OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mesía

Mesía és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la comarca d'Ordes.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 4.198 | 5.318 | 6.046 | 4.410 | 3.216 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

| Albixoi (Santa Mariña) Bascoi (Santiago) Boado (Santiago) Bruma (San Lourenzo) Cabrui (San Martiño) Castro (San Sebastián) | Cumbraos (Santa María) Lanzá (San Mamede) Mesía (San Cristovo) Olas (San Lourenzo) Visantoña (San Martiño) Xanceda (San Salvador) |
# Junta de Diputats dels Jueus Britànics

La Junta de Diputats dels Jueus Britànics (en anglès: Board of Deputies of British Jews) és la principal organització representativa de la comunitat jueva britànica. La junta de diputats va ser establerta a Londres en 1760, quan 7 diputats van ser nomenats pels ancians de la congregació sefardita dels jueus espanyols i portuguesos, per formar un comitè permanent, i retre homenatge al rei Jordi III en la coronació del monarca britànic, poc després, la congregació jueva asquenazita d'Europa Central i Oriental, de manera semblant, va nomenar al seu propi "comitè secret d'afers públics", per tractar amb qualsevol afer de política que pogués aparèixer, i per protegir els interessos dels jueus britànics com a comunitat religiosa, tant a les Illes Britàniques, com a les Colònies Britàniques.Aviat van començar a reunir-se més sovint, i de manera més freqüent, i en 1810, ja estaven units en una organització. La junta de diputats des de llavors ha estat un fòrum de debat àmpliament reconegut, i un lloc per expressar les opinions dels diferents sectors de la comunitat jueva britànica.

## Referències

* ↑ Board of Deputies of British Jews, London Metropolitan Archives.
* ↑ Cecil Roth, A History of the Jews in England, Chapter 10, The Reign of George III, 1760–1815, 1941
* ↑ Joseph Jacobs, London Committee of Deputies of British Jews
* ↑ History of the Board Arxivat 2013-10-23 a Wayback Machine., Board of Deputies of British Jews

## Enllaços externs

* Junta de Diputats dels Jueus Britànics (anglès)
# Serge Leuko

Serge Sidoine Tchaha Leuko (Douala, 4 d'agost de 1993) és un futbolista professional que juga com a defensa pel CD Lugo.

## Carrera de club

Leuko va ingressar al planter del RCD Mallorca el 2008, a través de la Fundació Samuel Eto'o. Després de jugar per l'Atlètic de Ciutadella i el CF Torre Levante, va marxar al València CF el 2011.
Leuko va debutar com a sènior amb el Valencia CF Mestalla la temporada 2012–13, a Segona Divisió B. El 17 de juliol de 2015 va signar un contracte per tres anys amb el CD Lugo de Segona Divisió, però fou cedit a la UD Somozas de Segona B el 10 d'agost, per un any.
Leuko va debutar com a professional el 21 d'agost de 2016, quan va entrar en els últims minuts com a suplent d'Igor Martínez en un empat 2–2 contra el Gimnàstic de Tarragona. Inicialment suplent de Jordi Calavera com a lateral dret, va acabar prenent el lloc del veterà Manu a l'esquerra el desembre, i va aconseguir al cap de poc ser la primera opció al lateral esquerre.

## Internacional

Després d'haver jugat amb la selecció camerunesa sub-20, Leuko fou convocat per primer cop amb la selecció absoluta del Camerun el 12 de març de 2017 per disputar dos amistosos contra Tunísia i Guinea. Va debutar com a internacional setze dies després, jugant com a titular en un partit que acabà 1–2 contra Guinea.

## Referències

* ↑ «El Lugo cierra el fichaje del camerunés Serge Leuko» (en castellà). La Voz de Galicia, 17-07-2015. [Consulta: 18 juliol 2015].
* ↑ «El CD Lugo hace oficial la incorporación de Serge Leuko, de origen camerunés, procedente del Valencia CF publisher=CD Lugo» (en castellà), 17-07-2015. Arxivat de l'original el 20 de juliol 2015. [Consulta: 18 juliol 2015].
* ↑ «Mario Barco y Sergei Leuko empiezan su cesión en la UD Somozas» (en castellà). CD Lugo, 10-08-2015. [Consulta: 25 juliol 2016].
* ↑ «El Lugo desperdició una ventaja de dos goles y el Nástic rescató un punto» (en castellà). Marca, 21-08-2016. [Consulta: 21 agost 2016].
* ↑ «Serge Leuko, el león del Lugo que llegó de la mano de Eto'o» (en castellà). Marca, 22-03-2017. [Consulta: 24 març 2017].
* ↑ «Serge Leuko, convocado por la Selección Nacional de Camerún» (en castellà). CD Lugo, 12-03-2017. [Consulta: 24 març 2017].
* ↑ «Cameroon 1–2 Guinea». BBC Sport, 28-03-2017. [Consulta: 1r abril 2017].

## Enllaços externs

* Serge Leuko a BDFutbol
* Stats and bio at Ciberche (castellà)
* Serge Leuko, Fitxa a Soccerway
# Quanta Plus

Quanta Plus (Quanta+) és l'eina de programari lliure de desenvolupament de pàgines web del projecte KDE. La seva versió actual és la 3.5. Té diversos assistents que et poden ajudar en la creació de taules, enllaços i pàgines en blanc. També té ressaltat de sintaxi HTML, Javascript, CSS i molts més, a més d'un analitzador que informa de la creació correcta de les nostres pàgines.

## Enllaços externs

* [ Quanta Plus - Lloc web oficial]
# Pere III

Pere III és el nom dels següents personatges:
* Pere III d'Aragó o Pere el Gran (1240-1285), comte de Barcelona i rei d'Aragó
* Pere III de Catalunya-Aragó o Pere el Cerimoniós (1319 - 1387), comte de Barcelona i rei d'Aragó
* Pere III d'Empúries (?- 1401), comte d'Empúries
* Pere III de València o Pere el Conestable de Portugal (1429 - 1466), comte de Barcelona
* Pere III de Portugal (1717 - 1786), rei de Portugal
* Pere III de Rússia (1728 - 1762), tsar i emperador de Rússia
* Pere III d'Arborea (? - 1347), jutge d'Arborea
* Pere III Monjo, patriarca monofisita d'Alexandria al segle v
* Pere III de Gabardà i Brulhès, vescomte de Bearn, d'Auloron, de Gabardà i de Brulhès (1134 -1153 /1154)
Viccionari
# Linda Sundblad

Linda Caroline Sundblad (nascuda el 5 de juliol de 1981 a Lidköping, Suècia) és una cantant Sueca actual.
Havent abandonat l'escola als 15 anys per unir-se a la banda musical de pop-rock Lambretta, va gaudir d'un gran èxit a una edat molt jove. Després de publicar tres àlbums amb Lambretta, la tardor de 2005 va decidir deixar la banda i cantar en solitari. Va publicar el seu àlbum debut la tardor de 2006.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2021-12-14 a Wayback Machine.
* Lloc web en anglès, polonès i rus Arxivat 2006-10-04 a Wayback Machine.
* Entrevista amb una revista sueca Butlletí de l'hivern 2005 - edició de 2006 Arxivat 2007-03-09 a Wayback Machine.
# La triple muerte del tercer personaje

La triple muerte del tercer personaje (estrenada a França com La triple mort du troisième personnage) és una pel·lícula de ficció política, rodada inicialment en francès, de coproducció entre Espanya, França, Bèlgica i Xile, escrita i dirigida pel director xilè Helvio Soto i protagonitzada per l'actor espanyol José Sacristán. Fou estrenada a Espanya el 15 de juny de 1981 i a França el 17 de març de 1982.

## Sinopsi

Després d'haver passat dos anys a la presó a Amèrica Llatina, un home és perseguit per agents internacionals que volen assassinar-lo. Sense saber exactament què és el que passa, el protagonista s'adona que el volen matar perquè el llibre que va escriure sobre la seva estada a la presó inclou unes claus secretes que no havien de ser revelades. Ell, que ho va fer per atzar, s'adona que corre un greu perill. Un a un, els personatges de la novel·la van sent eliminats perquè el misteriós secret es mantingui amagat per sempre.

## Repartiment

* José Sacristán... Le Latino-Américain
* André Dussollier... Marcel
* Marcel Dossogne... André
* Patricia Guzmán... Carolina
* Vincent Grass
* Rafael Anglada... Le copiste
* Roland Mahauden... L'agent inconnu
* Brigitte Fossey... La française

## Recepció

Fou exhibida per primer cop el 17 de setembre de 1979 durant el Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1979, on va formar part de la selecció oficial. Posteriorment fou exhibida a la I edició de la Mostra de València.

## Referències

* ↑ La triple muerte del tercer personaje a Cinechile
* ↑ La triple muerte del tercer personaje a depeliculasgratis.com
* ↑ "Mamá cumple cien años", película de relativa renovación de Carlos Saura, ABC, 18 de setembre de 1979
* ↑ Van a ser proyectadas 72 películas, ABC, 7 de novembre de 1980
# Les Sis Fonts

Les Sis Fonts és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La font actual està situada enmig de l'arbreda de Santes Creus. El cos és de pedra tallada i segueix una composició simètrica, amb una part central rectangular avançada d'on surten les sis canelles de bronze. L'aigua és recollida per una pica formada per tres motllures que es perllonguen i ressegueixen el cos de la font. La simplicitat de línies del conjunt es veu realçada, a més de per les motllures, per un trencament curvilini dels extrems superiors del rectangle, en forma de quart de circumferència.

## Història

Les sis fonts recollien el caudal d'una antiga seu situada a l'arbreda de Santes Creus, a prop del riu i lloc tradicional d'esbarjo familiar. Les dificultats d'evacuació de les aigües van fer necessar canvi en el seu emplaçament. Les obres van ser realitzades l'any 1957.

## Referències

* 1 2 «Les Sis Fonts». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# Les Set Germanes

* Per a altres significats, vegeu «Set Germanes».
Les Set Germanes (en noruec: De syv søstre) és una serralada situada a l'illa d'Alsten, al municipi d'Alstahaug, comtat de Nordland, Noruega. La serralada està formada per set pics seguits d'entre 900 i 1.100 msnm. El més destacat n'és el Botnkrona, de 1.072 metres.
La serralada és molt popular entre els excursionistes, ja que ofereix vistes panoràmiques dels voltants. En dies clars, els visitants poden entendre realment per què la zona és anomenada el regne de les mil illes per la població local.
Tots els pics poden ser escalats usant camins marcats, i en cada cim hi ha un quadern on els visitants poden escriure el seu nom. Després de visitar tots els pics, els excursionistes poden posar-se en contacte amb l'associació de turisme local que emetrà un certificat com un testimoni de l'assoliment del cim. No hi ha temps límit per a escalar tots els pics. El rècord de la visita més ràpida de tots els pics és de 4 hores.
Des dels nombrosos fiords de la zona, una bona manera de veure vistes panoràmiques de la serralada és fent un viatge amb els vaixells Hurtigruten, que travessen la zona i es gaudeix dels voltants a mesura que passa tota la longitud de la serra.
| Pics de la serralada | Altitud (msnm) |
| Botnkrona | 1,072 |
| Skjæringen | 1,037 |
| Grytfoten | 1,019 |
| Kvasstinden | 1,010 |
| North-Tvillingene | 980 |
| Sør-Tvillingene | 945 |
| Breitinden | 910 |

## Referències

* ↑ «De Syv Søstre - Les Set Germanes». [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Les Set Germanes (De Sju Søstre)». [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Informació sobre les muntanyes». [Consulta: 4 agost 2010].
# Akane Yamaguchi

Akane Yamaguchi (山口 茜, Yamaguchi Akane, n. 6 juny 1997 a la Prefectura de Fukui) és una esportista japonesa que competeix en bàdminton en la categoria individual. És una de les adolescents japoneses prodigi que molta gent prediu que són competidors individuals de les dones d'elit. Ella va arribar a la final de la BWF World Junior Championships tres anys consecutius, de guanyar la plata en el 2012 BWF World Junior Championships a Chiba, Japó i guanyar l'or dues vegades, una vegada al 2013 BWF World Junior Championships a Bangkok, Tailàndia i un cop al 2014 BWF World Junior Championships a Alor Setar, Malàisia. A l'edat de 16 anys i 3 mesos, Yamaguchi es va convertir en el jugador més jove a guanyar el torneig de la BWF Super Series en vèncer a la seva compatriota Shizuka Uchida a la final de 2013 Japan Super Series. Aquesta va ser també la primera vegada que una dama japonesa va guanyar la prova a casa en individual en el Japan Open. Aquest va ser de fet una primícia històrica, ja que mai s'ha aconseguit una victòria del Japan Open pel mateix país.

## Referències

* ↑ «Akane YAMAGUCHI Player Profile». [Consulta: 18 febrer 2016].
# Lahayville

Lahayville és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 29 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lahayville era de 29 persones. Hi havia 12 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles) i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 13 habitatges, 12 eren l'habitatge principal de la família i 1 estava desocupat. 10 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 12 habitatges principals, 8 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 3 en tenien quatre i 8 en tenien cinc o més. 9 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 2 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lahayville el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 18 persones, 11 eren actives i 7 eren inactives. Les 11 persones actives estaven ocupades(6 homes i 5 dones).. De les 7 persones inactives 2 estaven jubilades i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lahayville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lahayville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Lahamu

Lahamu (Lakhamu) i Lahmu (Lakhmu) (en cuneïforme 𒀭𒌓𒈬 o 𒀭𒈛𒈬, d laḫ-mu, literalment 'pelut') són dues deïtats germanes de la mitologia babilònica, fills d'Apsu i Tiamat, segons es llegeix a l'Enuma Elix. Normalment se'ls coneix com els peluts o barbuts, o també pels fangosos. Tenien tres parells de rinxols i estaven despullats excepte per una faixa triple de color roig, i eren també representats per una serp. Lahmu i la seva germana Lahamu van ser els pares d'Anshar i Kishar, els pares d'An i, per tant, avantpassats d'Ea i Marduk segons aquesta teogonia específica.
Es diu que representaven el llot, o el sediment, d'aquí que fossin coneguts com «els fangosos», i també se'ls deia «els pensants». La funció que tenien aquests déus, era guardar les portes del E-Apsu i feien de porters de la morada o temple d'Enki/Ea a Èridu, i més tard també del seu fill Marduk. Mai són anomenats per separat. Alguns textos parlen de fins a 50 Lahmu diferents que feien de guardians, i és possible que originàriament fossin esperits fluvials que a més tenien cura dels animals domèstics i dels salvatges. Eren personatges apotropaics, que protegien les cases dels dimonis, però en algunes èpoques no van ser considerats totalment divins.
El significat del nom de la ciutat de Betlem originalment Beth-Lehem o Bit-Lahmi, era «casa de Lahmu o Lahamu».

## Referències

* ↑ Wiggermann, F. A. M. Mesopotamian protective spirits : the ritual texts. Groningen: Styx & PP, 1992, p. 49, 54, 143-145, 164-166. ISBN 9789072371522.

## Vegeu també

* Enuma Elish
* Ninlil
* Samsó

## Bibliografia

* S. Kramer, La historia empieza en Sumer.
* Jordan Michael, Enciclopèdia de los dioses.
* Cris B. Siren, The Assyro-Babylonian Mythology FAQ
* Juan Ignacio González Errázuriz, Homilía Navideña

## Enllaços externs

* The Assyro-Babylonian Mythology FAQ
# Letrinos

Letrinos (grec antic: Λετρίνοι) fou una ciutat de la Pisàtida, a l'Èlide, prop de la costa, a mig camí en la via sagrada que portava d'Elis a Olímpia. La llegenda diu que fou fundada per Letreu, fill de Pèlops. Es va unir al rei Agis d'Esparta quan va envair l'Èlide, junt amb altres ciutats, i va assolir l'hegemonia a la pau del 400 aC. Més tard la ciutat va desaparèixer i no existia en temps de Pausànies, quan només restava el temple d'Àrtemis Alfea.
Pel que fa a la seva localització, s'han trobat restes entre Pirgos i Katakolo, al monestir de Sant Joan (Áγιος Ιωάννης), que hom ha proposat d'identificar amb Letrinos.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015. ISBN 9788441224223.
* ↑ «Letrinoi (Eleia) 12 Pyrgos? - Λετρίνοι». [Consulta: 8 desembre 2018].
* 1 2 Smith, William (ed.). «Letrini». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 12 gener 2021].
# Llac de Gravelle

El llac de Gravelle (lac de Gravelle, en francès) és un llac artificial del Bosc de Vincennes. D'una superfície d'aproximadament una hectàrea, el llac està situat al sud-est del bosc de Vincennes, al punt més elevat del bosc, 40 metres sobre el Marne, que passa més avall a un centenar de metres. Alimentat per bombament de les aigües del Sena, el llac de Gravelle serveix de reserva als altres llacs i rierols del bosc. Té una longitud de 250 m i una amplada de 50 m.
El llac de Gravelle va ser construït sota la direcció de Jean-Charles Alphand, durant el condicionament del bosc de Vincennes als anys 1860. No implicant cap xarxa hidràulica, el llac va ser cavat per tal de garantir la irrigació de les altres basses.

## Vegeu també

* Bois de Vincennes
* Lac Daumesnil
* Lac des Minimes
* Lac de Saint-Mandé
# Latitud celeste

La latitud celeste és una de les coordenades eclíptiques d'un cos celeste. És la distància angular des del cos fins al pla de l'eclíptica i la direcció d’un astre (que és la recta que passa per l’astre i el centre de l'esfera celeste). S'acostuma a simbolitzar amb $\beta$.
L'altra coordenada del sistema eclíptic és la longitud celeste.

## Referències

* ↑ «Latitud celeste». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Altagracia Mercado

Altagracia Mercado (ca. finals del segle XVIII-?), també coneguda com l'heroïna d'Huichapan, va ser una militar mexicana que va participar activament en la lluita per la independència de Mèxic.

## Biografia

Va néixer a finals de segle xviii en Huichapan, Hidalgo. Se sap que va finançar la formació d'un batalló que ella mateixa va dirigir i amb el qual es va integrar al bàndol insurgent durant la lluita per la independència de Mèxic. Va aconseguir vèncer a l'exèrcit reialista en diverses ocasions, fins que el seu regiment va ser derrotat durant un combat el 24 d'octubre de 1819. Bona part dels membres de la seva tropa van ser anihilats i els altres es van dispersar, però malgrat quedar-se sola es va enfrontar amb ferocitat a les forces enemigues. La seva valentia li va fer guanyar el respecte del comandant espanyol, el qual en lloc d'afusellar-la li va perdonar la vida i va afirmar: «Dones com ella no han de morir». Va ser detinguda i portada a la Ciutat de Mèxic, on va ser condemnada a 4 anys de treballs a la presó.

## Referències

* ↑ Romero Aceves, Ricardo. La mujer en la historia de México. Costa-Amic Editores, 1982, p. 129. ISBN 9789684002319.
* ↑ Gómez, Lizeth. «Mujeres, en aras de la libertad de México». La Razón, 18-09-2010. Arxivat de l'original el 9 de maig de 2018. [Consulta: 8 maig 2018].
* 1 2 3 Fernández de Lizardi, José Joaquín. Folletos, 1824-1827. Ciudad de México: UNAM, 1962, p. 314. ISBN 9789683641595.
* 1 2 Meza Escorza, Tania. «Altagracia Mercado, excluida de la rotonda». Desde abajo, 15-09-2010. [Consulta: 8 maig 2018].
* ↑ «Altagracia Mercado, la independentista hidalguense». Milenio, 13-09-2016. [Consulta: 8 maig 2018].
# Anna d'Aumale

Anna de Lorena (en francès Anne de Lorraine o Anne d'Aumale) va néixer a París el 1600 i va morir a la mateixa capital francesa el 10 de febrer de 1638. Era una noble francesa de la Casa de Lorena, filla del duc Carles I d'Aumale (1555-1631) i de Maria de Lorena (1555-1605). Al moment del seu casament va recuperar el ducat d'Aumale que havia estat confiscat al seu pare el 1595.

## Matrimoni i fills

El 18 d'abril de 1618 es va casar a Brussel·les amb el duc Enric I de Savoia-Nemours (1572-1632), fill del duc de Nemours i comte de Ginebra Jaume de Savoia-Nemours (1531-1585) i de la duquessa d'Aumale Anna d'Este (1531-1607). El matrimoni va tenir els següents fills:
* Lluís (1615-1641).
* Francesc Pau (1619-1627).
* Carles Amadeu (1624-1652), casat amb Elisabet de Borbó).
* Enric II (1625-1659), casat amb Marie d'Orleans (1625-1707).

## Enllaços externs

* http://www.geneall.net
* http://genealogics.org
# Alexandre Heli

Alexandre Heli (en grec antic: Αλέξανδρος Ἧλιος) era un membre de la dinastia ptolemaica, fill de Cleòpatra i Marc Antoni, nascut cap a finals del 40 aC o principis del 39 aC. El nom va rebre aquest nom (grec antic: Ἧλιος, 'Sol') perquè sa germana bessona Cleòpatra va ser anomenada Selene ('Lluna').
L'any 34 aC el seu pare el va nomenar rei d'Armènia (nominat rei de reis d'Armènia, Mèdia Atropatene i Pàrtia) i el va comprometre amb la princesa Iotape, filla del rei Artavasdes I de Mèdia Atropatene, dins les anomenades donacions d'Alexandria d'aquell any. Marc Antoni va escriure al Senat per demanar la confirmació d'aquestes donacions, però la carta no es va arribar a llegir mai.
Enderrocat Alexandre Heli l'any 33 aC per una rebel·lió de la noblesa, que inicialment es va sufocar però que es va consolidar l'any 32 aC quan Antoni va haver de retirar les seves forces del país, va ser portat a Egipte. Després de la batalla d'Àccium l'any 31 aC, els seus pares es van suïcidar i la seva promesa, Iotape, va marxar d'Egipte a les seves terres d'origen on es va casar amb el seu cosí Mitridates. Octavi August li va perdonar la vida així com a Cleòpatra Selene, però els va portar tots dos a Roma per celebrar el seu triomf, mentre que va fer matar el seu germà gran Marc Antoni Antil. A Roma ell i la seva germana bessona van quedar sota custòdia d'Octàvia, germana d'August i esposa d'Antoni (31 aC) que els va rebre generosament, i els va educar com a fills propis.
La darrera notícia que es té d'ell és quan, amb motiu del matrimoni de la seva germana amb el rei de Numídia Juba II, Octavi li va perdonar la vida. L'historiador, però, no explica quin era el motiu pel qual estava condemnat a mort.

## Referències

* ↑ Plutarc, Vides paral·leles: Antoni 54.6-9
* ↑ Cassi Dió Història de Roma XLIX 41.1-3
* ↑ Titus Livi, Epitome 131
* ↑ Suetoni Vides dels dotze cèsars: August,17
* ↑ Cassi Dió Història de Roma LI, 15.6.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, París, Payot, 1947