sobretot per la seva novel·la gràfica En Silence de 2012 que va estar editada a l'estat espanyol per l'editorial diabolo ediciones el gener de 2014. El 2013 l'editorial francesa Casterman va editar la novel·la gràfica, Les gens normaux, de la que Audrey Spiry n'és la dissenyadora.

## Obra

* En Silence (Casterman, 2012, 160 pàgines, ISBN 978-2-203-03272-9). Novel·la gràfica. En castellà, editada amb el títol de En Silencio el 2014. Audrey Spiry n'és la dibuixant, dissenyadora i col·lorista. La novel·la tracta sobre una parella de joves van a fer una sortida en canoa a una gorja aïllada de Còrsega. La protagonista de la història és Juliette i el tema principal és una metàfora del renaixement. L'obra ha estat qualificada amb una puntuació de 7.4 de mitjana per diversos crítics de còmic a betheteque. L'obra ha estat premiada per l'Association des Critiques et Journalistes de Bande Dessinée de França. L'historietista presenta una història basada en les relacions humanes, amb l'excusa dels esports d'aventura per viure més intensament les emocions dels sis turistes protagonistes: una parella de joves i una petita família amb dues nenes petites, que van a una jornada de barranquisme a Còrsega. És una oportunitat perquè experimentin l'emoció de submarinisme, el lliscament, el ràpel; una oportunitat per deixar-se portar pel corrent, nedar i surar perduts entre paisatges i congostos. És també l'ocasió per superar les seves pors, per fer front als perills, per conèixer els seus límits.L'estil, molt particular de l'autora, es basa en la pintura digital.
Qualsevol persona amb experiència en el descens de barrancs pot reconèixer-hi les sensacions, intactes en l'exercici de Spiry, que aconsegueix barrejar el perill omnipresent en l'esport d'aventura amb la llibertat més absoluta.
* Les Gens Normaux (Casterman, 2013, 198 pàgines, ISBN 978-2-203-07724-9) Audrey Spiry és una de les dibuixants d'aquests novel·la gràfica col·lectiva.

## Referències

* ↑ «Spiry a casterman.com». [Consulta: 12 maig 2014].
* ↑ «Audrey Spiry a mujeresfreaks.com». Arxivat de l'original el 12 de maig 2014. [Consulta: 12 maig 2014].
* ↑ «En Silencio a diaboloediciones.com». [Consulta: 12 maig 2014].
* 1 2 «bedetheque.com». [Consulta: 12 maig 2014].
* 1 2 «Les gens normaux a bedetheque.com». [Consulta: 12 maig 2014].
* ↑ «En silence a bedetheque.com». [Consulta: 12 maig 2014].
* ↑ «en silence a bdgest.com». [Consulta: 12 maig 2014].
* ↑ «paulgravett.com. Inclou dibuixos i crítica de l'obra». [Consulta: 12 maig 2014].
* ↑ MAGNERON, Philippe. «En silence» (en francès). [Consulta: 20 desembre 2017].

## Enllaços externs

* blog de l'autora
# Bandera de la Granadella

La bandera oficial de la Granadella té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, dividida en tres fixes, la primera i la tercera, d'amplada d'1/3 del total, blanques. La faixa del centre, d'amplada de 7/27 parts, vermella, i separada de les blanques per dues faixes verdes d'amplada d'1/27 parts cada una.
Va ser aprovada el 20 de maig de 2009 i publicada en el DOGC el 10 de juny del mateix any amb el número 5397.
Els seus colors són importats dels de l'escut de la Granadella.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de les Garrigues

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/1571/2009, de 20 de maig, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de la Granadella.». DOGC num. 5397, 10-06-2009. [Consulta: 13 juny 2009].
# Bandera de la Pobla de Claramunt

La bandera oficial de la Pobla de Claramunt té el següent blasonament:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de ample, quarterada, el primer i el quart, grocs, cadascun amb un mont floronat vermell d'altura 7/18 de l'alt del drap; i el segon i el tercer, vermells, cadascun amb tres cards grocs d'altura 7/18 de l'alt del drap.
Va ser aprovada el 12 de febrer de 1991 i publicada en el DOGC el 27 de febrer del mateix any amb el número 1412.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de la Pobla de Claramunt.» (pdf). DOGC num. 1412, 27-02-1991. [Consulta: 5 juny 2009].
# Maasgouw

Maasgouw (limburguès Maasgoew) és un municipi de la província de Limburg, al sud-est dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 24.406 habitants repartits sobre una superfície de 58,02 km² (dels quals 12,21 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Leudal i Roermond, a l'oest amb Kinrooi i al sud amb Maaseik, Echt-Susteren i Roerdalen

## Centres de població

| Nuclis | Població |
| Maasbracht / Brachterbeek | 7320 |
| Heel / Panheel | 4260 |
| Thorn | 2580 |
| Wessem | 2210 |
| Linne | 3770 |
| Beegden | 1800 |
| Stevensweert | 1660 |
| Ohé en Laak | 880 |

## Administració

El consistori municipal consta de 19 membres, format des del 2006 per:
* CDA, 8 regidors
* Lokaal Belang, 6 regidors
* PvdA, 3 regidors
* VVD, 2 regidors

## Enllaços externs

* www.maasgouw.nl Arxivat 2020-12-04 a Wayback Machine.
# Banys de Molig

Els Banys de Molig (en nom comercial Thermes de Molitg) és un barri pertanyent a la comuna nord-catalana de Molig, a la comarca del Conflent.
Estan situats un quilòmetre i mig al sud del poble de Molig, i és la seu dels establiments termals del mateix nom que s'hi troben. És un petit poble de residència i estiueig que compta, a més del balneari, amb diverses botigues i cases particulars, així com la capella de la Mare de Déu dels Socors.

## Balneari

L'establiment termal aprofita les déus d'aigües sulfuroses situades al fons de la vall de la Castellana, tan engorjada en aquest punt que calgué eixamplar-la amb explosius. L'aigua brolla a 38ª.
Les aigües de Molig i els seus beneficis eren conegudes ja a l'edat mitjana: el segle xiii el trobador Dauré aconsella les joves dames que hi vagin un cop a l'any per conservar la pell de la joventut. Al segle xviii, el metge de Perpinyà Tomàs Carrera analitzà l'aigua i en constatà científicament les propietats terapèutiques; i poc després el marquès de Llupià, senyor del lloc, hi construí el primer edifici dels banys el 1785-1786. Al llarg del segle xix la fama del lloc com a molt bo per a les malalties de la pell anà estenent-se. El 1836 la família Massià n'adquirí la propietat i en modernitzà les instal·lacions; el 1883 el complex constava de tres edificis, els banys Llupià (l'originari), Barrère i Massià. Després de la segona Guerra Mundial, el balneari passà a una societat d'Adrien Barthélémy, que emprengué una profunda renovació de les termes i hi va fer construir un hotel de granit i merbre rosa de Vilafranca. En l'actualitat, el balneari pertany a la "Chaîne thermale du Soleil", amb vint balnearis repartits per França, dels quals Molig és el principal. L'establiment és obert de l'abril al desembre.

### Afeccions tractades

* Afeccions de les mucoses bucolinguals
* Dermatologia
* Reumatologia i trastorns osteoarticulars
* Vies respiratòries.

## Capella dels Banys

L'església del veïnat i de l'establiment termal és la capella de la Mare de Déu dels Socors, construïda per iniciativa particular i sufragada amb aportacions diverses.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «88 - Molig». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Molig». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Els Banys de Molig en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* El balneari a la plana municipal (francès)
** La capella a la plana municipal (francès)
* Extensa descripció Arxivat 2010-06-20 a Wayback Machine. (francès)
* Les termes a la plana dHistoire de Roussillon (francès)
# Aurèola

Una aurèola o halo és un cercle que es col·loca en les representacions artístiques de personatges significatius amb la finalitat d'exaltar-ne la figura.

## Simbolisme

Tot i que en l'actualitat s'associa als sants cristians, és un símbol molt més antic. Era ja present a algunes representacions iconogràfiques de l'hinduisme. i a l'art egipci com a transposició del sol, igual que la corona.
Els faraons i déus portaven el sol al cap, símbol de la divinitat Ra. Posteriorment Apol·lo, com a déu del sol, es va representar amb un halo i Crist, el nou rei-déu, havia de portar un signe de gràcia divina. A partir de l'edat mitjana es representa l'halo de Crist amb una creu a dins, mentre que la Verge Maria, els àngels i els sants porten un halo simple.
Aquesta associació sol-déu, que apareix als escrits de Plató i als himnes homèrics, va derivar a la literatura en descripcions d'herois que semblaven tenir una resplendor sobrenatural al seu voltant, era la marca de la "il·luminació" per part dels déus.
Aquest marca pot adoptar la forma d'un cercle de flames a l'art religiós tàntric, sigui al cap o al voltant del cos de la figura.
L'halo és un element molt important de la iconografia cristiana. Es pot transformar en una aurèola i emmarcar tota la figura de llum, com per exemple a la màndorla cristiana.
L'halo és també un element important de la iconografia religiosa del budisme, sobretot al Mahayana i al budisme tibetà. Està normalment present a representacions de Buda i de les divinitats associades a la religió, com Tara i els bodhisattvas (éssers il·luminats).

## Vegeu també

* Mare de Déu
* Sant
* Kuan Yin

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.45. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 11 novembre 2014].
* ↑ Eckard Schleberger, Die Indische Götterwelt. Eugen Diederich Verlag. 1997 (alemany)
* ↑ Hans Wolfgang Schumann, Buddhistische Bilderwelt: Ein ikonographisches Handbuch des Mahayana- und Tantrayana-Buddhismus Eugen Diederich Verlag, 1993 (alemany)
Viccionari
# Mapa mut

Un mapa mut és un mapa on manca algun dels següents elements: els noms dels països o accidents (estan dibuixades les fronteres i els elements de relleu però sense etiquetar), la llegenda explicativa de colors o tons de fons de cada zona o bé títols explicatius. La seva finalitat és didàctica, s'usen per estudiar geografia (practicant la ubicació d'elements) o bé com a mètode d'avaluació de les ciències socials, tant en exercicis com exàmens.

## Referències

* ↑ «Didàctica de la cartografia. Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya». [Consulta: 16 desembre 2020].
# Manolita Luque Albalá

Manolita Luque Albalá (segle XX) fou una dirigent política republicana, compromesa socialment.
Presidenta a Alacant de la Unió Republicana Femenina, fundada per Clara Campoamor, escrivia als periòdics republicans alacantins en els anys trenta. Va intervenir en el debat sobre el sufragi femení defensant-lo i negant la responsabilitat de les dones en la derrota de l'esquerra en les eleccions de 1933 (Hoy, 22 de novembre de 1933). El maig de 1934 va participar en els actes polítics que protagonitza Victoria Kent, convidada per Unió Republicana Femenina a Alacant: en un míting a Xixona, amb la diputada Francisca Ferrándiz, va convidar les dones a lluitar per la República. El setembre del 1934, va fer una crida en la premsa a les dones espanyoles perquè defensaren la República, perquè tornaren al camí vertader de la democràcia (El Luchador, 5 de setembre de 1934). També va participar en la campanya en demanda de clemència davant de les condemnes a mort d'octubre de 1934, en les quals intervingueren així mateix les agrupacions femenines d'ER, PSOE, UR i Socorro de la República. Com a presidenta de Pro-Infancia Obrera d'Alacant, creada l'abril de 1935, va participar de manera protagonista en l'acollida de xiquets asturians per famílies alacantines després de la revolució d'octubre de 1934. En la campanya electoral de 1936, tot i que no era candidata a diputada, va participar com a oradora en alguns mítings pel Front Popular, a l'Alguenya, el Pinós, Confrides i Benimantell, ja com a presidenta d'Esquerra Republicana Femenina d'Alacant. Aquesta organització convocà un míting electoral a Alacant on participaren, entre altres oradors, el socialista Rodolfo Llopis; presidí l'acte Manolita Luque. A més, durant la guerra Esquerra Republicana Femenina fou molt activa en la rereguarda, des d'on recollí nombrosos donatius per al front i organitzà un hospital de convalescents l'octubre de 1936. En el mateix sentit, Manolita Luque fou presidenta-delegada del Comitè Provincial de la Creu Roja i responsable del Socors Roig Internacional.

## Referències

* 1 2 Diccionari biogràfic de dones. «Manolita Luque Albalá». Xarxa Vives d'Universitats (CC-BY-SA via OTRS). Arxivat de l'original el 2015-10-05. [Consulta: 5 octubre 2015].
# Manuel de Coloma y Escolano

Manuel de Coloma y Escolano, II marquès de Canales (Madrid, 1637 - Salamanca, 1717) home d'estat castellà, ocupà diversos càrrecs durant la darrera fase del regnat de Carles II de Castella. Partidari de l'absolutisme fou lleial a Felip V de Castella essent nomenat extra-oficialment secretari del Despatx de Guerra el 15 de setembre de 1703. Destituït l'agost del 1704 arran de la caiguda de Jean Orry, quan aquest recuperà el favor del rei el 1705 el tornà a nomenar com a homes de confiança per a afers relacionats amb el finançament de la Guerra de Successió.

## Orígens familiars

Fill de Pedro Coloma Navajas, I marquès de Canales, i de Mariana Escolano. Era del llinatge català dels Coloma però d'una branca procedent de la Rioja.

## Matrimoni i descendents

Es casà amb Maximiliana T'Serclaes i Tylli, filla d'Albert Octave de T'Serclaes i Tylli.

## Biografia

El su pare era cavaller de l'Orde de Santiago, senyor de Yunquillos, Gallegos i Riachuelo. Havia estat conseller al Consell de Guerra i secretari del Consell d'Ordes. Havia intervingut en el matrimoni entre Carles II i Maria Lluïsa d'Orleans, motiu pel qual se li concedí el títol de marquès de Canales el 1680.
Manuel fou educat al Col·legi de San Bartolomé de la Universitat de Salamanca i acabada la seva formació jurídica inicià la carrera política. Esdevingúe alcalde d'hijosdalgos a Valladolid i oïdor a la Reial Audiència i Cancelleria de Granada. Després fou fiscal del Consell de Guerra i conseller honorari del Consell de Castella. El 1676 fou nomenat ambaixador a la República de Gènova, després a les Províncies Unides, i successivament al regne d'Anglaterra. Retornà el 1699 i Carles II el nomenà gentilhombe de cambra. Després de la mort de Carles II l'1 de novembre de 1700 fou partidari de Felip V i se'l nomenà tinent general i comandant suprem de l'artilleria espanyola a la primera fase de camapanya italiana de la Guerra de Successió Espanyola (1701-1702). Les dissensions entre l'enviat francès Jean Orry i el secretari del Despatx Universal Antonio de Ubilla provocaren un conflicte i a aquest darrer li foren sostretes les competències relacionades amb els temes de guerra, que foren assignades el 15 de setembre de 1703 a Manuel de Coloma y Escolano. Poc després es creà la Tresoreria Major de Guerra, sota la seva supervisió i al capdavant de la qual se situà a comte Moriana. Arran de la desastrosa campanya portuguesa (1703-1704) Jean Orry fou cridat a Versalles i Manuel de Coloma y Escolano destituït l'agost de 1704, atorgant-se-li una plaça al Consell d'Estat. Al retorn d'Orry el maig del 1705 aquest el recuperà per a encarregar-se d'afers relacionats amb la guerra.

## Bibliografia

* El pintor José García Hidalgo, tasador de la pinturas de don Manuel Coloma
* Castro, Concepción de. A la sombra de Felipe V: José de Grimaldo, ministro responsable (1703-1726). Marcial Pons, (2004). ISBN 8495379740.

## Referències

* ↑ Gaceta de Madrid núm. 1, de 05/01/1717, página 4.

## Vegeu també

* Decrets de Nova Planta
# Bactrus

Bactrus (en llatí Bactrus, en grec antic Βάκτρος) era un riu de la Bactriana, que tenia situada a la seva riba la ciutat de Bactra. Aquesta ciutat portava el seu nom pel riu, nom que també es va aplicar a tota la regió. En parlen Estrabó, Quint Curci Ruf, Lucà i Plini el Vell. Claudi Ptolemeu no el menciona. Se suposa que era l'actual Dakash.

## Referències

* ↑ Estrabó. Geografia, XI, 516
* ↑ Quin Curci Ruf. Història d'Alexandre el Gran, VII, 4, 31
* ↑ Lucà. Farsàlia, III, 267
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, VI, 16
* ↑ Smith, William (ed.). «Bacrus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 24 gener 2022].