OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Blue Mountain (Mississipi)

Blue Mountain és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 670 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Blue Mountain tenia 670 habitants, 241 habitatges, i 161 famílies. La densitat de població era de 224,9 habitants per km².
Dels 241 habitatges en un 33,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51% hi vivien parelles casades, en un 12,4% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 28,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 21% entre 18 i 24, un 22,7% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.969 $ i la renda mediana per família de 40.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.661 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 12.870 $. Entorn del 17,3% de les famílies i el 20,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Blue Mountain». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Blue Mountain». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Boñar

Boñar és un municipi de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1994 | 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 |
| 2828 | 2664 | 2621 | 2592 | 2513 | 2351 | 2236 |

## Referències

* ↑ «Provincia de León (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 març 2021].
# Miguel Polo Gil

Miguel Polo Gil (València, 29 de setembre de 1858 – 15 d'agost de 1929) fou un polític valencià.
Regidor de l'ajuntament de València pel Partit Conservador, fou nomenat alcalde per Reial Decret. Degut al fet que 8 dels seus tinents d'alcalde eren blasquistes i els altres dos liberals-demòcrates, el desembre de 1904 fou objecte d'un vot de censura pels enfrontaments durant les festes de la Puríssima entre clericals i anticlericals. A començaments de març de 1905 va abandonar l'alcaldia i es va traslladar a Mallorca.

## Referències

* ↑ Cementeri General de València.
* ↑ Entierro de un ex alcalde de Valencia; Diari ABC de 17 d'agost de 1929.
* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J. A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810-2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p. 449. ISBN 9788495484802.
# Michel Brusseaux

Michel Brusseaux (Sidi Bel Abbès, 10 de març de 1913 - 28 de febrer de 1986) fou un futbolista francès.

## Selecció de França

Va formar part de l'equip francès a la Copa del Món de 1938.

## Referències

* ↑ «France – Trainers of First and Second Division Clubs». Arxivat de l'original el 2018-10-21. [Consulta: 29 gener 2018].
* ↑ Fitxa a la Federació Francesa
* ↑ «Profile». Arxivat de l'original el 2008-05-16. [Consulta: 29 gener 2018].
# Boristenis

A la mitologia grega, Boristenis (en grec antic Βορυσθενίς, romanitzat Borysthenís) pot referir-se a dos individus diferents:
* Boristenis, una de les tres muses filles d'Apol·lo. Les seves germanes eren Apol·lonis i Cefiso.
* Boristenis, filla de Boristenis, déu del riu Dnièper a Escítia (moderna Ucraïna) que va ser mare de Targitaos per Zeus.

## Notes

* ↑ Eumel, fr. 35 citat a Tzetzes a Hesíode, 23
* ↑ Classical Olbia and the Scythian world : from the sixth century BC to the second century AD. Oxford: Oxford University Press, 2007. ISBN 978-0-19-726404-1.
* ↑ Heròdot, 4.5.1
# Boristenites

* Per a altres significats, vegeu «Bió Boristenites».
Els boristenites (en grec antic: Βορυσθενεῖται) eren un poble escita o traci que vivia a l'est del riu Borístenes, a la part de la desembocadura, i prenien el nom del riu. En parlen Heròdot, Dió Crisòstom, Llucià de Samòsata i d'altres. Esteve de Bizanci diu que era el nom que es donava també als habitants d'Òlbia, a Escítia, ciutat que anomenaven Borístenes per estar situada vora el riu Borístenes, l'actual Dnièper.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Olbia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 13 gener 2021].
# Mildred Rebstock

Mildred Rebstock (1919-2011) fou una química cèlebre per haver sintetitzat el cloramfenicol. Nascuda a Elkhart, Indiana, cursà la seva educació bàsica al North Central College i posteriorment es doctorà a la Universitat d'Illinois. Participà en diversos grups de recerca, un dels quals va ser pioner en l'elaboració del cloramfenicol, usat especialment per tractar la febre tifoide, el primer medicament de baix cost produït mitjançant enginyeria química que permetia la seva distribució massiva. Posteriorment continuà investigant sobre nous fàrmacs en els camps de la lluita contra la pneumònia, la infertilitat i algunes afeccions de la sang. Va guanyar el premi del Women's National Press Club per la seva tasca científica.

## Referències

* ↑ Biografia al North Central College
# Birdy

Jasmine Lucilla Elizabeth Jennifer van den Bogaerde (Lymington, 15 de maig de 1996), més coneguda pel seu nom artístic Birdy, és una cantant i compositora anglesa. Va guanyar el concurs de música Open Mic UK el 2008, amb 12 anys. El seu primer single, una versió de la cançó "Skinny Love" de Bon Iver, va ser el seu gran èxit i va guanyar el certificat de platí sis vegades a Austràlia. El 7 de novembre de 2011 va llançar el seu àlbum debut homònim, Birdy, que va aconseguir ser el número 1 a Austràlia, a Bèlgica i als Països Baixos. El seu segon àlbum d'estudi, Fire Within, es va llançar el 23 de setembre de 2013 al Regne Unit i a altres països del seu entorn.

## Premis i nomenaments

| Any | Premi | Categoria | Resultat |
| 2013 | 55ns Premis Grammy | Millor cançó escrita per a mitjà visual ("Learn Me Right" amb Mumford & Sons) | Nominada |
| 2014 | Brit Awards 2014 | Millor artista solista britànica | Nominada |
| 2014 | Premis Echo | Millor artista solista internacional | Guanyadora |
| 2014 | Premis 40 Principales 2014 | Millor nova actuació internacional | Guanyadora |
| 2014 | Premis 40 Principales 2014 | Millor àlbum internacional (Fire Within) | Nominada |

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Birdy (2011)
* Fire Within (2013)
* Beautiful lies (2016)

## Referències

* ↑ Debrett's Peerage, Baronetage and Knightage, Kelly's Directories, 2000 pg. 1629
* ↑ «Birdy (8)» (en castellà). Discogs. [Consulta: 17 març 2021].
* ↑ «712kKv9+9uL._SL1200_.jpg (1200x1023, rear cover art)». Warner Music. Amazon.co.UK, 2013. [Consulta: 12 novembre 2013]. « ℗ & © 2013 Jasmine van den Bogaerde under exclusive licence to Warner Music UK limited.» -via- «Fire Within: Amazon.co.uk: Music». Warner Music. Amazon.co.UK, 23-09-2013. [Consulta: 29 octubre 2013].
# Miner becllarg

El miner becllarg (Geositta tenuirostris) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Descripció

* Fa uns 18 cm de llarg.Bec prim i llarg, una mica corbat.
* Color general marró clar, més clar per sota. Al pit algunes estries una mica més fosques.

## Hàbitat i distribució

Praderies de muntanya del centre de l'Equador, nord-oest del Perú, centre i sud de Bolívia i nord-oest de l'Argentina.

## Subespècies

S'han descrit dues subespècies:
* G. t. kalimayae (Krabbe, 1992). centre de l'Equador
* G. t. tenuirostris (Lafresnaye, 1836). Peru, Bolivia i nord-oest de l'Argentina

## Referències

* ↑ «Miner becllarg». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
* ↑ Geositta tenuirostris a Integrated Taxonomic Information System Rev. 07/11/2013 (anglès)
# London Chess Classic 2014

El London Chess Classic 2014 va ser un torneig d'escacs que va tenir lloc a Londres entre el 6 i el 14 de desembre de 2014.
El torneig principal va ser amb el format round-robin a una volta, on l'assignació dels colors de les peces va estar d'acord segons els guanyadors del torneig de ràpides elit (veure 'altres activitats' a sota). Per defugir de les taules, es va usar la regla de sofia i el sistema de puntuació com en el futbol (tres punts per victòria i un per les taules). Anand va ser el guanyador del torneig en el desempat, degut en haver aconseguit l'únic triomf amb les negres.

## Classificació

London Chess Classic 2014 :
| | Jugador | Elo | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | Punts | TPR |
| 1 | Viswanathan Anand | 2793 | X | 1 | 1 | 1 | 3 | 1 | 7 | 2849 |
| 2 | Vladímir Kràmnik | 2769 | 1 | X | 1 | 3 | 1 | 1 | 7 | 2854 |
| 3 | Anish Giri | 2768 | 1 | 1 | X | 1 | 3 | 1 | 7 | 2854 |
| 4 | Hikaru Nakamura | 2775 | 1 | 0 | 1 | X | 3 | 1 | 6 | 2781 |
| 5 | Michael Adams | 2745 | 0 | 1 | 0 | 0 | X | 3 | 4 | 2638 |
| 6 | Fabiano Caruana | 2829 | 1 | 1 | 1 | 1 | 0 | X | 4 | 2698 |

## Altres activitats

Amb un torneig principal més curt del costum, aquest any es va fer més èmfasi en els esdeveniments addicionals del festival, amb la partipació dels jugadors d'elit als torneigs d'escacs de ràpides i llampec. L'Elite Blitz, igual que el torneig principal, es va utilitzar el sistema de puntuació de tres punts per victòria i un punt per un empat. Altres esdeveniments van ser tenir el sistema de puntuació en la forma habitual (un punt per la victòria i mig punt per les taules).
Elite Blitz: Michael Adams, Hikaru Nakamura, Vladimir Kramnik 17/30, Anish Giri 16, Viswanathan Anand 10, Fabiano Caruana 9 (6 jugadors, round robin a doble volta).
Super Rapidplay Open: Hikaru Nakamura 9½/10, Anish Giri 8½, Fabiano Caruana, Viswanathan Anand, Vladimir Kramnik, Nigel Short, Aleksandr Lenderman, Eric Hansen, Daniel Naroditsky, Nicholas Pert, Alon Greenfeld, Simon Williams 8 ... (405 jugadors).
FIDE Open: Kamil Dragun, Jinshi Bai 7½/9, Vladislav Tkachiev, Bartosz Socko, Aleksandr Lenderman, Alexandr Fier, Alon Greenfeld, Jacek Stopa 7 ... (211 jugadors).
Challenge Match: Gawain Jones va derrotar Romain Edouard per 4-2. La sisena i última partida es va jugar a Heathfield School el 15 de desembre (al costat on es jugava el torneig principal).
Pro-Biz Cup: Anish Giri i Rajko Vujatovic (Bank of America, Merrill Lynch) varen derrotar Vladimir Kramnik i Russell Picot (HSBC) a la final.

## Referències

* ↑ «Anand guanya el 6è London Classic». chessdom.com. [Consulta: 17 desembre 2014].
* ↑ «Resultats del London Chess Festival 2014». chessbomb.com. [Consulta: 17 desembre 2014].
# José Omar Pastoriza

José Omar Pastoriza (23 de maig de 1942 - 2 d'agost de 2004) fou un futbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1966.

## Referències

* ↑ Clarin.com. «Murió José Omar Pastoriza». Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 15 març 2018]. (castellà)
* ↑ «Camisetas deformadas (decima parte)». Arxivat de l'original el 2010-01-22. [Consulta: 15 març 2018].
* ↑ Jose Pastoriza a National-Football-Teams.com (anglès)
# Ajuntament de Montmeló

L'ajuntament de Montmeló és un edifici de Montmeló (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici format per dues ales situades en la posició d'un angle de 90 graus, en el vèrtex del qual s'hi troba la façana. La coberta d'aquest cos central és de dues vessants. S'accedeix a l'interior a través d'un arc de mig punt remarcat per una motllura senzilla. Al seu damunt hi ha l'escut de la vila i en el pis superior un gran arc apuntat suportat per dues pilastres adossades, que és un balcó. Hi ha també un rellotge i dues campanes. A les ales laterals s'hi obren dues fileres de finestres, una superior i l'altra inferior.

## Història

Fou construït vers els anys trenta del segle XX amb la intenció de ser l'ajuntament i l'escola (l'ala dreta i l'esquerra eren l'escola masculina i femenina respectivament). En l'actualitat només els dos pisos inferiors de les dues ales són destinats a escola, la resta són locals de l'ajuntament.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Montmeló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Sinoxylon sexdentatum

Sinoxylon sexdentatum és una espècie de coleòpter de la família dels bostríquids. És un insecte xilofag i polífag, considerat una plaga de la vinya (corc de la vinya), que també ataca oliveres, figueres i roures. Prefereix branques afeblides o mortes, ja que aprofita la feina preparativa de certs fongs, a la propagació dels quals contribueix. També hauria atacat antigament els cables telefònics, quan encara eren encoberts d'una capa de plom.

## Descripció i cicle biològic

L'adult té forma cilíndrica i és dur; mesura uns 4 a 6 mil·límetres sense el rostre; té forma quasi rectangular i és de color marró fosc. Les larves hivernen a la fusta, la pupació es fa a la primavera, i poc després els adults foraden una sortida circular i cerquen hostes nous. Del maig al juny s'aparellen a l'interior de l'hoste i fan la posta. Adults i larves continuen rosegant. Les larves tenen forma de C, són de color blanc brut i mesuren fins a 7 mm. Continuen aprofundint les galeries a les quals l'adult va pondre el ous.
Fan una generació per any.

## Plaga i tractament

La infecció es reconeix pels forats circulars dels quals surt corquim. Ataquen de preferència la fusta jove de menys de tres anys. Mal controlat, pot destruir part o tota la vinya i les altres espècies que invadeix. El millor control es fa en eliminar amb molta cura la fusta de poda així com les branques afeblides, per tal d'evitar la propagació del fong que facilita l'atac del corc.

## Referències

* ↑ Barberà, Claudi. «corc de la vinya». A: Léxic de les plagues i malalties dels conreus de Catalunya. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1998, p. 33. ISBN 9788472834231.
* ↑ Tiberi, R; Ragazzi, A. «'Association between fungi and xylophagous insects of declining oaks in Italy» (en anglès). Redia, 1998. [Consulta: 12 març 2015].
* ↑ d'Aguilar-Amat i Banús, Joan Baptista «Un enemigo de los cables telefónicos» (en castellà). Butlletí de la Institució Catalana d'Història Natural, 1930, pàg. 58-59. «En octubre de 1928 nuestro consorcio don Salvador Maluquer remitió al Museo de Biología muestra de unos insectos que perforaban la cubierta de plomo de los cables telefónicos aereos para ver si se podía determinar [...] Estudiado dicho insecto en el Laboratorio de Articulados [...] resultó ser el conocidísimo Sinoxylon sexdentaturn Olivier, propio de la fauna del Mediodía de Europa.»
* ↑ Nadal i Puigdefàbregas, Martí; Moret i Benaset, Assumpció. Pràctiques de fitopatologia. vol. 175 Texts docents. Barcelona: Edicions Universitat Barcelona, 2000, p. 178. ISBN 9788483381588.

## Enllaços externs

* Sèrie de fotos
# Antoni Dalmau i Rosich

Antoni Dalmau i Rosich (Miralcamp, 4 d'octubre de 1912 - Barbastre, 13 d'agost de 1936) fou un religiós claretià. És venerat com a beat per l'Església Catòlica.
Va iniciar els estudis al seminari de Solsona, per seguidament entrar al noviciat de Vic. Posteriorment va continuar la seva formació a Cervera i Barbastre. A l'inici de la Guerra civil espanyola, fou executat, juntament amb els seus companys de comunitat, per milicians anarquistes.
El 25 d'octubre de 1992 fou beatificat pel Papa Joan Pau II.

## Referències

* ↑ «Antonio Dalmau Rosich». martiresdebarbastro.org. Arxivat de l'original el 10 de juny 2018. [Consulta: 25 setembre 2019].
* ↑ «13 d'agost. Beats Màrtirs Claretians de Barbastre». claretians.cat. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Felipe de Jesús Munárriz Azcona y 50 compañeros, Beatos». catholic.net. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Blessed Antoni Dalmau Rosich». catholicsaints.info. [Consulta: 25 setembre 2019].

## Vegeu també

* Beats màrtirs claretians de Barbastre
# 65è Regiment d'Infanteria (Estats Units)

El 65è Regiment d'Infanteria, sobrenomenat com els «Borinqueneers» del nom original taïno de l'illa (Borinquen), és un regiment porto-riqueny pertanyent a l'Exèrcit dels Estats Units d'Amèrica. El seu lema és Honor et Fidelitas, llatí per Honor i Fidelitat. Es va crear a partir d'una llei del Congrés dels Estats Units del 2 de març de 1898 que va autoritzar la creació del primer cos de tropes natives a Puerto Rico. El 30 de juny de 1901, es va organitzar el Regiment provisional d'Infanteria de Puerto Rico. L'1 de juliol de 1908, el congrés va incorporar el regiment a l'Exèrcit Regular com a Regiment d'Infanteria de l'exèrcit dels Estats Units. El 14 de maig de 1917, el Regiment fou activat amb mes integrants com a unitat per servir a Panamà. El 4 de juny de 1920, va ser rebatejat com a 65è d'Infanteria. Durant Segona Guerra Mundial, va actuar per Europa, especialment França i Alemanya, participant en Naples-Foggia, Roma-Arno i Rhin. Diversos Cors Morats van ser entregats als membres del 65è Regiment, i li va ser concedida la Medalla d'Honor al Capità Eurípides Rubio, Héctor Santiago, Carlos Lozada i Fernando García.
Va participar en la Primera Guerra Mundial, Segona Guerra Mundial, la Guerra coreana, i en la coneguda als Estats Units com la Guerra contra el terrorisme. El 13 d'abril de 2016, li va ser atorgada la Medalla d'Or del Congrès dels Estats Units.
L'1 de juliol de 1901, el Senat dels Estats Units va aprobar el reclutament de nadius porto-riquenys civils amb grau de segons lloctinents per un termini de quatre anys. El 23 d'abril de 1904, el congrés va autoritzar el reclutament de la població local com a Segons Lloctinents, sent anomenats: Jaime Nadal, Henry Rexach, Pedro Parra, Eduardo Iriarte, Teófilo Marxuach, Eugenio de Hostos, Luis Emmanuelli i Pascual López.
* Regiment d'Infanteria de Puerto Rico (c.1906) Lt. Teófilo Marxuach a dalt, cinquè d'esquerra a dreta.
* Soldats de la 65a formació d'Infanteria a Salinas, Puerto Rico. agost 1941.

## Referències

* ↑ Valerosos
* ↑ Norat, 1987, p. 127.
* ↑ Norat, 1987, p. 131.
* ↑ http://www.armytimes.com/story/military/capitol-hill/2016/04/13/congress-honors-armys-borinqueneers-gold-medal/83008392/%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ BBB. ISBN 978-0-16-083324-3.

## Bibliografia

* Norat, José Angel. Historia y Tradiciones: Guardia Nacional de Puerto Rico - Cinco Centurias, 27 de març de 1987.

## Enllaços externs

* www.borinqueneers.net Arxiu històric
* Centre d'Història Militar de l'Exèrcit dels Estats Units Arxivat 2015-01-05 a Wayback Machine.
* Patrimoni hispànic en l'Exèrcit dels EUA
# Orco

El riu Orco (en piemontès Eva d'òr que significa 'aigua d'or') és un riu del nord-oest d'Itàlia, afluent del riu Po. Neix a la muntanya de Gran Paradiso i després d'un curs d'uns 90 km arriba al Po vora de Chivasso, a la ciutat metropolitana de Torí. La seva conca té el complex hidroelèctric més important del Piemont, format per sis grans preses (Agnel, Serrù, Ceresole Reale, Teleccio, Piantonetto, Valsoera), molts embassaments més petits i nombroses turbines i centrals elèctriques.
El seu nom antic en llatí era Orgus flumen, segons diu Plini el Vell, i ja era conegut per les seves arenes auríferes. Actualment, encara hi extreuen or alguns aficionats.

## Referències

* ↑ «Il bacino del Po». Autorità di bacino del fiume Po. Arxivat de l'original el 2009-05-14. [Consulta: 21 abril 2023].
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, III, 118
* ↑ «Oro nel fiume Orco a Feletto». www.minieredoro.it. [Consulta: 21 abril 2023].
# Orcinàs

Orcinas és un municipi francès al departament de la Droma (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 28 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Orcinas era de 28 persones. Hi havia 12 famílies de les quals 8 eren parelles sense fills i 4 parelles amb fills. La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

### Habitatges

El 2007 hi havia 21 habitatges, 13 eren l'habitatge principal de la família i 8 eren segones residències. 18 eren cases i 1 era un apartament. Dels 13 habitatges principals, 11 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 3 en tenien cinc o més. 9 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 3 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població d’Orcinas el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 17 persones, 14 eren actives i 3 eren inactives. De les 14 persones actives 13 estaven ocupades (9 homes i 4 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 3 persones inactives 1 estava jubilada, 1 estava estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius». L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis. L'any 2000 a Orcinas hi havia cinc explotacions agrícoles.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009

## Enllaços externs

* Résumé statistique Arxivat 2015-07-05 a Wayback Machine. Fitxa resum de dades estadístiques d'Orcinas a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Arxivat 2015-07-05 a Wayback Machine. Fitxa amb el detall de dades d'Orcinas a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa