OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tipuana tipu

La Tipuana tipu o tipuana és un arbre caducifoli de la família Fabaceae (Papilionàcia).
És molt resistent i de ràpid creixement, més de 90cm per any.
És molt utilitzat com a arbre ornamental en moltes places i carrers, també s'utilitza com arbre d'ombra, viari, per parcs i zones de pas.

## Descripció

D'alçada mitjana 6-15 m i de capçada molt ampla (més de 8 m de diàmetre), empleat sovint com a arbre d'ombra en passeigs i com a arbrat viari. La seva capçada té forma estesa.
L'escorça és gris obscura, les fulles són compostes imparipinnades perquè estan formades per entre 5 i 15 parells de folíols, estrets i de forma el·líptica, i un últim folíol al capdamunt, de color verd esgrogueït. Les flors són grogues, papilionades i molt nombroses. El seu fruit és marró, un llegum que porta soldada una ala membranosa. És una sàmara, amb una sola llavor a baix de tot i una ala de color marró groguenc, que en facilita la dispersió pel vent.
L'època de floració de la tipuana és l'estiu i de fructificació a l'hivern.

## Distribució geogràfica

L'àrea nativa d'aquesta espècie és des de Bolívia fins al sud del Brasil i el nord de l'Argentina. És un arbre i creix principalment al bioma subtropical.
Aquesta espècie ha estat introduïda a les Illes Canàries, Índia, Iraq, Kenya, Illes de Sobrevent, Malawi, Nova Guinea, Nova Gal·les del Sud, Queensland, Espanya, Tanzània i Uganda.

## Toleràncies

Aquesta espècie és molt resistent a la calor però és sensible a les gelades, la tolerància màxima al fred és 0 °C. Necessita regs moderats tot i que té molt bona capacitat per adaptar-se a les sequeres. Requereix estar exposat a ple sol tot i que pot desenvolupar-se en semiombra en zones molt càlides.
Tolera la proximitat al mar.
És tolerant a la plantació en zones pavimentades, tot i que pot aixecar paviments si no disposa de suficient volum de sòl per les arrels. És molt poc exigent amb els tipus de sòls, és tolerant a la calç.

## Referències

* 1 2 3 4 Encyclopedia of life
* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbres dels Països Catalans. 3a edició. Barcelona: Pòrtic Natura, 1994, p. 167. ISBN 84-7306-390-2.
* DIEC https://dlc.iec.cat/Results?DecEntradaText=Tipuana&AllInfoMorf=False&OperEntrada=0&OperDef=0&OperEx=0&OperSubEntrada=0&OperAreaTematica=0&InfoMorfType=0&OperCatGram=False&AccentSen=False&CurrentPage=0&refineSearch=0&Actualitzacions=False
* PASCUAL, Ramon. Guia dels arbres dels Països Catalans. 3a edició. Barcelona: Pòrtic Natura, 1994, p. 167. ISBN 84-7306-390-2
* Guies del verd urbà de la Diputació de Barcelona https://verd-urba.diba.cat/arbrat/tipuana
* Plants of the World online https://powo.science.kew.org/taxon/urn:lsid:ipni.org:names:254607-2
* AMB Biodiversitat Vegetació Singular https://www.amb.cat/es/web/territori/espai-public/parcs/biodiversitat/vegetacio-singular/detall/-/puntinteres/tipuana/7186729/11656
* Guia Verde https://www.guiaverde.com/guia-de-plantas/tipuana-tipu-2042/
# Tolkien (cràter)

Tolkien és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 50 km de diàmetre. Porta el nom de l'escriptor anglès J. R. R. Tolkien (1892-1973), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2012.

## Referències

* ↑ «Tolkien». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 06-08-2012. [Consulta: 18 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Walkiria Espino

Walkiria Espino (Barcelona, 28 de maig de 1991) és una cantant de música rap, compositora, actriu i ballarina d'origen dominicà. El seu senzill de debut, «Don't Let Me Go», va estrenar-se el setembre de 2014 a totes les plataformes digitals.

## Trajectòria

Espino va créixer en un ambient familiar escoltant diferents tipus de música: pop, R&B, rap, música llatina i fins i tot clàssica. Quan tenia set anys, el seu germà va portar a casa el disc de Jay-Z, Vol. 2... Hard Knock Life, i el raper de Brooklyn va esdevenir el seu ídol al costat de The Notorious B.I.G. Aretha Franklin, Ray Charles i Michael Jackson també formaren part de les seves influències musicals.
El 2013, Espinosa va decidir prendre's seriosament la seva carrera musical i va publicar algunes versions a YouTube, inclosa la cançó «Mirrors» del cantant estatunidenc Justin Timberlake, que va aparèixer al portal digital Adolescents.cat. El setembre de 2014, va llançar el senzill «Don't Let Me Go» i el videoclip corresponent a la pàgina web Vevo. El 2017, va anunciar al seu compte de Twitter que treballava en l'EP de debut Hell Of a Dream, i va presentar una versió acústica de «Save Room» de John Legend i «Waiting Game», un cançó original de Parson James.

## Discografia
### Senzills

| Títol | Any | Àlbum |
| "Don't Let Me Go" | 2014 | - |
| "Save Room" | 2017 | Hell Of a Dream EP |
| "Finally" (featuring Frank Garcia) | 2017 | Hell Of a Dream EP |
| "I Might" | 2017 | - |

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Personatge |
| 2013 | La Maniobra de Heimlich | Extra |
| 2016 | Envivo | Ella mateixa |
| 2016 | Juvilación Low Cost | Ella mateixa |
| 2016 | Transeúntes | Ella mateixa |

## Referències

* ↑ IMDb https://www.imdb.com/name/nm6547435/?ref_=nv_sr_1
* ↑ Don't Let Me Go by Walkiria Espino on Apple Music
* ↑ featured on adolescents.cat http://www.adolescents.cat/noticia/19662/nova/promesa/musical/barcelonina/es/diu/walkiria/espino/canta/aixi/video
* ↑ nosolocine.com http://www.nosolocine.net/dont-let-me-go-de-walkiria-espino-es-la-cancion-del-dia-de-nosolocine-net/
* ↑ Blowyaspeakers.com http://blowyaspeakers.com/save-room-john-legend-walkiria-espino-acoustic-cover/
* ↑ La maniobra de Heimlich https://www.imdb.com/title/tt2355514/?ref_=ttfc_fc_tt
# Nimis

Nimis (friülà Nimis, eslovè Néme) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. Forma part de l'Eslàvia friülana. L'any 2007 tenia 2.862habitants. Limita amb els municipis d'Attimis, Lusevera, Povoletto, Reana del Rojale, Taipana i Tarcento.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Renato Picogna | Centredreta |
# Paolo Franchi

Paolo Franchi (Bèrgam, Itàlia, 1969) és un director de cinema italià.

## Biografia

Paolo Franchi va l'any 1989 a l'escola Ipotesi cinema dirigida per Ermanno Olmi. Després d'una experiència de « videomaker », segueix a Roma cursos d'escenificació i de director impartits per Nanni Loy, Giorgio Arlorio, Mauro Bolognini.
Realitza el curt La storia che segue (1994), amb Filippo Nigro i l'any 1996 Frammenti di sapienza.
L'any 2003 Paolo Franchi comença la realització del seu primer llargmetratge L'espectadora, on actua entre d'altres Barbora Bobulova. El film és ben acollit per la crítica
Al seu segon film Nessuna qualità agli eroi (2007), rodat en un glacial Torí Paolo Franchi intenta una fusió entre el gènere negre i el Kammerspielfilm de Rainer Werner Fassbinder.
L'any 2012, gira a la Pulla el film E la chiamano estate.
El film és ben acollit i presentat al Festival internacional de cinema de Roma :
* Paolo Franchi assoleix el Premi de la millor realització.
* Marc'Aurelio d'Argento per a la millor actriu a Isabella Ferrari
* Nominació Marc'Aurelio d'Oro per al millor film

## Filmografia

* 2005: L'espectadora (La spettatrice)
* 2012: E la chiamano estate
* 2017: Dove no ho maig abitato

## Referències

* ↑ «Paolo Franchi biografia» (en italià). [Consulta: 17 gener 2019].
* ↑ «PaoloFranchi».
* ↑ Milano-Firenze, Mo-Net s r l. «La spettatrice (2004)». [Consulta: 17 gener 2019].
# Floriano Peixoto

Floriano Vieira Peixoto (Maceió, 30 d'abril de 1839 — Barra Mansa, 29 de juny de 1895) va ser un militar -amb rang de mariscal- i polític brasiler. Primer vicepresident i segon president de Brasil, va presidir el país amb mà de ferro del 23 de novembre de 1891 al 15 de novembre de 1894, en el període de la República Velha.
Durant la seva presidència, la capital de l'estat de Santa Catarina, Nossa Senhora do Desterro, va veure com era rebatejada amb el nom de Florianópolis.

## Referències

* ↑ «Floriano Peixoto - Biografia» (en portuguès brasiler). Biblioteca da Presidência do Governo. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «História» (en portuguès brasiler). Folha de S. Paulo. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «Memória de Florianópolis: Um nome, muitas mágoas» (en portuguès brasiler). ND Mais, 18-06-2016. [Consulta: 10 març 2022].
# Rivulus amanapira

Rivulus amanapira és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca brasilera de l'Amazones.

## Referències

* ↑ «Rivulus amanapira». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Sosnovi Bor (Briansk)

* Per a altres significats, vegeu «Sosnovi Bor».
Sosnovi Bor (en rus: Сосновый Бор) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Briansk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 2 habitants. Pertany al districte de Zlinka.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).
# Khorloogiin Choibalsan

Khorloogiin Choibalsan (en mongol ᠬᠣᠷᠯᠤ᠎ᠠ ᠶᠢᠨ ᠴᠣᠢᠢᠪᠠᠯᠰᠠᠩ) va ser president de la República Popular de Mongòlia des del 24 de gener de 1929 fins al 27 d'abril de 1930.
Elegit en el si del Partit Revolucionari Popular, va ser el quart president de la Mongòlia contemporània (la d'abans de 1992).

## Orígens

Khorloogiin Choibalsan va néixer el 8 de febrer de 1895 a Achit Beysiyn, prop de la actual Choibalsan, província de Dornod. Va ser el més jove de quatre fills nascuts d'una pobra ramadera soltera anomenada Khorloo (el nom de Khorloogiin és un matronímic). El seu pare era probablement un mongol Daur de la Mongòlia Interior anomenat Jamsu, però Choibalsan va afirmar ignorar la seva identitat. Nomenat Dugar al néixer, va assumir el nom religiós Choibalsan als 13 anys després d'ingressar al monestir budista local de San Beysiyn Khüree on es va formar per ser un monjo lamaista. Cinc anys més tard, va fugir amb un novici cap a Khüree (conegut com a Urga - l'actual Ulaanbaatar) on va fer diversos treballs. En part, per impedir-li que tornés al monestir, un professor amic de Buryat anomenat Nikolai Danchinov l'havia inscrit a l'Escola de Traductors de Rússia-Mongòlia del consolat rus. Un any més tard va ser enviat a expenses públiques per estudiar en un institut a Irkutsk.

## Bibliografia

* Atwood, Christopher P. Encyclopedia of Mongolia and the Mongol Empire. Nova York: Facts on File inc, 2004, p. 103. ISBN 0-8160-4671-9.

## Vegeu també

* Segona Guerra Mundial
* Mongòlia (post 1992)

## Referències

* 1 2 S. and S., Amarsanaa & Mainbayar. Concise historical album of the Mongolian Democratic Union, 2009, p. 3–5, 10, 33–35, 44, 47, 51–56, 58, 66.
* 1 2 World and Its Peoples: Eastern and Southern Asia. Marshall Cavendish, 2007, p. 254–. ISBN 978-0-7614-7633-7.
* ↑ Sanders, Alan J. K.. Historical Dictionary of Mongolia. Lanham: Scarecrow Press, 1996, p. 41. ISBN 0-8108-3077-9.
* ↑ Atwood, Christopher P. Encyclopedia of Mongolia and the Mongol Empire. Nova York: Facts on File inc, 2004, p. 103. ISBN 0-8160-4671-9.
* ↑ Atwood 2004, p. 103.
* ↑ Baabar. History of Mongolia. Cambridge: Monsudar Publishing, 1999, p. 198. ISBN 99929-0-038-5.

## Enllaços externs

* Presidents de Mongòlia
# Torres del Turó de Sant Francesc

Les torres del turó de Sant Francesc són tres torres de planta rodona construïdes al segle xix al municipi d'Olot i declarades Bé cultural d'interès nacional. Una d'aquestes està situada a l'entorn del cràter del volcà del Montsacopa o de Sant Francesc i recorda les guerres carlines. La seva situació és totalment ruïnosa, igual que les seves bessones situades concretament al volcà de les Bisaroques i al volcà de Montolivet. Estan fetes amb pedra volcànica, tenien una porta d'accés i planta baixa i pis amb nombroses espitlleres. Són de planta rodona.

## Història

Olot es va veure sotmesa durant el primer terç del segle xix a importants fets d'armes que condicionaren fortament el desenvolupament normal de la ciutat: la Guerra del Francès del 1808 i la Primera Guerra carlina, del 1833, fan de la ciutat objecte d'invasions, crema de convents i setges. Els francesos, en entrar a Olot, construiran diverses torres de defensa a Sant Francesc, que seran destruïdes a la seva retirada. Poc després, durant la Guerra carlista s'aixecaren aquestes tres torres actuals.

## Referències

* 1 2 3 «Torres del Turó de Sant Francesc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Nindara

Nindara (en cuneïforme 𒀭𒊩𒌆𒁯𒀀) era el déu casat amb la deessa Nanshe de Nina, una ciutat sumèria depenent de Lagaix.
No es té gaire coneixement de la funció d'aquesta divinitat. Se suposa que pel fet que el seu culte es donava principalment a una ciutat portuària, tenia com a epítet «el senyor del mar sant», i de vegades «el recaptador d'impostos del mar». Des del regnat d'Eannatum I (ensi de Lagaix cap al 2470 aC a 2430 aC) portava el títol de «mestre poderós». Gudea, ensi de Lagaix entre els anys 2144 aC i 2124 aC, atribuïa a Nindara el fet de donar-li força, segons una inscripció. Igual que la seva muller, estava relacionat amb els ocells.

## Referències

* ↑ Jordan, Michael. Encyclopedia of gods : over 2,500 deities of the world. New York : Facts on File, 1993, p. 183.
* ↑ Selz, Gebhard. Untersuchungen zur Götterweld des altsumerischen Stadtstaates von Lagas. Filadelfia: The University of Pennsylvania Museum, 1995, p. 215-216. ISBN 0924171006.

## Enllaços externs

* Déus sumeris
# Rafael Obligado

Rafael Obligado (Buenos Aires, 27 de gener de 1851 - Mendoza, 8 de març de 1920) va ser un escriptor, poeta i acadèmic argentí, pare del també poeta Carlos Obligado.

## Biografia

Els seus pares Luis Obligado i Saavedra i María Jacinta Ortiz Urién eren de la classe patrícia, i li van brindar excel·lent educació. Va cursar estudis en el Col·legi Nacional de Buenos Aires. Va iniciar estudis en la Facultat de Dret, però els va abandonar ràpidament. La seva vocació ho va portar a l'estudi dels clàssics, antics i espanyols.
Conegut com "el poeta del Paraná" i pertanyent a la generació de 1880, va escriure poesia amb temàtica "gauchesca" però amb paraules "cultes", influït per la poesia francesa de finals del segle XIX. Va viure a casa dels pares fins que es va casar als 35 anys, el 1886. Tres anys més tard, en 1889, li van nomenar corresponent de l'Acadèmia Espanyola.
La seva obra més important, és el "Santos Vega".
Va ser un dels fundadors de la Facultat de Filosofia i Lletres (Universitat de Buenos Aires); conseller i vicedegà en diverses oportunitats; rebent en 1909, el doctorat honoris causa.

## Referències

* ↑ «Rafael Obligado». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Floriana (Malta)

Floriana és un municipi de Malta, al davant de la capital La Valletta. El seu nom es deu al militar italià Pietro Paolo Floriani de Macerata que fou el responsable de construir les fortificacions de la ciutat. Amb tot, avui dia, la forma de la ciutat es deu al Gran mestre Antonio Manoel de Vilhena i de fet, la ciutat s'anomena Borgo Vilhena o Citta Vilhena. L'església arxiprestal de Floriana està dedicada a Sant Publi de Malta, aclamat com a primer bisbe de Malta. Fou el mateix Publi que va rebre Sant Pau quan aquest va naufragar a l'illa.

## Referències

* ↑ Cate, Robert L. One untimely born: the life and ministry of the Apostle Paul (en anglès). Mercer University Press, 2006, p.126. ISBN 0865549958.
# Rivotita

La rivotita és una espècie mineral no aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional que va ser descrita com una espècie nova per Lluís Marià Vidal i Carreras (1842-1922).
Vidal va descriure com pertanyents a aquesta espècie, a finals del segle xix, unes mostres provinents de la mina de Serra Mata, més tard estudiades per Ducloux l'any 1874. Aquesta mina està situada a Bar, un agregat del municipi de El Pont de Bar, a l'Alt Urgell. La va anomenar d'aquesta manera en honor a L. E. Rivot (1820-1869), professor de l'Escola de Mines de París.
La rivotita havia de ser un carbonat de coure i antimoni hidratat, d'un color entre verd groguenc i verd grisós. Podria haver estat la primera localitat tipus a Catalunya, però l'any 1910 uns estudis més exhaustius van demostrar que no es tractava d'un nou mineral, sinó d'una barreja entre la malaquita i l'estibiconita.

## Referències

* ↑ «Rivotite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ «Butlletí de la Institució Catalana d'Història Natural». Institució Catalana d'Història Natural, 2, Segona sèrie, Gener-febrer 1922, pàg. 107 [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Azpeitia Moros, Florentino «Minerales y mineralogistas españoles». Sección de Ciencias Naturales, 12-03-1924, pàg. 283 [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ «Mina de Serra Mata #1106». Mineratlas. [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Isabel Benet, Màrius Asensi, Eugeni Bareche, Jorgina Jordà, Pedro Mingueza «Mina “Conchita”, Toloriu (Alt Urgell)». Infominer [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Hålenius, U.; Hatert, F.; Pasero, M.; Mills, S. J. «New minerals and nomenclature modifications approved in 2015 and 2016». Mineralogical Magazine, 80, 1, 01-02-2016, pàg. 199–205. DOI: 10.1180/minmag.2016.080.080 [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Lacroix, M. A. «Sur la rivotite» (en francès). Bulletin de Minéralogie, 33-5-6, 1910, pàg. 190-192 [Consulta: 24 octubre 2023].

## Notes

* ↑ La primera localitat tipus catalana no va arribar fins a desembre de l'any 2015, quan l'abellaïta va ser aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional.
# Nishanbaevita

La nishanbaevita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor al mineralogista rus Tursun Prnazorovich Nishanbaev (1955–2017), cap del Museu d'Història Natural de la Reserva Natural d'Ilmen, a Miass, Rússia.

## Característiques

La nishanbaevita és un arsenat de fórmula química KAl₂O(AsO₄)(SO₄). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, sent publicada en el mes de setembre de 2022. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5379/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la fumarola Arsenàtnaia, situada al segon con d'escòria de l'avanç nord de la Gran erupció fissural del volcà Tolbàtxik (Krai de Kamtxatka, Rússia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Nishanbaevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 març 2022].
* ↑ Pekov, Igor V.; Zubkova, Natalia V.; Yapaskurt, Vasiliy O.; Belakovskiy, Dmitry I.; Britvin, Sergey N.; Agakhanov, Atali A.; Turchkova, Anna G.; Sidorov, Evgeny G.; Kutyrev, Anton V.; Blatov, Vladislav A.; Pushcharovsky, Dmitry Y. «Nishanbaevite, KAl2O(AsO4)(SO4), a new As/S-ordered arsenate-sulfate mineral of fumarolic origin». Mineralogy and Petrology, 117, 2, 01-06-2023, pàg. 247–257. DOI: https://doi.org/10.1007/s00710-022-00803-0 [Consulta: 13 juliol 2023].
# Nisenans

Els nisenans, també coneguts com a maidu meridionals i maidu de la vall, són un dels grups nadius de la Vall Central de Califòrnia. El nom nisenan, deriva del pronom ablatiu plural nisena·n, "d'entre nosaltres". Uns pocs nisenans parlen alguns dels dialectes nisenan. Avui alguns nisenan estan registrats a la tribu reconeguda federalment Banda Shingle Springs d'indis miwok.
Els nisenans, com passa amb moltes de les tribus del centre de Califòrnia, mai va ser una veritable distinció política, sinó que en realitat eren basades en un llenguatge "comú" (en realitat, un ampli espectre de dialectes similars). No hi havia una tribu nisenan, sinó que en el seu lloc hi havia una sèrie de tribetes, que eren petites tribus sobiranes independents i autosuficients. Cada 'tribeta' o tribu parlava una variant diferent del que s'anomena nisenan, el que ha portat a una certa inconsistència entre les dades lingüístiques sobre la llengua.

## Territori

Els nisenans viuen a la Vall Central de Califòrnia, entre el riu Sacramento a l'oest i les muntanyes de la Sierra a l'est. El límit sud passa pel riu Cosumnes al nord d'Elk Grove i les regions Meadowview i Pocket de Sacramento, i el límit nord en algun lloc entre la confluència nord del riu Yuba i la confluència sud del riu Feather.
Les tribus veïnes són els miwok de la Sierra i de la vall al sud, els washos a l'est, els konkow i maidus al nord, i els patwins a l'oest.

## Referències

* ↑ Mithun, Marianne. The Languages of Native North America. Cambridge: Cambridge University Press, 2001, p. 455. ISBN 978-0-521-29875-9.
* ↑ "Our Heritage." Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine. Shingle Springs Band of Miwok Indians. 2012. Retrieved 31 May 2012.

## Enllaços externs

* Placer County Museum Arxivat 2013-07-07 a Wayback Machine.
* Ranxeria Nevada City
# Neftalí

Segons el Gènesi, Neftalí (en hebreu נַפְתָּלִי בן-יַעֲקֹב Naptālî ben Yahăqōb) és un dels dotze fills de Jacob. La seva mare era Bilhà, una esclava de Raquel, esposa de Jacob. Va ser el patriarca de l'anomenada Tribu de Neftalí, una de les 12 d'Israel.
Neftalí es casà i tingué diversos fills:
* Jahseel o Jahassiel
* Guní
* Jésser
* Xil·lem o Xal·lum
Un dia, juntament amb els seus germans envejosos de Josep, el van vendre a un mercader d'esclaus ismaelita que anava a Egipte i van dir al seu pare que havia estat mort per una fera. Quan van arribar temps de sequera, baixà amb els seus germans a Egipte per comprar aliments. Allà van trobar al regent del país, qui els confessà que era el seu germà Josep i els perdonà a tots. Aleshores la família s'instal·là a Egipte.

## Referències

* ↑ Gènesi. 30:8
* ↑ Gènesi. 46:24
* ↑ Gènesi. 43:14-17

## Vegeu també

* Tribu de Neftalí
Viccionari