OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bandera de São Tomé i Príncipe

La bandera de São Tomé i Príncipe fou adoptada oficialment el 5 de novembre de 1975. Consta de tres franges horitzontals verda, groga i verda així com un triangle roig a l'esquerra i dues estrelles negres representant les dues illes del país; São Tomé i Principe.

## Història

Els portuguesos van colonitzar les illes São Tomé i Príncep durant el segle XVI i les van incorporar al seu imperi colonial. Quatre segles després, la massacre de Batepá el 1953 va provocar el sentiment nacionalista i va impulsar la lluita per la independència. Això va ser liderat pel Moviment per l'Alliberament de São Tomé i Príncep (MLSTP), que es va establir set anys després. No obstant això, els portuguesos es van negar a concedir-ho i van continuar lluitant fins que es va produir la Revolució dels clavells el 1974. El nou govern va decidir retirar-se de les seves colònies restants, i va negociar un full de ruta per a la independència amb el MLSTP, a qui havien reconegut com a "únic representant" de les illes. Es van fer diverses presentacions per a una nova bandera, que van utilitzar tots els colors del moviment panafricanista. Tots van ser rebutjats i es va aprovar una nova bandera, segons els informes dissenyada pel líder i futur president del MLSTP, Manuel Pinto da Costa. Es va adoptar el 12 de juliol de 1975 - el dia que el país es va independitzar - o el 5 de novembre del mateix any. La bandera és gairebé idèntica a la de la MLSTP i, tot i que van perdre el seu "monopoli de poder" el 1990, la bandera es va mantenir sense canvis.

## Referències

* 1 2 3 «Sao Tome and Principe profile». BBC News. BBC.
* 1 2 3 «History of São Tomé and Príncipe». Lonely Planet. Arxivat de l'original el 26 de juny 2019. [Consulta: 7 juny 2014].
* 1 2 3 Smith, Whitney. «Flag of Sao Tome and Principe». A: Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc., 28 July 2013. De subscripció o mur de pagament
* 1 2 Kindersley, Dorling. Complete Flags of the World. Dorling Kindersley Ltd., 3 November 2008, p. 91. ISBN 9781405338615.
# Tossal del Càvet

El Tossal del Càvet és un turó de 1.263,3 metres d'altitud del terme actual de Conca de Dalt, pertanyent a l'antic municipi de Toralla i Serradell, en territori dels pobles de Serradell i Toralla.
Està situat al sud-oest de Serradell, en el costat meridional de la vall del riu de Serradell, a la carena que separa aquesta vall de la del barranc de Ruganyers, que davalla cap a Rivert. És a llevant de la Roca Palomera.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Can Pairot Romagosa

Can Pairot Romagosa és una obra del municipi de Begues (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres i de planta rectangular. Consta de planta baixa i dos pisos. És de composició simètrica a partir de les tres portes de la planta baixa i que tenen continuïtat en les obertures dels pisos. A la crugia central cal remarcar la porta d'accés amb motllures emmarcant el muntant i llinda, pilars embeguts d'obra vista, obertura balconera d'arc de mig punt i d'altres quatre de cegues (d'igual composició), barana massissa i escut coronant l'edifici.
Es presenta sòcol de pedra, porta principal de ferro forjat amb filigrana i persianes de llibret.

## Referències

* 1 2 «Can Pairot Romagosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Escandiowinchita

L'escandiowinchita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup del nom arrel winchita.

## Característiques

L'escandiowinchita és un inosilicat de fórmula química ◻(NaCa)(Mg₄Sc)(Si₈O$_{22}$)(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i publicada dos anys més tard. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del museu mineralògic de la Universitat de Breslau, Polònia, amb el número de catàleg: mmuwr iv8118.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Jordanów, dins la localitat de Gmina Jordanów Śląski, al comtat de Breslau (Voivodat de Baixa Silèsia, Polònia), sent l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Scandio-winchite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r octubre 2022].
* ↑ Pieczka, Adam; Stachowicz, Marcin; Zelek-Pogudz, Sylwia; Gołębiowska, Bożena; Sęk, Mateusz; Nejbert, Krzysztof; Kotowski, Jakub; Marciniak-Maliszewska, Beata; Szuszkiewicz, Adam; Szełęg, Eligiusz; Stadnicka, Katarzyna M.; Woźniak, Krzysztof «Scandio-winchite, ideally ☐(NaCa)(Mg4Sc)(Si8O22)(OH)2: The first Sc-dominant amphibole-supergroup mineral from Jordanów Śląski, Lower Silesia, southwestern Poland». American Mineralogist, 109, 5, 01-05-2024, pàg. 940–948. DOI: https://doi.org/10.2138/am-2023-8974 [Consulta: 7 maig 2024].
# Dick's Wife

Dick's Wife és un curtmetratge mut de l'Éclair protagonitzat per Barbara Tennant i Lamar Johnstone. La pel·lícula es va estrenar el 5 de desembre de 1912.

## Argument

Dick ha estat de viatge de sis mesos i quan torna a casa descobreix que per tal de poder salvar la seva fortuna s'ha de casar abans de tres dies. Cerca les seves antigues pretendents però descobreix que ja totes s'han casat. Com a darrer recurs posa un anunci en un diari en que anuncia que pagarà 500 dòlars a la noia que es vulgui casar amb ell i de la que se separarà just després de finalitzar la cerimònia. Grace Lenox, que té la mare molt malalta i a qui els metges han dit que la única esperança que li queda és que un canvi de clima la faci millorar, respon a l'anunci sota el nom de Mary Smith per aconseguir els diners per al trasllat de la seva mare. Com que al casament Grace porta un vel molt espès i Dick porta una barba que no s'ha tallat d'ençà que partí de viatge, quan més tard es retroben no es reconeixen. De seguida s'enamoren però creuen que no es poden casar ja que els dos ja ho estan. Afortunadament, a Grace li cau l'anell que Dick li va donar en el casament i ell la reconeix.

## Repartiment

* Barbara Tennant (Grace Lenox)
* Lamar Johnstone (Dick Graham)
* Alec B. Francis (Joseph Maddox)
* Julia Stuart (mare de Grace)
* Edward L.Hemmer (jutge de pau)

## Referències

* ↑ «”Dick’s Wife”». Moving Picture World XIV, 9., 30-11-1912, pàg. 885.
* ↑ «Independent release dates». Moving Picture World XIV, 11, 14-12-1912, pàg. 1128.
* ↑ West, Virginia «“Dick’s Wife”». Moving Picture News VI, 22, 30-11-1912, pàg. 18-19.
# Avel·lí Artís

«Avel·lí Artís» té aquests significats:
* Avel·lí Artís i Balaguer (1881 - 1954), autor dramàtic, periodista i editor català
* Andreu Avel·lí Artís i Tomàs (1908 - 2006), periodista, escriptor i dibuixant català, més conegut pel pseudònim de Sempronio.
* Avel·lí Artís i Gener (1912 – 2000), periodista, escriptor, ninotaire, que utilitzava el pseudònim de Tísner.
# Tossal del Figueró

El Tossal del Figueró és una muntanya de 739 metres que es troba al municipi de Calaf, a la comarca de l'Anoia.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Font capacitiva

Una font d'alimentació capacitiva és una font que utilitza la reactància d'un condensador per tal de reduir la tensió de línia fins a un voltatge més baix. Tenen dues limitacions importants: La primera, que per les prestacions demanades al condensador es poden utilitzar només per alimentacions de baixa potència. La segona és que per raó de la falta d'aïllament elèctric, el circuit d'utilització ha d'estar encapsulat per evitar el contacte directe amb les persones.

## Estructura

Una font d'alimentació capacitiva consta d'un condensador C1, que amb la seva reactància limita el corrent que passa pel pont rectificador D1. Per protegir-se contra pics de tensió durant les operacions de commutació, té una resistència R1 connectada en sèrie. Un condensador electrolític C2 suavitza la tensió de CC i dels pics de corrent (en el rang d'amperes) en les operacions de commutació. A continuació hi ha un regulador de baixa caiguda de tensió, que consisteix en una resistència limitadora de corrent R3 i un regulador lineal IC1. Si l'estabilitat de voltatge no és molt important pot ser utilitzat un díode Zener.

## Exemple

Canviant l'exemple triat a l'esquema per un condensador de 330 nF, pot subministrar un corrent de 20 mA., això permet alimentar fins a 48 LEDs de color blanc (per exemple, 3,1 V/20mA/20000mcd) - que se subministren connectats en sèrie. La imatge, en canvi, mostra la part oberta d'un llum LED de 48-díodes. El condensador d'1,2 UF té una reactància de 2,6 kOhm que limita el corrent a 90 mA. Els LED, estan en paral·lel amb el condensador d'electrolític filtre de 10μF. Les 4 branques amb 12 LEDs consumeixen al voltant de 20 mA cada una. Els díodes limiten la tensió al voltant de 40V per branca. Atès que el circuit està connectat directament a la xarxa sense aïllament galvànic, cal un interruptor diferencial com a protecció de qualsevol circuit que utilitzi aquest tipus de làmpada LED.

## Vegeu també

* Font d'alimentació
* Llum LED

## Referències

* ↑ Alimentació de baix cost: condensador en lloc de transformador

## Enllaços externs

* Microchip-00954a
* Descripció de condensadors metal·litzats MKP a la pàgina de WIMA Arxivat 2013-03-20 a Wayback Machine.
# Enrique Miret Magdalena

Enrique Miret Magdalena (Saragossa, 12 de gener de 1914 - Madrid, 12 d'octubre de 2009) va ser un teòleg laic especialitzat en ètica i sociologia. Va ser professor d'Ètica a la Universidad Complutense de Madrid.
Va publicar uns 25 llibres i va escriure durant vint anys per a la revista Triunfo, així com per a altres publicacions.

## Biografia

Va realitzar els seus estudis primaris als jesuïtes i als maristes, de Madrid. Estudia el batxillerat en el Liceu Francès de la mateixa ciutat, Doctor en Ciències Químiques per la Universitat Central de Madrid (1943) i catedràtic d'Ètica. Va escriure més de 2.000 articles i més d'una vintena de llibres, a més de fer classes tant a la Universitat Pontifícia de Salamanca com a la Universitat Pontifícia Comillas, i al Mary Ward College, de Psicologia Moral.
Sol·licita l'ingrés a la Companyia de Jesús a 1936, per la qual cosa va haver de demanar asil a l'Ambaixada del Paraguai. No obstant això, la guerra civil espanyola va fer que la seva vida transcorregués per altres camins.
Va fundar i va ser president nacional del moviment Associació de joves cristians YMCA (Young Men's Christian Association) a Espanya, a més de vicepresident europeu. Va participar com a convidat en diverses sessions del Concili Vaticà II.
Va col·laborar entre altres publicacions a la revista progressista catòlica El Ciervo; al diari Informaciones i a la desapareguda revista Triunfo.
Va ser president i vicepresident de la Confederació de la Petita i Mitjana Empresa (COPYME) a Espanya des del juny de 1978 fins al novembre de 1979, dimitint del càrrec per pròpia decisió. La COPYME estava enfrontada a la CEPYME. El 7 de desembre de 1982 va ser nomenat director general de Protecció de Menors del Ministeri de Justícia d'Espanya, càrrec que va exercir durant quatre anys, durant el primer govern de Felipe González.
Va presidir l'Associació de Teòlegs Joan XXIII, i de manera honorària, l'ONG Missatgers de la Pau, guanyadora del Premi Príncep d'Astúries.

## Referències

* 1 2 3 agències. «Enrique Miret Magdalena - 13 oct 2009». [Consulta: 7 abril 2022].
* ↑ Encarnación, Omar G. Spanish Politics: Democracy After Dictatorship (en anglès). Polity, 2008-07-08. ISBN 978-0-7456-3992-5.
* ↑ «Fallece a los 95 años el teólogo Enrique Miret Magdalena» (en castellà). El País [Madrid], 12-10-2009. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «El último teólogo seglar | Opinión | elmundo.es». [Consulta: 7 abril 2022].
* ↑ Ymca España, Junta Directiva
* ↑ «El Ciervo», 24-12-2013. Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 7 abril 2022].
* ↑ «Magdalena, el ‘antiteólogo’».
* ↑ País, El «"La gran empresa no puede ser la cúpula que envuelva a la pequeña y mediana"» (en castellà). El País [Madrid], 25-01-1978. ISSN: 1134-6582.
# Dicistrovírids

Dicistroviridae és una família de virus del tipus virus d'ARN monocatenari + que infecta insectes. Entre aquests insectes afectats hi ha els pugons, ortòpters, dípters, abelles, formigues, cuc de seda.
Malgrat que molts dicistrovirus es van ubicar inicialment dins la família Picornaviridae ara ho estan dins la seva pròpia família. El nom (Dicistro) deriva de la disposició del genoma que és di-cistrònica.

## Algunes espècies importants

* Aphid lethal paralysis virus (paralització letal dels àfids)
* Black queen cell virus – virus de la reina de les abelles a occident
* Bombyx mori infectious flacherie virus (BmIFV) – un virus del cuc de seda
* Drosophila C virus Virus de la Drosophila (model biològic)

## Referències

* Hunter, WB, Katsar, CS, Chaparro, JX. 2006. Molecular analysis of capsid protein of Homalodisca coagulata virus-1, a new leafhopper-infecting virus from the glassy-winged sharpshooter, Homalodisca coagulata. Journal of Insect Science 6:31
* Hunnicutt, LE, Hunter, WB, Cave RD, Powell, CA, Mozoruk, JJ. 2006. Genome sequence and molecular characterization of Homalodisca coagulata virus-1, a novel virus discovered in the glassy-winged sharpshooter (Hemiptera: Cicadellidae). Virology 350: 67-78
* Valles, SM, Strong, CA, Dang, PM, Hunter, WB, Pereira, RM, Oi, DH, Shapiro, AM, Williams, DF. 2004. A picorna-like virus from the red imported fire ant, Solenopsis invicta: initial discovery, genome sequence, and characterization. Virology 328: 151-157

## Enllaços externs

* Viralzone: Dicistroviridae
# Banys dels Ciclops

Els banys dels Ciclops o termes dels Ciclops són unes termes romanes del jaciment arqueològic de Dougga a Tunísia, que foren construïdes probablement al començament del segle iii, la part de les latrines del qual (utilitzades ja el segle ii i durant el segle III) està en força bon estat i la resta en pitjor estat. Deuen el seu nom al mosaic dels banys que representava uns ciclops (avui al Museu del Bardo), mosaic que era al frigidarium (sala de banys freds). Es tracta d'uns edificis dels quals només queden parts de les parets, algunes columnes, i pedres fora de lloc; l'accés als banys és per una porta que dona al carrer; té una sala que es perllonga a l'est per una piscina rectangular que acaba en un hexaedre.
A l'interior de l'edifici de latrines, al costat, hi ha un edifici força més petit, amb dotze seients de latrina per a ús públic, i una font per a rentar-se a l'entrada. Les aigües i excrements anaven a unes conduccions i acabaven en una cisterna que, una vegada plena, es buidava per fer servir el contingut com a adob.
El lloc es troba al costat del Trifolium de Dougga, i proper també a les termes de Caracal·la o termes Licinies, a l'altre costat de carrer, i a la casa de Gorgona. Un carrer baixa per un costat dels banys cap a les restes d'un arc triomfal dedicat a Septimí Sever i, a l'altre costat del carrer, es troba l'anomenat temple de Plutó.

## Referències

* ↑ Thébert, Yvon. Thermes romains d’Afrique du Nord et leur contexte méditerranéen (en francès). Roma: Publications de l’École française de Rome, 2013-06-06, p. 179-180. ISBN 978-2-7283-1004-3.
# Trhovište

Trhovište és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1220.
# Font al baluard de Santa Anna

Font al baluard de Santa Anna és una obra de Montblanc (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Font encara en ús, de línies ondulades i gran interès per la decoració. El cos té forma de càntir i està encapçalat per un escut. Darrere hi ha un frontó circular que es recolza sobre una petita estructura tancada i decorada amb volutes.
La conservació de la font és bona, la caseta s'hauria de restaurar.

## Referències

* 1 2 «Font al baluard de Santa Anna». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Font al baluard de Santa Anna». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Torneig Internacional de Tennis Femení SolGironès

El Torneig Internacional de Tennis Femení SolGironès, també conegut com Open Internacional Femení SolGironès, és un torneig de tennis professional que es disputa anualment sobre terra batuda a La Bisbal d'Empordà, Catalunya, dins la categoria WTA 125. Es celebra al mesos de maig i juny, coincidint amb la segona setmana del Torneig de Roland Garros.
La primera edició del torneig es va celebrar l'any 2016 en el Club Esportiu CT La Bisbal de La Bisbal d'Empordà dins la categoria ITF 10K. L'any 2023 va pujar de categoria per entrar al circuit WTA 125.

## Palmarès
### Individual femení

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| WTA 125 ||||
| 2024 | Maria Lourdes Carle | Rebeka Masarova | 3−6, 6−1, 6−2 |
| 2023 | Arantxa Rus | Panna Udvardy | 7−6(2), 6−2 |
| Circuit ITF ||||
| 2022 | Wang Xinyu | Erika Andreeva | 3−6, 7−6(0), 6−0 |
| 2021 | Irina Khromacheva | Arantxa Rus | 6−4, 1−6, 7−6(8) |
| 2020 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 |
| 2019 | Wang Xiyu | Dalma Gálfi | 4−6, 6−3, 6−2 |
| 2018 | Kathinka von Deichmann | Sara Sorribes Tormo | 6−3, 3−6, 6−3 |
| 2017 | Georgina García Pérez | Estrella Cabeza Candela | 6−2, 0−6, 6−4 |
| 2016 | Renata Zarazúa | Irene Burillo Escorihuela | 6−7(3), 6−1, 6−4 |

### Dobles femenins

| Any | Campiones | Finalistes | Resultat |
| WTA 125 ||||
| 2024 | Miriam Kolodziejova Anna Siskova | Tímea Babos Dalma Gálfi | Renúncia |
| 2023 | Caroline Dolehide Diana Shnaider | Aliona Bolsova Rebeka Masarova | 7−6(5), 6−3 |
| Circuit ITF ||||
| 2022 | Victoria Jiménez Kasintseva Renata Zarazúa | Alicia Barnett Olivia Nicholls | 6−4, 2−6, [10−8] |
| 2021 | Valentina Ivakhnenko Andreea Prisăcariu | Mona Barthel Mandy Minella | 6−3, 6−1 |
| 2020 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 |
| 2019 | Arina Rodiónova Storm Sanders | Dalma Gálfi Georgina García Pérez | 6−4, 6−4 |
| 2018 | Jamie Loeb Ana Sofía Sánchez | Yvonne Cavallé Reimers Chiara Scholl | 6−3, 6−2 |
| 2017 | Olesya Pervushina Valeriya Strakhova | Jaqueline Cristian Renata Zarazúa | 7−5, 6−2 |
| 2016 | Irene Burillo Escorihuela Ksenija Sharifova | Anđela Novčić Natasha Piludu | 7−5, 6−4 |

## Referències

* ↑ «El torneig de tenis femení de la Bisbal fa el salt a la categoria WTA». Diari de Girona, 06-12-2022. [Consulta: 9 juny 2023].
* ↑ Suelves, Marc Bernad. «El Torneo Internacional Solgironés de La Bisbal sube de categoría a WTA Tour 125» (en espanyol). As, 28-03-2023. [Consulta: 9 juny 2023].
* ↑ Martí, Joan. «“Hem fet un esforç bestial”». L'Esportiu, 14-06-2023. [Consulta: 15 juny 2023].

## Enllaços externs

* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
* Club Esportiu CT La Bisbal
# Cantó de Sergines

El cantó de Sergines és un cantó francès del departament del Yonne, situat al districte de Sens. Té 10 municipis i el cap és Sergines.

## Municipis

* La Chapelle-sur-Oreuse
* Compigny
* Courlon-sur-Yonne
* Pailly
* Perceneige
* Plessis-Saint-Jean
* Serbonnes
* Sergines
* Thorigny-sur-Oreuse
* Vinneuf

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-195. | M. Beaujard | Divers gauche |
| 1959-1992 | Raymond Janot | UDR, després UDF |
| 1992-2011 | Jean-Claude Leroy | UMP |
| 2011- | Jean-Jacques Percheminier | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| -- | 5.211 | 5.087 | 5.251 | 5.889 | 6.758 | 7.918 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Enrique Medina Rodríguez

Enrique Medina Rodríguez (Santa Cruz de Tenerife, 25 de setembre de 1967) és un exfutbolista professional canari, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Comença a destacar a les files del CD Tenerife a la campanya 87/88, amb els canaris a Segona Divisió. Eixe any és titular, igual que a la campanya posterior, que culmina amb l'ascens dels tinerfenys a primera divisió.
A la màxima categoria, el defensa disputa 27 partits a la 89/90, però a la següent perd la condició de titular i només apareix en nou ocasions.
L'estiu del 1991 fitxa pel CE Sabadell, i el 1993, ho fa per l'Hèrcules CF, amb qui disputa dues campanyes a Segona Divisió, en les quals hi juga 49 partits i marca dos gols per als alacantins.
Un cop retirat esdevingué entrenador.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Salinan (poble)

Els salinan són una ètnia d'amerindis dels Estats Units que van viure a la costa central de Califòrnia, a la vall de Salinas. Segons el cens de 1930 eren extints, però tot i això han sobreviscut i actualment estan immersos en un procés de sol·licitud de reconeixement tribal per la Bureau of Indian Affairs.
Hi havia dues divisions principals, els San Miguel al sud, a l'alt curs del riu Salinas (que flueix de sud a nord), i els San Antonio al nord, a la part baixa de la conca del Salinas, corresponent a les dues missions a la vall de Salinas (Missió de San Antonio de Padua i Missió de San Miguel Arcángel). També hi havia un grup Playano que vivia a la costa de l'oceà Pacífic al veïnatge de l'actual San Simeon i Lucia. Els salinan vivien de la cacera i recol·lecció i eren organitzats en petits grups amb estructura política poc centralitzada.

## Etimologia

Els salinan foren anomenats pel riu Salinas per Robert Latham (1856) i John Powell (1891). El nom propi del poble mai no fou recollit. C. Hart Merriam va anomenar aquest poble En-'ne-sen segons un informant; En-'ne-sen era la paraula nativa per a la capital dels salinan.

## Llengua

El salinan, parlat fins a la dècada del 195s és una llengua aïllada que podria formar part de la hipotètica família hoka. Sapir la va incloure com a subfamília del hoka juntament amb el chumash i el seri; Aquesta classificació es pot trobar a les enciclopèdies més recents i les presentacions de les famílies de llengües, però l'evidència que la suporta és feble.

## Població

Les estimacions per a les poblacions del pre-contacte de la majoria dels grups nadius a Califòrnia han variat substancialment. Alfred L. Kroeber calculà pel 1770 una població salinan de 3.000. Sherburne F. Cook estimà també de manera similar uns 3.000 Salinans.

## Referències

* ↑ Taula del cens dels EUA, 2000
* ↑ "Chimariko.". Ethnologue. Retrieved 28 August 2012.
* ↑ Hester, p.504
* ↑ Salinan at native-languages.org (retrieved 9 December 2010)
* ↑ Marlett 2008
* ↑ Kroeber, p.883
* ↑ Cook, p.187

## Vegeu també

* Narrativa tradicional salinan
* Kuksu
* Painted Rock (comtat de San Luis Obispo)
* Chalons
* USS Salinan (ATF-161)

## Bibliografia

* Campbell, Lyle. American Indian languages: the historical linguistics of Native America. Oxford: Oxford University Press, 1997.
* Cook, Sherburne F. 1976. The Conflict between the California Indian and White Civilization. Berkeley, California: University of California Press.
* Kroeber, Alfred L. 1925. Handbook of the Indians of California. Bureau of American Ethnology Bulletin No. 78. Washington, D.C.
* Hester, Thomas R. 1978. Salinan, in Handbook of North American Indians, vol. 8 (California). William C. Sturtevant, and Robert F. Heizer, eds. Washington, DC: Smithsonian Institution, 1978. ISBN 0-16-004578-9 / 0160045754, pages 500-504.
* Marlett, Stephen A. 2008. The Seri-Salinan connection revisited. International Journal of American Linguistics 74.3:393-399.
* Sapir, Edward. 1925. The Hokan affinity of Subtiaba in Nicaragua. American Anthropologist 27: (3).402-34, (4).491-527.