OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Vadó (la Cellera de Ter)

Can Vadó és una casa habilitada com a botiga de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes entre mitgeres de tres crugies i coberta de dues aigües a façana.
La planta baixa consta de tres obertures, una petita finestra, una de gran i el portal d'entrada. A l'esquerra hi ha una finestreta de permòdols, de pedra sorrenca, amb una reixa de ferro forjat de decoració quadriculada culminada amb dos pinacles. A la dreta hi ha la finestra gran, emmarcada de grans blocs de pedra sorrenca, decorada també amb una reixa similar, encara que més àmplia. I al centre hi ha la porta d'accés, també de sorrenca i de mig punt adovellat, on hi ha inscrit un rectangle adaptat a la porta.
Al primer pis observem també tres obertures. A l'esquerra tenim una petita finestra, emmarcada de la pedra de maçoneria (còdols rierencs) i rajols i decorada amb una peça de ferro forjat en forma d'espiga. A la dreta tenim una finestra amb un gran balcó emergent decorat amb formes el·líptiques a la part inferior. Els muntants són de rajol, però la llinda és de pedra que, a més, conté, treballada escultòricament, una cartel·la sense llegenda. I al centre tenim una finestra antiga, emmarcada de pedra sorrenca, adaptada com a balcó no emergent que gairebé toca amb les dovelles més altes del portal. L'ampit de la finestra original fou substituït i transformat en balcó.
Al segon pis hi trobem tres obertures rectangulars emmarcades de rajol, dues de grans i una de petita, a l'esquerra.
Pel que fa a la cornisa, és de quatre fileres, dues de teula i dues de rajol.
La façana, com gairebé la majoria de les cases tradicionals de la població, és feta amb còdols de riu a excepció dels marcs de les obertures.

## Història

A la llinda de la finestra gran de la planta baixa hi ha la inscripció: D. VILA 1761
Al portal d'entrada, a la dovella clau, hi ha la data de 1733, així com a la finestra central del primer pis, on s'acompanya d'un nom de difícil lectura i una creu.
Per la qual cosa, es pot interpretar una reforma important del segle xviii i modificacions puntuals del segle xix (balcons) i XX (interiors i sostracció de l'arrebossat original).
Pel que ens han pogut indicar, els propietaris de la casa l'han reformat, durant la segona meitat del segle xx, amb materials provinents d'altres indrets, com és el cas dels emmarcaments de la finestra gran de la planta baixa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Can Vadó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Museu del Juràssic d'Astúries

El Museu del Juràssic d'Astúries (MUJA) és un edifici singular situat al concejo de Colunga, a mig camí entre Colunga i Llastres, i a 3 quilòmetres de la platja de la Griega.
L'edifici té forma de petjada de dinosaure i ofereix abundant informació sobre aquests animals bàsicament amb documentals i material audiovisual. A la platja de la Griega es poden veure algunes empremtes de petjades deixades per sauròpodes, uns dinosaures que pesaven més de 80 tones, uns dels més grans que van existir.
El museu es pot visitar cada dia matí i tarda a l'estiu, i la resta de l'any també matí i tarda menys dilluns i dimarts.

## Referències

* ↑ «El Museo de Tito Bustillo, el final de la lucha» (en assamès). La Nueva España, 15-03-2011 [Consulta: 19 març 2011].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# L'Arcat

Larcat és un municipi francès, situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.
# Vicente Álvarez-Buylla Lozana

Vicente Alvarez-Buylla y Lozana (Oviedo, 4 de març de 1890 - 27 de novembre de 1969) fou un diplomàtic i escriptor asturià. Els seus germans, Benito i Plácido, també foren escriptors.

## Biografia

De jove practicà el futbol a Astúries, Madrid i Barcelona, als clubs Stadium Avilesino, Madrid FC, Español FC de Madrid i RCD Espanyol de Barcelona.
Estudià batxillerat a l'Institut d'Oviedo i completà els estudis a la Institución Libre de Enseñanza de Madrid. El 1914 es llicencià en dret a la Universitat d'Oviedo, doctorant-se a la Universitat Central de Madrid. El 1916 guanyà per oposició una plaça d'advocat de l'Estat i el 1920 ingressà al cos diplomàtic, cosa que no li impedia col·laborar a la premsa local com La región o La República. Fou cònsol d'Espanya, adjunt d'Antonio Pla da Folgueira, a Tànger de 1924 a 1928 El 1928 deixà la carrera diplomàtica i va tornar a Espanya, on fou nomenat secretari del Consell d'Energia. En 1931 va ser nomenat director plenipotenciari i, poc després, director d'Administració en el Ministeri d'Estat i secretari del Comitè d'Estudis dedicats a l'orientació de nous diplomàtics, alhora que ocupava el secretariat del Consell d'Obres Hidràuliques. El 1933-1934 fou membre de l'Institut Diplomàtic i del Centre d'Estudis Marroquins. El 1936 fou nomenat cònsol a Londres quan era ambaixador Ramón Pérez de Ayala En esclatar la guerra civil espanyola es va mantenir fidel a la legalitat republicana
En acabar la guerra va romandre a l'exili. De 1960 a 1962 fou ministre delegat al govern republicà a l'exili presidit per Emilio Herrera Linares.

## Obres

* La Pintura contemporánea en España (Matanzas, 1922)
* Economía y legislación extranjera acerca de energía hidroeléctrica, líneas y redes (Madrid, 1932)

## Referències

* ↑ «Jugadors R. Madrid». leyendablanca. Arxivat de l'original el 2011-09-23. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «El Partido». Mundo Deportivo, 31-03-1910. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Triunfo del CD Español». Mundo Deportivo, 07-09-1911. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Enciclopedia Tangerina». Arxivat de l'original el 2010-11-02. [Consulta: 2 novembre 2010].
* ↑ Biografia Arxivat 2014-08-30 a Wayback Machine. a vivirasturias.com
* ↑ El frondoso árbol de los Álvarez-Buylla a La Nueva España, 23 d'octubre de 2011
* ↑ Una misión casi imposible: la embajada de Pablo de Azcárate en Londres durante la guerra civil (1936-1939 Arxivat 2012-06-27 a Wayback Machine. per Enrique Moradiellos
* ↑ exiliados.org
# Muñotello

Muñotello és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 132 | 133 | 124 | 107 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 13 agost 2021].
# Denis Neville

Denis Charles Neville (6 de maig de 1915 - 11 de gener de 1995) va ser un jugador de futbol i entrenador anglès que va dirigir la selecció dels Països Baixos entre 1964 i 1966. En abandonar la selecció holandesa, Neville es va traslladar a Anglaterra per dirigir el Canvey Island, un equip fora de la lliga oficial.
També va dirigir el conjunt danès Odense, l'Atalanta a Itàlia, Sparta Rotterdam i Holland Sport.

## Referències

* ↑ «Canvey Island F.C - the Official Website - Fixtures». Arxivat de l'original el 27 juliol 2010. [Consulta: 21 juliol 2010].
* ↑ «End to End Stuff». Arxivat de l'original el 8 octubre 2011. [Consulta: 12 setembre 2009].
* ↑ «Archived copy». www.trouw.nl. Arxivat de l'original el 14 març 2012. [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ «Home». De Haagse Voetbalhistorie.
* ↑ «End to End Stuff», 08-10-2011. Arxivat de l'original el 8 octubre 2011.

## Enllaços externs

* VoetbalStats.nl (in Dutch)
# Bellegarde-sur-Valserine

Bellegarde-sur-Valserine és un antic municipi francès, situat al departament de l'Ain i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'1 de gener de 2019 esdevé un municipi delegat i capital del municipi nou Valserhône.
# Vicentico

«Vicentico» té aquests significats:
* Vicent Fonfría i Ferrando
* Gabriel Julio Fernández Capello "Vicentico"
# Jacinto Bustos Vasallo

Jacinto Bustos Vasallo (Aldeanueva de Figueroa, 1922 - Barcelona, 1987) va ser un escultor espanyol. Signava les seves obres únicament com Vasallo.

## Biografia

Va estudiar a l'Escola d'Arts i Oficis de Salamanca, i va treballar al taller de Francisco González Macías. Va ampliar els seus estudis amb beques a París i Roma. Posteriorment es va traslladar a Barcelona, on va treballar al taller de Josep Clarà fins a la defunció d'aquest el 1958. Entre 1957 i 1975 va realitzar diverses exposicions a la ciutat comtal.
Entre les seves obres a Barcelona destaquen:
* Maternitat (1961), a la Plaça del Congrés Eucarístic, una figura en pedra que representa una mare amb el seu fill en braços.
* Adam (1968), al Parc de Cervantes, escultura de pedra en forma de nu masculí reclinat, que representa el primer home.
* A Francesc Carreras i Candi (1975), al Parc de la Ciutadella, un bust en marbre dedicat a aquest historiador.

## Referències

* ↑ Lecea et al., 2009, p. 523.

## Bibliografia

* Lecea, Ignasi de; Fabre, Jaume; Grandas, Carme; Huertas, Josep M.; Sobrequés, Jaume; Remesar, Antoni Art públic de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona i Àmbit Serveis Editorials, 2009. ISBN 978-84-96645-08-0.
# Más se perdió en Cuba

Más se perdió en Cuba va ser un programa de televisió que va emetre la cadena de televisió espanyola Intereconomía. Va estar presentat per Xavier Horcajo (doctor en Ciències Econòmiques i llicenciat en periodisme) i Victoria Moradell. El programa es va emetre tots els dissabtes a les 22.00 de la nit entre 2005 i 2013.

## Polèmica

En gener de 2009, el programa va emetre un vídeo en el qual suposadament el Gran Wyoming vexava a una becària en el seu programa El Intermedio, de La Sexta. Tanmateix aquest vídeo estava tallat i va resultar ser una broma per deixar en evidència a la cadena Intereconomía, que va publicar sense contrastar.

## Referències

* ↑ «Más se perdió en Cuba». Arxivat de l'original el 31 de desembre de 2009.
* ↑ «Xavier Horcajo». Arxivat de l'original el 15 de maig de 2010.
* ↑ «El Gran Wyoming le cuela un golazo a Intereconomía».
# Delhi (Nova York)

Delhi és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.583 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Delhi tenia 2.583 habitants, 714 habitatges, i 404 famílies. La densitat de població era de 313,6 habitants/km².
Dels 714 habitatges en un 25,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,5% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 43,3% no eren unitats familiars. En el 34% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,2% tenia menys de 18 anys, un 44,7% entre 18 i 24, un 14,8% entre 25 i 44, un 15,3% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 21 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.708 $ i la renda mediana per família de 42.692 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.109 $ mentre que les dones 21.800 $. La renda per capita de la població era de 13.421 $. Entorn del 8,1% de les famílies i el 14,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Delhi». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Delhi». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bellegra

Bellegra és una ciutat i comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Roma, a la regió italiana del Laci. L'1 de gener de 2018 tenia 2.841 habitants.
El seu nom original havia estat Civitella (del llatí: Civitas Vitellia). L'ajuntament va canviar aquest nom per l'actual l'any 1880, per la creença que la ciutat estava situada en un antic municipi anomenat Belecre, possiblement del llatí Bella aegra (guerres tacades de sang).

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 8 abril 2019].
* ↑ ComuniWeb.it "Bellegra"

## Enllaços externs

* Bellegra - Lloc web oficial (italià)
# Cantó de Bourg-en-Bresse-2

El cantó de Bourg-en-Bresse-2 (en francés canton de Bourg-en-Bresse-2) és una divisió administrativa francesa del departament de l'Ain, creat l'any 2015. Compta amb part del municipi de Bourg-en-Bresse i 3 municipis i el cap és Bourg-en-Bresse.

## Municipis

* Bourg-en-Bresse (part)
* Péronnas
* Saint-Denis-lès-Bourg
* Saint-Rémy

## Consellers departamentals

| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2015 - | Hélène Cedileau | Divers droite | |
| 2015 - | Pierre Lurin | LR | |

## Referències

* ↑ Decret del 13 de febrer de 2014 (francès)
# Claude François

Claude Antoine Marie François (Ismaïlia, Egipte, 1 de febrer de 1939 - París, 11 de març de 1978), conegut també com a Cloclo, va ser un cantant de música pop molt prolífic i popular a les dècades dels 60 i 70 del segle XX a França. Una de les innovacions que el va fer més cèlebre va ser el d'incorporar, per primera vegada a la televisió francesa, un grup de noies darrere seu, ballant, fent eventualment els cors i vestides de forma provocativa: a l'època van rebre el nom de claudettes. Les seves cançons, a més, estaven sempre ben amenitzades per coreografies i vestuari vistós i espectacular. És coautor i cocompositor de la cançó original en la qual està inspirada My way (Com he fet sempre), que compta actualment amb més de 2.500 versions a tot el món.
Va començar la seva carrera musical l'any 1962, que va continuar tota la seva vida, fins que va morir als 39 anys electrocutat en un accident domèstic el 1978. En aquest temps, Claude François va gravar 277 cançons en francès i 119 en altres llengües (prop de 60 en anglès, unes vint en italià, quatre en castellà, una en àrab i una en japonès). El 2005 es comptaven en total 61.352.000 discs seus venuts a tot el món. Va actuar 1.188 vegades sobre un escenari. Va aparèixer 313 vegades en programes de televisió. Va ser portada de 219 revistes estant viu i de 186 després de la seva mort fins al 2006. Ha estat objecte de 73 llibres i biografies després de la seva mort.
Segons una enquesta duta a terme el 2003, les cinc cançons de Claude François favorites dels francesos són Belles, belles, belles (1962), Comme d'habitude (1967, cançó original de la qual Frank Sinatra va fer mundialment famosa la seva versió en anglès My way, en català, A la meva manera), Alexandrie, Alexandra (1978), Cette année-là (versió en francès feta el 1976 de la cançó Oh, What a Night, de The Four Seasons el 1963) i Le Lundi au soleil (1972).
També va fundar una casa de discos anomenada Flèche el 1967. Va interpretar la cançó Un homme libre (1969) de Paco de Lucía, amb lletra de Jacques Plante, i va aparèixer en dues pel·lícules de cinema: L'été frénétique (1062), de Claude Vernick, i Drôles de zèbres (1977), de Guy Lux.

## Enllaços externs

* Foto de Claude François i les seves claudettes
* Web oficial de Claude François (francès)

## Referències

* ↑ Trente ans après sa mort, Claude François est toujours rentable 11 de març de 2008 (francès)
* 1 2 3 4 5 6 Les secrets de la carrière posthume de Claude François Le Figaro, 10 de març de 2008 (francès)
* ↑ Article sobre Claude François a Le Figaro, 4 de març de 2008, (francès)
* ↑ Claude François 25 ans après. Le palmarès de ses chansons Arxivat 2012-03-12 a Wayback Machine. de Louis Harris (francès)
# Kojón Prieto y los Huajolotes

Kojón Prieto y los Huajolotes va ser un grup musical dels 90 sorgit a Pamplona (Navarra). Tenien un estil peculiar anomenat naparmex que barrejava lletres socialment compromeses i festives amb la música mexicana, especialment la del nord.
El seu líder, Marco Antonio Sanz de Acedo, conegut com Eskroto i Gavilán, havia format part del grup Tijuana in Blue. Un altre dels seus membres va ser Antonio de la Costa, Toñín, que més tard iniciaria una carrera en solitari amb el nom de Tonino Carotone.
Després de la separació de Tijuana in Blue, Sanz va marxar a Mèxic. Després de diversos mesos d'estada va decidir tornar a Pamplona i formar un grup amb el qual tocar cançons mexicanes. Amb ells va gravar tres discos de llarga durada.
Els Huajolotes es van dissoldre al setembre de 1995. Després d'això Gavilán es va dedicar a diverses feines, com la de paleta i la de forner. Al desembre de 2003, just un dia després del concert que de retrobament de Tijuana in Blue, Sanz va ser trobat penjat a la seva casa d'Allo. Va morir als 38 anys.

## Discografia

* ¡Agárrense que llegan los reyes del Napar-Mex! (Gor Discos, 1993)
* Síganle compadres (Gor Discos, 1994)
* ¡Salud cabrones! (Gor Discos, 1995)
* ¡Échenle guindas al pavo! (Gor Discos, 1997)
Aquest àlbum recopilatori inclou tres temes que no apareixen en cap dels tres altres discs cantats, per complet o en part, en èuscar, llengua que Gavilán va aprendre els últims anys de la seva vida.

## Filmografia

* DVD (Gor Discos, 2004)

## Referències

* 1 2 SA, Baigorri Argitaletxea. «Fiesta mexicana para Eskroto, esta noche en Antsoain» (en castellà), 19-09-2014. [Consulta: 23 juliol 2021].
* ↑ «Tonino Carotone: «Muchos de mi generación iríamos a la cárcel por cantar lo que cantábamos»» (en castellà), 24-06-2021. [Consulta: 23 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Web d'homenatge a Eskroto Arxivat 2006-02-28 a Wayback Machine.
# Tomba de Talpiot

La Tomba de Talpiot és la tomba on, segons els seus descobridors, foren enterrades les restes d'un Jesús fill de Josep. Va ser descoberta el 28 de març de 1980 a Talpiot, Jerusalem. Des de llavors s'ha investigat cada una de les deu Osseres, la tomba i el terreny on està ubicada.

## Noms en les Osseres

A la tomba de Talpiot es van trobar 9 osseres de pedra, en 6 d'elles apareixen tallats o ratllats amb un punxó o un altre objecte punxant els següents noms escrits en un lateral.
* Yehshúah Bar Yoshef (Jesús, Fill de Josep)
* Mariamne i Marah (Mariane, la "Mestra")
* Yehudah Bar Yehshúah (Judes, Fill de Jesús)
* Yosho (Josep)
* Mariah (Maria)
* Matthiyah (Mateu)
L'agrupament d'aquests noms coincideix sorprenentment amb la família de Jesús de Natzaret.

## Referències

* ↑ (Amos Klone, Charles Pellegrino i Simcha Jacobovici) i l'Autoritat d'Antiguitats d'Israel
* ↑ Se sap que eren 10, una va desaparèixer probablement robada i venuda en el mercat negre d'antiguitats per algun saquejador de tombes

## Vegeu també

* Mite de Jesús
# Más que amor, frenesí

Más que amor, frenesí és una pel·lícula espanyola escrita i dirigida pel trio Alfonso Albacete, David Menkes i Miguel Bardem estrenada en 1996.

## Argument

Mónica, María i Yeye són tres amigues i companyes de pis que estan buscant una quarta persona per a llogar-li una habitació. Mónica treballa com a cambrera en un local d'ambient gai, anomenat Frenesí, però vol ser actriu. La romàntica María està secretament enamorada del seu veí Carlos i Yeye està trista perquè fa uns mesos ha estat abandonada pel seu xicot Max, que li acabava de confessar que treballava com a gigoló. En realitat Max ha fugit perquè la policia el persegueix per que sospiten que està implicat en la mort d'una dona.
Max torna a la ciutat el mateix dia que Alberto els presenta a les seves tres amigues l'home que acaba de conèixer i del qual s'ha enamorat, encara que després sofrirà una decepció en descobrir que està casat i amb un fill. Un policia segueix els passos de Max i wl vigila. Quan Max va al Frenesí a preguntar per Yeye, Mónica el sedueix i grava una cinta mentre fan l'amor, la qual cosa causarà un conflicte amb la seva amiga quan el vegi.
Les amigues donen una festa a la seva casa en la qual es presenta Max, seguit pel policia que és confós per María amb una cita a cegues que havia concertat contestant a un anunci d'un periòdic, la qual cosa permet al policia indagar més de prop sobre Max.
Finalment es descobreix que Max no és l'assassí de la dona, sinó que solament era una clienta que es va suïcidar en la seva presència desesperada per una relació tempestuosa amb un home que la dominava, que resulta ser Luis, el policia que seguia a Max a la recerca de venjança.
Una nit que organitzen una festa de disfresses en el Frenesí a la que havien acudit les tres amigues Luis es presenta, després que l'haguessin retirat del cas, i ataca María en els banys. María es defensa de la violació clavant-li una forquilla als testicles i fuig. Luis es desnuca quan intenta perseguir-la. Mónica en trobar el cos en un toll de sang decideix desfer-se'n tirant-lo al contenidor d'escombraries amb ajuda de tots. Després de la qual cosa les tres amigues es reconcilien. Max se'n va amb Yeye i María amb Carlos. Mónica torna a casa sola i allí és atacada per Luis que no havia mort com tots pensaven sinó que només havia estat inconscient. María li arrabassa la pistola mentre el distreu fent-li una fel·lació i el mata d'un tret.

## Repartiment

* Nancho Novo - Max
* Cayetana Guillén Cuervo - Mónica
* Íngrid Rubio - Yeye
* Beatriz Santiago - María
* Gustavo Salmerón - Alberto
* Javier Albalá - Alex el ligue d'Alberto
* Javier Manrique - Luis el policia
* Bibiana Fernández - Cristina la proxeneta de Max.
* Juan Diego Botto - Carlos el veí i amic de María
* Liberto Rabal - David amic de Yeye i Alberto
* Penélope Cruz - Laura ligue de Carlos

## Premis.

* Nominada al Goya a la millor direcció novell per als premis Goya 1996 (Alfonso Albacete,Miguel i Bardem, David Menkes).

## Referències

* ↑ Más que amor, frenesí a Fotogramas
* ↑ Más que amor frenesí al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* Más que amor, frenesí a Youtube
# Delhi (Iowa)

Delhi és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 458 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Delhi tenia 458 habitants, 199 habitatges, i 130 famílies. La densitat de població era de 182,3 habitants per km².
Dels 199 habitatges en un 26,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,3% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 34,2% no eren unitats familiars. En el 28,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,3% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 20,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.636 $ i la renda mediana per família de 46.607 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.167 $ mentre que les dones 21.375 $. La renda per capita de la població era de 19.751 $. Entorn del 6,7% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Delhi». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Delhi». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.