OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pradell (Gurb)

Pradell és una masia de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular cobert a quatre vessants i que consta de planta baixa i dos pisos. La façana és orientada a migdia. En aquesta part la teulada presenta un ràfec molt ampli, ja que cobreix els cossos de galeries ubicats a banda i banda del portal central. Aquest està format per grosses dovelles que formen un arc rebaixat i amb un escut al damunt. A sobre hi ha una finestra goticitzant curulla de decoracions. Adossada a la part dreta de l'edificació hi ha una torre de planta quadrada que consta de planta baixa i tres pisos, a la part superior s'hi obren badius. A la part de tramuntana s'obre un balcó a nivell del primer pis amb un portal, la llinda del qual és decorada amb motllures, al centre hi ha un escut sostingut per lleons, i als costats els rostres d'uns reis. La casa està envoltada per un ampli jardí.
Conserva una imatge de la Mare de Déu gòtica procedent de Santa Maria de Palau.

### Capella

Edifici religiós adossat al mas Pradell. És de nau única i la façana es troba orientada a migdia, té un portal que forma una mena de gablet amb pinacles adossats a la façana i un ull de bou amb vitralls a sobre. És coberta a dues vessants i a la part de migdia hi ha un petit campanar d'espadanya sense campanes. A l'interior es formen nerviacions goticitzants i l'absis té una finestra ogival decorada amb vitralls. L'interior és decorat amb pintures, que no estan gaire ben conservades. Actualment s'utilitza com a magatzem.
Durant la guerra civil fou saquejada i vers els anys 1940 es va restaurar.

## Història

Mas d'antiga tradició ampliat i reformat al segle xviii i XIX i la última reforma es realitzà després de la Guerra Civil degut als grans desperfectes que sofrí.
Està registrat al fogatge de la parròquia i terme de Sant Esteve de Granollers de l'any 1553. Habitava el mas Joan Pradell.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Pradell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Am Tunnel

Am Tunnel és una galeria d'art contemporani, situada en un túnel a la ciutat de Luxemburg, al sud de Luxemburg. La galeria es troba en una part subterrània d'una casamata de la fortalesa antiga de la ciutat, a la part nord del barri Gare. Es connecta a l'antiga seu de Banque et Caisse d'Épargne de l'État (BCEE), el tercer gran banc amb seu a Luxemburg.

## Museu - galeria d'art

El 1987, el BCEE va posar en marxa un pla per estendre l'antiga casamata, amb la intenció de connectar quatre edificis del banc que es trobaven en el lloc. La possible utilització del propi túnel es va debatre, i la idea es va formar per donar forma a una galeria d'art. La construcció va començar el 1992, i la galeria es va inaugurar el 1993. Està principalment dedicada a acollir obres de més d'un centenar d'artistes de Luxemburg, en particular del fotògraf Edward Steichen, a qui es dedica una col·lecció permanent. Tanmateix, la galeria allotja també retrospectives d'altres artistes.

## Referències

* ↑ «Les principaux employeurs luxembourgeois au 1.1.2007» (PDF) (en francès). State, 24-05-2007. Arxivat de l'original el 2007-06-11. [Consulta: 4 juliol 2015].
* 1 2 «The Top 10: Bizarre Galleries». The Independent, 18-03-2007. Arxivat de l'original el 2007-06-28. [Consulta: 4 juliol 2015].
* ↑ «La galerie d'Art "Am Tunnel"» (en francès). Arxivat de l'original el 2 de juliol 2007. [Consulta: 4 juliol 2015].
# London Monarchs

Els London Monarchs van ser un club de futbol americà de la ciutat de Londres (Anglaterra).
El club es creà l'any 1991 per a competir a la World League de futbol americà, essent membre fundador. El club començà a jugar els seus encontres al Wembley Stadium, però, degut a la baixa presència de públic es traslladà el 1995 a White Hart Lane. El 1996 es traslladà a Stamford Bridge. L'any 1998 es reanomenà England Monarchs i disputà els seus partits al Crystal Palace National Sports Centre, a Ashton Gate, a prop de Bristol i al Alexander Stadium, a Birmingham. L'any 1998 disputaren la seva darrera temporada, essent reemplaçats, l'any següent pels Berlin Thunder. El club va guanyar la primera edició de la World Bowl, el 1991.

## Palmarès

* 1 títol de la World Bowl: 1991.

## Jugadors destacats

* Stan Gelbaugh
* Philip Alexander
* Victor Ebubedike
* William Perry
* Obafemi Ayanbadejo
* Tim Simpson
* Brad Johnson
* Dedrick Dodge
# Carrer Major de l'Arboç

El Carrer Major de l'Arboç és un carrer del municipi de l'Arboç inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El carrer major s'estén des de la Rambla Gener fins a la plaça de la Badalota. El nucli més característic és el tram central, conegut com la Plaça. Aquesta presenta una sèrie de pòrtics, molt d'ells ja modificats. El carrer mostra una petita pujadeta des de la Rambla fins a la Plaça, després segueix ja tot pla. Els edificis que el rodegen no són de gaire alçada, generalment de dues o tres plantes. Exceptuant l'edifici de la caixa d'Estalvis Provincial de Tarragona, la resta encara manté un caire antic; a la qual cosa també hi contribueixen les paradetes de fruita i verdura, que encara s'hi poden veure esporàdicament.

## Història

El tram central del carrer Major (la Plaça) és el reducte originari de l'esmentat carrer. Abans era una plaça porticada amb arcades rebaixades que l'envoltaven i tenia més amplada que avui dia. Aquest tram amb el pas del temps ha tingut diversos noms: Plaça del Blat (s. XIII-XIV), Plaça de la Constitució... El carrer Major és assentat sobre la Via Augusta, carretera romana que pujava pel raval (actual Rambla) a través del Portal del Raval i una vegada arribava a la Plaça girava cap al carrer de Sant Julià. Al s. XVIII i en ser construïda la nova església, la Plaça del Blat es feu enllaçar amb el Portal Nou de la Badalota, allargant-se així considerablement el que hauria de ser el carrer Major. Era el nucli més important del poble, per la qual cosa es procurà des de sempre que fos ben il·luminat: teieres, llums, etc. Des del s. XVIII fins al 1981 s'ha celebrat el mercat setmanal.

## Referències

* 1 2 «Carrer Major de l'Arboç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Carrer Major de l'Arboç». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Xenocranium pileorivale

Xenocranium pileorivale és una espècie extinta de mamífers paleanodonts que visqueren durant l'Eocè superior a Nord-amèrica. El seu nom genèric, Xenocranium, significa ‘crani estrany’, mentre que el seu nom específic, pileorivale, és una referència llatinitzada a la conca del Hat Creek, on es descobrí l'holotip de l'espècie.

## Referències

* ↑ Colbert, E. H «An Edentate from the Oligocene of Wyoming» (en anglès). Notulae Naturae, 109, 1942.
# Kjalarnes

Kjalarnes és el districte més septentrional de Reykjavík, la capital d'Islàndia.

## Ubicació

Per via terrestre es troba a 13 quilòmetres de Mosfellsbær i a 18 de l'altra zona de la capital, de la qual el separa el fiord Kollafjörður. El mont Esja, el més alt de Reykjavík, es troba en aquest districte.

## Història
### Edat mitjana

Conegut com a Kjalarnesþing («thing de Kjalarnes») fou un dels tres centres jurídics i polítics de la cort del sud (Sunnlendingafjórðungur) durant la Mancomunitat Islandesa.
Fou un lloc rellevant a la història d'Islàndia. Com el seu nom ho indica, a la localitat es desenvolupa la saga Kjalnesinga (Història dels habitants de Kjalarnes), escrita a mitjans del segle xiv.
A Kjalarnes hi va haver un important nucli previ a la institució de l'Alþingi, conegut com el Várthing, és a dir o tribunal de primavera la institució més antiga de l'illa sota l'empara de tres Goði. L'altre Várthing es trobava en la localitat de Thorness.
Fou un municipi independent fins al 1998.

## Referències

* Stefan Brink, Neil Price (ed.), The Viking World, Routledge, 2008, ISBN 113431826X p. 27.
# Xochitl

Xochitl (aproximadament 877 - 916) va ser una reina tolteca, esposa de Tecpancaltzin Iztaccaltzin. La seva existència més enllà de les llegendes és qüestionable, i els relats de la seva vida es basen sobretot en els escrits de l'historiador indígena Fernando de Alva Ixtlilxóchitl.

## Biografia

Xochitl era la dona de l'emperador tolteca Tecpancaltzin, amb qui va tenir un fill. Prèviament Tecpancaltzin havia tingut filles amb la seva primera esposa, Maxio. Un cop Maxio va morir, Xochitl va ser reconeguda com a reina. El seu fill, conegut pel nom de Topiltzin-Meconet, esdevingué hereu.
Quan ja era anciana, una guerra civil esclatà a l'Imperi tolteca. Xochitl va cridar altres dones perquè lluitessin al seu costat, i així va crear i comandar un batalló compost exclusivament per dones. Xochitl va morir al camp de batalla. El seu fill, Topiltzin, fou l'últim dels reis tolteques, fins que fou derrocat durant la guerra civil. A les acaballes del seu regnat Tecpancaltzin i Xochitl van morir durant la batalla.

## Representacions artístiques

L'artista mexicà José Obregón va completar el 1869 un dels quadres més coneguts de Xochitl i Tecpancaltzin, El descobriment del pulque. Obregón havia après i emprava l'estil clàssic, popular al segle xix. El descobriment del pulque es basa en la descripció de Xochitl com a verge de gran bellesa lliurada a Tecpancaltzin pel seu pare, Papatzin. Aquesta descripció és feta per Fernando de Alva Ixtlilxóchitl. Papatzin era un noble tolteca i conreador d'agave. Xochitl li va dur a Tecpancaltzin una beguda inventada per ella o pel seu pare, el pulque, fet amb mel d'agave. El quadre va formar part del creixement del nacionalisme mexicà, a pesar d'haver estat influït per la pintura clàssica europea. Xochitl apareix com una princesa grega, i Tecpancaltzin es mostra com un "Apolo hel·lè"; "el passat indi de Mèxic quedava civilitzat en passar-lo per un filtre clàssic i romàntic".
Recentment, Xochitl ha aparegut com una de les 999 dones incloses en la instal·lació The Dinner Party de l'artista Judy Chicago.

## Referències

* ↑ Bancroft, Hubert Howe. The native races [of the Pacific states]. University of California. A. L. Bancroft & company, 2009, p. 270.
* ↑ Salas, Elizabeth. Soldaderas in the Mexican Military: Myth and History. University of Texas Press, 1990, p. 3. ISBN 9780292776388.
* ↑ Bancroft, Hubert Howe. The native races [of the Pacific states]. University of California. A. L. Bancroft & company, 2009, p. 284.
* ↑ Tenorio-Trillo, Mauricio. Mexico at the World's Fairs: Crafting a Modern Nation. Volume 35, The New Historicism: Studies in Cultural Poetics. University of California Press, 1996, p. 119-20. ISBN 9780520202672.
# Zhang Guotao

Zhang Guotao (xinès simplificat: 张国焘, pinyin: Zhāng Guótāo; Pingxiang, Jiangxi, 26 de novembre de 1897 - Scarborough, Ontario, 3 de desembre de 1979) va ser una destacada figura del Partit Comunista de la Xina durant els anys 20 i 30 del segle passat, adversari irreconciliable de la facció encapçalada per Mao Zedong.

## Biografia

Va estudiar a la Universitat de Beijing, De jove va participar en les protestes protagonitzades pels estudiants indignats per les condicions imposades a la Xina pel Tractat de Versalles (1919) que marginava a la Xina que s'havia aliat en la Primera Guerra Mundial als qui van ser els vencedors en el conflicte i lliurava al Japó territoris de la Xina; també s'afegí al Moviment del Quatre de Maig que accentuarà, a partir del 1919, les reformes que s'estaven duent a terme. En la seva radicalització ideològica, inicialment, es trobava proper a l'anarquisme però, influenciat per la revolució russa dels bolxevics va adoptar el marxisme.
Fou un dels fundadors del Partit Comunista de la Xina (1921), ocupant càrrecs importants en aquesta organització. Va tenir un paper destacat en l'Aixecament de Nanchang (1927) durant el qual s'enfrontaren, amb les armes, els comunistes i el Kuomintang (KMT). Es va veure obligat juntament altres revolucionaris a fugir. Guotao i altres líders van anar a la URSS per evitar la repressió nacionalista. Allà va estudiar i contactà amb la Kominern. L'any 1931 torna al seu país i torna a tenir responsabilitats en zones sota control comunista. Amb la pressió de les forces de Chiang Kai-shek s'inicia la Llarga Marxa en la qual esclaten les desavinences entre Guotao i Mao Zedong. El desafiament va significar la marginació de Guotao, que, finalment abandonà el partit el 1938. Ingressà al KMT però sense ocupar cap càrrec important, dedicant-se a l'estudi del Partit Comunista. Amb la derrota de Chiang Kai-shek va dirigir-se a Hong Kong i, finalment, va retirar-se a Toronto (Canadà), on es va convertir al cristianisme poc abans de la seva mort el 1979.

## Referències

* ↑ DIEZ MARISCALES----Peng Dehuai Arxivat 2016-11-20 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Fairbank, John King, 1907-1991,. Histoire de la Chine : des origines à nos jours. ISBN 979-10-210-0222-7.

## Bibliografia

* The Chinese Communist Party History de Lu Haijiang.Publishing Houseñ 2008.
* ”Mao: La historia desconocida de Jon Halliday i Jung Chang. (en llengua castellana).

## Enllaços externs

* http://www.republicanchina.org/tragedy.html
* http://www.haciendapublishing.com/articles/long-march-1934-1936-and-forgotten-saga-western-legion-4th-army-%E2%80%94-recounted-survivors Arxivat 2016-11-20 a Wayback Machine.
# Xantos (rei)

D'acord amb la mitologia grega, Xantos (en grec antic Ξάνθος) va ser un rei de Tebes.
Per acabar una guerra amb els atenesos, va acordar una batalla singular amb Timetes, rei d'Atenes, però el seu adversari no volia lluitar degut a la seva avançada edat, i proclamà que cediria el seu regne a aquell que el substituís. S'hi presentà un guerrer anomenat Melant. Durant el combat, aparegué Dionís portant armes al darrere de Xantos. Llavors, Melant es queixà perquè el contrincant rebia ajuda, i quan aquest es girà aprofità per abatre'l.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 220. ISBN 8429741461.
# Àlovo

Àlovo (en rus: Алово) és un poble de la República de Mordòvia, a Rússia, segons el cens del 2013 tenia 1.093 habitants, és la seu administrativa del districte homònim.

## Referències

* ↑ И. К. Инжеватов. Топонимический словарь Мордовской АССР. Мордовское книжное издательство, 1987.
# Lamar Heights

Lamar Heights és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 216 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lamar Heights tenia 216 habitants, 89 habitatges, i 59 famílies. La densitat de població era de 104,2 habitants per km².
Dels 89 habitatges en un 30,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,8% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 29,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 11,6% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.625 $ i la renda mediana per família de 36.389 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.000 $ mentre que les dones 21.000 $. La renda per capita de la població era de 16.018 $. Entorn del 18,6% de les famílies i el 18,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lamar Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lamar Heights». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Zhang Wo

Zhang Wo (xinès simplificat: 张渥; xinès tradicional: 張渥; pinyin: Zhāng Wò), conegut també com a Shu Hou, fou un pintor xinès que va viure sota la dinastia Yuan. No es coneixen les dates exactes del seu naixement i de la seva mort. Era oriünd de Hangzhou, província de Zhejiang. No va tenir èxit en els seus exàmens per ingressar en l'administració. Va ser un pintor especialitzat en figures humanes. El seu estil estava influenciat pel de Li Gonglin. Les seves pintures mostren una qualitat intel·lectual. Entre les seves obres destaca Celebracions Celestials.

## Bibliografia

* The Art Book of Chinese Paintings de Ming Deng. Long River Press, 2008. ISBN 1592650511.
* Landscape Painting of Ancient China de 耿明松. China Intercontinental Press. Pàg. 98.

## Enllaços externs

* http://arts.cultural-china.com/en/77Arts6753.html Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* http://www.china-on-site.com/pages/painter/1029.php Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* http://www.orientaldiscovery.com/html/2011/11/20111112114100477.html
# Landelin Winterer

Landelin Winterer (1832 - 1911) fou un sacerdot i polític alsacià. Exercí com a capella a Mülhausen i el 1874 fou escollit com a diputat protestatari al Reichstag pel districte d'Altkirch fins al 1894. Es mostrà partidari de participar en la política local i el 1894 fundà amb Jacques Preiss i Émile Wetterlé el Liberale Landespartei.
# Landauïta

La landauïta és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la crichtonita. Rep el nom de Lev Davídovitx Landau (1908-1968), un destacat físic soviètic que va fer contribucions fonamentals a moltes àrees de la física teòrica.

## Característiques

La landauïta és un òxid de fórmula química (Na,Pb)(Mn$^{2+}$,Y)(Zn,Fe)₂(Ti,Fe$^{3+}$,Nb)$_{18}$(O,OH,F)$_{38}$. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la landauïta pertany a «04.CC: Òxids amb relació Metall:Oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: cromobismita, freudenbergita, grossita, clormayenita, yafsoanita, latrappita, lueshita, natroniobita, perovskita, barioperovskita, lakargiïta, megawita, loparita-(Ce), macedonita, tausonita, isolueshita, crichtonita, davidita-(Ce), davidita-(La), davidita-(Y), lindsleyita, loveringita, mathiasita, senaïta, dessauïta-(Y), cleusonita, gramaccioliïta-(Y), diaoyudaoïta, hawthorneïta, hibonita, lindqvistita, magnetoplumbita, plumboferrita, yimengita, haggertyita, nežilovita, batiferrita, barioferrita, jeppeïta, zenzenita i mengxianminita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al massís alcalí de Burpala, prop el riu Maigunda, a la República de Buriàtia (Districte Federal de l'Extrem Orient, Rússia). També ha estat descrita al desert del Gobi (Mongòlia), al Québec (Canadà), a l'estat de Baden-Württemberg (Alemanya) i a la municipalitat de Veles (Macedònia del Nord).

## Referències

* ↑ «Landauite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 gener 2018].
# Èxtasi de Santa Teresa

L'Èxtasi de Santa Teresa és el grup escultòric central en marbre blanc situat en un edicle de la capella Cornaro, a l'església de Santa Maria della Vittoria, Roma. Fou concebut i realitzat per l'escultor Gian Lorenzo Bernini, que també va dissenyar la capella de marbre, estuc i pintura. Es considera una de les obres mestres escultòriques del Barroc romà. Va ser realitzada entre 1647 i 1651, per encàrrec del cardenal Cornaro, per ser col·locada on aniria la seva tomba.
La imatge representa santa Teresa d'Àvila, escriptora mística i reformadora de la societat religiosa, que va ser beatificada l'any 1614 per Pau V i canonitzada el 1622. Les dues figures principals deriven d'un episodi descrit per santa Teresa d'Àvila en un dels seus escrits, en què la santa explica com un àngel li travessa el cor amb un dard d'or. L'escena recull el moment en què l'àngel treu la fletxa, i l'expressió del rostre mostra els sentiments de Santa Teresa, barreja de dolor i plaer.

## Referències

* "Gian Lorenzo Bernini - Extasis de Santa Teresa" al web "UOC.edu" (castellà)
# Le Ponthou

Le Ponthou (en bretó Ar Pontoù) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 164 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 147 | 127 | 108 | 118 | 127 | 114 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Paul Minec | |
# Le Pondy

Le Pondy és un municipi francès, situat al departament de Cher i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2017 tenia 144 habitants.

## Demografia i economia

El 2007 la població de fet de Le Pondy era de 113 persones. Hi havia aleshores 48 famílies, de les quals 13 eren unipersonals, 21 parelles sense fills i 14 parelles amb fills.
El 2007 hi havia 101 habitatges, principalment cases. 51 eren l'habitatge principal, 41 eren segones residències i 10 estaven desocupats. La població en edat de treballar era de 69 persones, 44 eren actives i 25 eren inactives.
El 2009 a Le Pondy hi havia 59 unitats fiscals que integraven 127 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.522 €.
El 2007 hi havia un paleta i un restaurant, i quatre explotacions agrícoles.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Le Pondy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Le Pondy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.