OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramecourt (Vosges)

Ramecourt és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 170 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Ramecourt era de 170 persones. Hi havia 64 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (12 homes vivint sols), 24 parelles sense fills, 20 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 70 habitatges, 67 eren l'habitatge principal de la família i 3 estaven desocupats. 69 eren cases i 1 era un apartament. Dels 67 habitatges principals, 62 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien tres cambres, 16 en tenien quatre i 48 en tenien cinc o més. 59 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 25 habitatges hi havia un automòbil i a 33 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Ramecourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 1 |
| 1 | 90 a 94 | 1 |
| 1 | 85 a 89 | 3 |
| 1 | 80 a 84 | 2 |
| 5 | 75 a 79 | 4 |
| 6 | 70 a 74 | 9 |
| 8 | 65 a 69 | 6 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 3 | 55 a 59 | 5 |
| 6 | 50 a 54 | 3 |
| 7 | 45 a 49 | 7 |
| 7 | 40 a 44 | 7 |
| 7 | 35 a 39 | 7 |
| 3 | 30 a 34 | 4 |
| 2 | 25 a 29 | 2 |
| 5 | 20 a 24 | 1 |
| 5 | 15 a 19 | 7 |
| 6 | 10 a 14 | 9 |
| 6 | 5 a 9 | 2 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 90 persones, 68 eren actives i 22 eren inactives. De les 68 persones actives 63 estaven ocupades (35 homes i 28 dones) i 5 estaven aturades (4 homes i 1 dona). De les 22 persones inactives 6 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Ramecourt hi havia 66 unitats fiscals que integraven 172 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.735 €.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Ramecourt hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Ramecourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Ramecourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Rameldange

Rameldange (en luxemburguès: Rammeldang) és un poble de la comuna de Niederanven del districte de Luxemburg al cantó de Luxemburg. Està a uns 9 km de distància de la Ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Rameldange». [Consulta: 22 setembre 2015].
# Ramekin

Un ramekin és un motlle petit de terrissa que es pot posar al forn i que també s'empra per a servir menjars individuals (com ara gelats, cremes, escumes, etc.) a taula.
La veu anglesa ramekin, o també ramequin, prové del francès, que per la seva part ve de l'alemany ramken, diminutiu de ram, crema.

## Referències

* ↑ Diccionari Merriam-Webster (anglès)
# Rameauïta

La rameauïta és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom per Jacques Rameau, prospector francès que va descobrir el jaciment on es va trobar el mineral.

## Característiques

La rameauïta és un òxid de fórmula química K₂Ca(H$^{[3]}$₂O)(H$^{[5]}$₂O)₄[(UO₂)₆O₆(OH)₄](H$^{[4]}$₂O). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1971. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz la rameauïta pertany a «04.GB - Uranils hidròxids, amb cations addicionals (K, Ca, Ba, Pb, etc.); principalment amb poliedres pentagonals UO₂(O,OH)₅» juntament amb els següents minerals: agrinierita, compreignacita, becquerelita, bil·lietita, protasita, richetita, bauranoïta, calciouranoïta, metacalciouranoïta, fourmarierita, wölsendorfita, masuyita, metavandendriesscheïta, vandendriesscheïta, vandenbrandeïta, sayrita, curita, iriginita, uranosferita i holfertita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Margnac, a la localitat de Compreignac, a l'Alta Viena (Nova Aquitània, França). També ha estat descrita en un parell d'indrets de Suïssa i als estats d'Arizona i Nevada, als Estats Units.

## Referències

* ↑ «Rameauite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 desembre 2019].
# Rafael Andrés Alonso

Rafael Andrés Alonso (Madrid, 16 de maig de 1873 - ?,?) fou un arxiver espanyol, que fou director de l'Arxiu de la Corona d'Aragó entre els anys 1921 i 1925.
Com a arxiver, va ingressar per oposició al Cos Facultatiu d'Arxivers, Bibliotecaris i Arqueòlegs de l'Estat el 1893, sent destinat a l'Arxiu Universitari de Valladolid, tot i que aquell mateix any es traslladà a la Biblioteca Universitària d'Oviedo. L'any següent va passar a exercir les seves funcions a l'Arxiu de la Delegació d'Hisenda a Còrdova. El 1896 es trasllada a la Biblioteca Nacional d'Espanya, i l'any 1909 a l'Arxiu Històric Nacional, on va romandre diversos anys, dirigint la secció d'Ordres Militars. Finalment, l'any 1921 va passar a fer-se càrrec de l'Arxiu de la Corona d'Aragó, exercint com a director fins a l'any 1925. Durant la seva trajectòria professional, també va estar vinculat a la Junta d'Ampliació d'Estudis i Investigacions Científiques.

## Referències

* ↑ «Andrés Alonso, Rafael (1873-?)». Portal d'Arxius Espanyols (PARES). [Consulta: 24 gener 2023].
* ↑ Baydal, Vicent «La petjada valenciana en l’Arxiu de la Corona d’Aragó». Castelló Noticies, 25-04-2020 [Consulta: 24 gener 2023].
* ↑ Ministerio de Instrucción Pública y Bellas Artes «Escalafón provisional del Cuerpo Facultativo de Archiveros, Bibliotocarios y Arqueologos en el dia de la fecha. Oficiales de tercer grado». Gaceta de Madrid, Núm. 262 - Anexo nº 2, 19-09-1911, pàg. 1141 [Consulta: 24 gener 2023].
# Rambla del Carmel

La rambla del Carmel és una rambla de Barcelona. És la via principal del barri del Carmel, al districte de Horta-Guinardó. Aquí es troba un dels dos extrems del túnel de la Rovira.

## Hodonímia

El nom de la rambla prové del Santuari de la Mare de Déu del Mont Carmel, dedicat a la Verge del Carme, construït el 1864 al peu del Turó del Carmel. El terme Carmel prové de l'hebreu כַּרְמֶל (Karm-El), que vol dir "vinya de Déu" o, per extensió, "jardí de Déu". El nom deriva d'una advocació de la Mare de Déu, nostra Senyora del Mont Carmel, més coneguda com a Mare de Déu del Carme. Aquesta devoció es va originar al Mont Carmel, a Israel, sent difosa per l'Ordre dels Carmelites.

## Història

Aquesta zona pertanyia al municipi de Sant Andreu de Palomar, fins que el 1897 aquesta localitat va ser agregada a Barcelona i, en efectuar-se una reordenació administrativa, va passar a Horta-Guinardó. El nom anterior de la via era Prat, però el 14 de març de 1916 va ser canviada a rambla del Carmel, nom del santuari que va batejar també al barri. En origen era una zona de torres amb petites parcel·les amb jardins o horts, la majoria segones residències de famílies que passaven aquí les vacances. Va ser en aquest sentit que la va promocionar l'advocat i escriptor Alexandre de Bacardí i Janer, un dels primers impulsors de la urbanització de l'entorn. No obstant això, amb l'auge de la immigració a partir de 1929 es van començar a construir cases de planta baixa i un pis, mentre que a partir dels anys 1950, data en què es va disparar l'especulació immobiliària, es van construir edificis de diverses plantes, que són els que perduren avui dia. El 1987, a causa de les obres d'obertura del túnel de la Rovira, es van expropiar i van enderrocar diversos edificis de la rambla.

## Art públic

En la rambla, prop de l'entrada al túnel de la Rovira, es troba l'obra David i Goliat (Homenatge a les Brigades Internacionals), obra de Roy Shifrin del 1988. Va ser creada en record de les Brigades Internacionals que van lluitar en la Guerra Civil espanyola, per la qual cosa sovint es realitzen ofrenes florals en record a aquests lluitadors de la llibertat. Va ser patrocinat pel batalló Abraham Lincoln i per la Spanish Civil War Historical Society. Representa el casc de Goliat i el tors nu de David, amb un escut a la mà, realitzats en bronze sobre un pilar de ciment, amb un total de vuit metres d'altura.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Enciclopèdia de Barcelona 1. 22@ / Ciutat Meridiana. Barcelona: Ajuntament de Barcelona - Enciclopèdia Catalana, 2006. ISBN 978-84-4121-394-4.
* ↑ Gutierre, Tibón. Diccionario etimológico comparado de nombres propios de persona. Fondo de Cultura Económica, 1998, p. 252. ISBN 968-16-2284-7 [Consulta: 29 maig 2018].
* ↑ «Carmel, rambla del». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 29 maig 2018].
* ↑ «David i Goliat, Homenatge a les Brigades Internacionals». Art Públic Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 5 setembre 2013].

## Vegeu també

* Hodonímia de Barcelona
* Urbanisme de Barcelona
* Turó del Carmel
* Parc del Carmel
# Reducció òptica

El gruix de les nostres lents augmenta depenent de la graduació que tinguem, ja sigui en les vores del vidre si tenim miopia o la part central si tenim hipermetropia. Perquè no sobresurtin per la vora de la muntura, es pot reduir el gruix de la lent. A més, com més fi sigui el vidre, menys pesarà i més còmodes estarem amb les nostres ulleres.
Vidre estàndard
Recomanat per graduacions inferiors a +/- 2.00 diòptries, cilindre fins a 2.
És un vidre orgànic amb índex de reducció de 1,50 esfèric.
Vidre fi
Recomanat per a graduacions de +/- 2.00 diòptries fins +/- 3.50 diòptries, cilindre fins a 2.
És un vidre orgànic amb índex de reducció de 1.60 esfèric. Aquests cristalls són més fins que els estàndard, aconseguint que les ulleres quedi més estètica en graduacions superiors.
Vidre extrafí
Recomanat per a graduacions de +/- 3.50 diòptries fins +/- 5.00 diòptries, cilindre fins a 2.
És un vidre orgànic amb índex de reducció de 1.67 esfèric. Aquests cristalls són més lleugers i còmodes, visualment més estètics en tenir un gruix encara més reduït que els fins.
Vidre ultrafí
Recomanat per graduacions superiors a +/- 5.00 diòptries, cilindre fins a 6.
És un vidre orgànic amb índex de reducció de 1.74 esfèric. Aquests cristalls són més fins, estètics i lleugers, específics per a altes graduacions, ja que permeten veure els ulls a través dels vidres d'una forma i mida més natural.

## Referències

* ↑ «Reducción de lentes» (en castellà). [Consulta: 14 desembre 2017].
# Relació total

En matemàtiques, una relació binaria R sobre un conjunt X és total si per a tot a i b de X, a està relacionat amb b o b està relacionat amb a (o es donen els dos casos).
En notació matemàtica, això s'escriu
    $\forall a,b\in X,\ aRb\lor bRa.$
Fixeu-vos que això implica reflexivitat.
Per exemple, "és més petit o igual que" és una relació total sobre el conjunt dels reals, perquè, per a qualsevol parell de nombres, o bé un és més gran o igual que l'altre o viceversa. Per altra banda, "és més petit que" no és una relació total, donat que es poden triar dos nombres iguals, i llavors ni el primer és més petit que el segon ni el segon és més petit que el primer. La relació "és un subconjunt propi de" tampoc és total.
De les relacions totals, de vegades es diu que tenen comparabilitat.

## Bibliografia

* Jing Tao Yao and Davide Ciucci and Yan Zhang. Janusz Kacprzyk and Witold Pedrycz. Handbook of Computational Intelligence. Springer, 2015, p. 413—424. ISBN 9783662435052. «Generalized Rough Sets»
* Gunther Schmidt. Relational Mathematics. Cambridge University Press, 2013. DOI 10.1017/CBO9780511778810. ISBN 9780511778810.
* Yao, Y.Y.; Wong, S.K.M. «Generalization of rough sets using relationships between attribute values». Proceedings of the 2nd Annual Joint Conference on Information Sciences, 1995.
# Red Hook

Red Hook és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.805 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Red Hook tenia 1.805 habitants, 765 habitatges, i 491 famílies. La densitat de població era de 645,3 habitants per km².
Dels 765 habitatges en un 29,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,3% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 28,8% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.284 $ i la renda mediana per família de 48.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.580 $ mentre que les dones 25.563 $. La renda per capita de la població era de 20.618 $. Entorn del 4,9% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Red Hook». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Red Hook». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Redkodub (Novi Oskol)

* Per a altres significats, vegeu «Redkodub».
Redkodub - Редкодуб (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 13 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Flashback: Estiu sagnant

Flashback: Estiu sagnant (títol original: Flashback – Mörderische Ferien) és una pel·lícula alemanya de terror dirigida per Michael Karen. Ha estat doblada al català.

## Argument

Amb nou anys, Jeannette Fielmann ha estat el testimoni de l'assassinat dels seus pares. Després de llargs anys passats en un centre psiquiàtric, el seu psiquiatre pensa que és a punt d'arrencar una nova vida. Li procura un treball per a les vacances d'estiu: donar lliçons en italià al fill i a les dues filles d'un amic. Però el seu passat torna a sortir: algunes persones desapareixen, l'homicida torna.

## Repartiment

* Valerie Niehaus (Jeanette Fielmann)
* Xaver Hutter (Leon Schroeder)
* Alexandra Neldel (Melissa Schroeder)
* Simone Hanselmann (Lissy Schroeder)
* Erich Schleyer (Dr. Martin)
* Detlev Buck (Psiquiatre)
* Katja Woywood (Ella)
* Christian Näthe (Paul)
* Elke Sommer (Frau Lust)
* Fabian Zapatka (Jörg)
* Allegra Curtis (Michelle Fielmann)
* Marina Mehlinger (Saskia)

## Referències

* ↑ «Flashback: Estiu sagnant». esadir.cat.
* ↑ «Flashback - Mörderische Ferien» (en anglès). [Consulta: 17 abril 2018].
# Kashima

«Kashima» té aquests significats:
* Toponímia:
** Kashima (Ibaraki), ciutat de la prefectura d'Ibaraki, al Japó
** Kashima (Saga), ciutat de la prefectura de Saga, al Japó
* Esports:
** Kashima Antlers, equip de futbol de la ciutat de Kashima (Ibaraki)
** Estadi de Kashima, estadi de futbol dels Kashima Antlers
# Monasterioguren

Monasterioguren és un poble i concejo pertanyent al municipi de Vitòria. Tenia 45 habitants en (2007). Forma part de la Zona Rural Sud-oest de Vitòria. El seu nom prové del castellà Monasterio i del basc guren (límit).

## Situació

Es troba a 590 msnm i a 6,5 kilòmetres al sud-est de Vitòria, entre els rierols de la Dehesa i Txaarka, subafluents del riu Arkaute.

## Història

Ja apareix el nom Monasterium Gurena en un document del 1135 on el bisbe de Nájera cedeix alguns llogarets dels voltants de Vitòria a l'ardiaca d'Armentia. En la relació de pobles d'Àlaba que el 1294 prometeren al rei 100.000 maravedins per al setge de Tarifa apareix com a Monasterio guren, i en un una sentència de 1332 entre la Confraria d'Àlaba i el concejo de Vitòria com a Monasterioguren.

## Enllaços externs

* Monasterioguren a Enciclopèdia Auñamendi
# Monument a José Pedro Varela

El monument a José Pedro Varela està situat a Montevideo (Uruguai). És un homenatge al reformador de l'educació a l'escola pública uruguaiana. Va ser dissenyat per l'escultor català Miquel Blay (1866-1914) i inaugurat el 14 de desembre de 1918.
Està situat a Bulevar Artigas entre l'avinguda Brasil i carrer Canelones, dins de la plaça José Pedro Varela a Montevideo (Uruguai), en una zona cèntrica de fàcil accés per la quantitat d'autobusos que circulen allí.
Es tracta d'una escultura realitzada en marbre i bronze. Comprèn una gran columna amb l'escut nacional en la seva part superior i, sota, un grup escultòric de marbre, on sobresurt l'estàtua en bronze de José Pedro Varela assegut, amb un llapis i un llibre a les mans. El grup escultòric és una al·legoria al procés educatiu emparat per la legislació que afavoreix la igualtat entre els homes. Sota aquesta escultura es troba una placa feta en bronze amb la llegenda “A José Pedro Varela 1845 – 1879″.
L'execució de l'obra escultòrica de Blay va ser a càrrec dels Tallers Bechini, com moltes altres obres del mateix artista.
En el monument apareix la inscripció:
| « | (castellà) Este monumento erigido por suscripción popular con la contribución del Estado. Decretado por Ley de 19 de junio de 1909 y el concurso de la Municipalidad de Montevideo, fue inaugurado en el año 1918 siendo Presidente de la República el Dr Feliciano Viera. | (català) Aquest monument erigit per subscripció popular amb la contribució de l'Estat. Decretat per Llei de 19 de juny de 1909 i el concurs de la Municipalitat de Montevideo, va ser inaugurat l'any 1918 sent President de la República el Dr Feliciano Viera. | » |

## Referències

* ↑ Font, Mercè Doñate «Els Bechini, marbristes i fonedors». Butlletí de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, 2015, pàg. 113–133. ISSN: 2340-3802.
* ↑ IMM. «José Pedro Varela». Arxivat de l'original el 2014-09-08. [Consulta: 8 setembre 2014].
# Monument a Maisonnave

El monument a Eleuterio Maisonnave Cutayar se situa a l'avinguda Maisonnave, a Alacant, País Valencià. Representa Eleuterio Maisonnave, qui va ser el primer alcalde d'Alacant triat per sufragi universal (masculí), així com ministre de la Governació durant la Primera República Espanyola i fundador de la primera caixa d'estalvis de la ciutat d'Alacant.
Consta d'una estàtua exempta en bronze fos, obra de l'escultor alacantí Vicente Bañuls, i d'un pedestal de pedra polida, obra de José Guardiola Picó. Va ser inaugurat en 1895. Originalment va ser instal·lat en un lloc proper al que ocupa actualment, encara que posteriorment va ser traslladat a la plaça de Calvo Sotelo.

## Referències

* ↑ Alcaraz Ramos, M.. Alicante especulación (en español). Editorial Club Universitario, 2005, p. 235. ISBN 9788484544197.
# Cal Pere Sangrà (la Baronia de Rialb)

Cal Pere Sangrà és una masia del nucli del Puig de Rialb, al municipi de la Baronia de Rialb (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un mas que presideix el poble del Puig, format per una casa pairal de tres plantes d'alçada amb cellers als baixos i dos cossos principals. Un presenta un portal dovellat protegit per uns porxos de dues arcades i l'altre amb la porta dovellada amb la inscripció i la data a la clau, a sota d'un balcó. Té quadres i coberts agrícoles annexos a la banda nord, amb un nivell superior del terreny. La coberta a dos vessants té un ràfec de lloses. Té una inscripció a la clau de la porta més moderna que indica "PERE / SANGRÀ 7 ANY 1806". El nucli del Puig l'any 1981 tenia 5 habitants i actualment es troba abandonat.

## Per anar-hi

* Carretera del Forat de Bulí, km. 4,7
* Pista al Puig de Rialb

## Referències

* 1 2 «Cal Pere Sangrà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2014].
# Morir para contar

Morir para contar és un documental espanyol del 2018 dirigit, escrit i protagonitzat per Hernán Zin. La pel·lícula es va estrenar a Netflix el 17 de maig de 2019.

## Argument

El documental explica la vida d'alguns corresponsals de guerra que han patit la mort de col·legues o han estat ostatges. Es tracta, per exemple, els assassinats de Julio Fuentes i Miguel Gil, o un dels atemptats de la guerra de Gaza de 2014, entre d'altres tragèdies i situacions semblants.

## Referències

* ↑ Mayorga, Emilio. «Hernán Zin: ‘Nothing Makes Sense in War’» (en anglès americà), 22-11-2018. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ «'Dying To Tell' Netflix Review: Stream It or Skip It?» (en anglès americà), 20-05-2019. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ «'Dying to Tell' ('Morir Para Contar'): Film Review». The Hollywood Reporter [Consulta: 6 juliol 2019].
* ↑ «Dying To Tell Review: Netflix Documentary Highlights The Most Noble Journalism». [Consulta: 6 juliol 2019].
* ↑ Mena, Fran. «'Morir para contar', un relato en primera persona de los corresponsales de guerra» (en castellà). RTVE, 02-05-2021. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ Nero, Angelo. «Para que ningún dolor me resulte ajeno (reseña de Morir para contar)» (en castellà), 28-11-2019. [Consulta: 6 febrer 2024].
# Molí d'en Barretina

El molí d'en Barretina és un molí de vent fariner que forma part del molinar de Fartàritx, a Manacor. Actualment es situa en la perllongació del carrer Comtessa, 51, sense avenir-se, però amb l'alineació. Tot i que roman aïllat enmig d'un solar el comencen a enrevoltar edificis moderns.

## Tipologia i elements

El molí d'en Barretiba és un molí de base quadrada d’una planta d’altura i semisoterrani. Els paraments combinen el paredat en verd i els carreus de marès. Una escala que s’adossa a la façana de migjorn permet l’accés a l’envelador. A la façanes sud-oest i sud-est s’adossen dues cisternes, una d’elles amb capelleta. Als costats sud-oest i nord-est s’adossen bucs d’una sola planta i coberta de terrat. L’interior es configura mitjançant voltes de canó. La torre combina el paredat en verd i els carreus de marès. Al costat de migjorn es localitza el portal emmarcat en marès i en la part superior s’obren dos finestrons. No conserva cap peça de la maquinària.

## Referències

* 1 2 «CATÀLEG D’ELEMENTS I ESPAIS PROTEGITS DEL TERME MUNICIPAL DE MANACOR» (en català).
# Musaranya de Greenwood

La musaranya de Greenwood (Crocidura greenwoodi) és una espècie de mamífer eulipotifle de la família de les musaranyes (Soricidae) que habita Somàlia. No pateix grans amenaces, però presenta una distribució molt restringida.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Hutterer, R. (2016). "Crocidura greenwoodi." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 4 abril 2023]

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Musaranya de Grauer

La musaranya de Grauer (Paracrocidura graueri) és una espècie de musaranya. És endèmica de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ Hutterer, R. Paracrocidura graueri. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29 gener 2015.