OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llau del Gassó

La llau del Gassó és una llau del terme d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
El curs d'aquesta llau s'origina a la part nord-oriental del Serrat del Corb, des d'on davalla cap al sud pel costat est de la Planta del Mestre, al final de la qual gira cap al sud-oest i s'adreça al barranc de l'Esmolet. Pertany en bona part a la partida de les Vielles.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic descriptiu modern: és la llau que discorre pel costat de ponent del Tossal del Gassó, del qual pren el nom.

## Enllaços externs

* La Llau del Gassó en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Dinosaur Jr

Dinosaur Jr és una banda nord-americana de rock alternatiu, formats oficialment en 1983.
Van ser una de les bandes fonamentals del noise igual que Pixies i Sonic Youth, i juntament amb ells van influir considerablement a l'explosió del grunge en els 90.
Als Estats Units, Dinosaur Jr són coneguts per cançons com «Start Choppin» (1993) i «Feel the Pain» (1994).

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Dinosaur Homestead (1985)
* You're Living All Over Me (1987)
* Bug (1988)
* Green Mind (1991)
* Where You Been (1993)
* Without a Sound (1994)
* Hand It Over (1997)
* Beyond Fat Possum (2007)

## Membres

* J. Mascis - veu i guitarra
* Lou Barlow - baix
* Murph - bateria

### Ex-membres

* Mike Johnson - baix
* George Berz - bateria

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Dinosaur Jr (anglès)
* Pàgina oficial de J. Mascis (anglès)
# Glossogobius koragensis

Glossogobius koragensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 25 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Guinea i al curs inferior del riu Mekong.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1859. Description of a new generic form of Gobinae from the Amazon River. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 7 (núms. 1-3). 45-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Rainboth, W.J. 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.

## Bibliografia

* Allen, G.R. 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang, Papua Nova Guinea.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Javier Fesser

Javier Fesser (Madrid, 15 de febrer de 1964) és un director de cinema, guionista i publicista espanyol.
Va estudiar Comunicació a la UCM. El seu germà, Guillermo Fesser és un famós periodista. Va fundar la Línea Films el 1986.

## Filmografia

* Aquel ritmillo (1995, curtmetratge)
* El secdleto de la tlompeta (1995, curtmetratge)
* El milagro de P. Tinto (1998)
* Mortadel·lo i Filemó (2003)
* Binta y la gran idea (2004, curtmetratge)
* Camino (2008)
* Dolor (2013), cortometraje
* Al final todos mueren (2013)
* Mortadel·lo i Filemó contra en Jimmy el Catxondo (2014)
* Bienvenidos (2015), curt
* Servicio técnico (2016), curt
* 17 años juntos (2017), curt
* Campeones (2018)
* Historias lamentables (2020)

## Premis i nominacions
### Premis

* 1995: Goya al millor curtmetratge de ficció per Aquel ritmillo
* 2009: Goya al millor director per Camino
* 2009: Goya al millor guió original per Camino
* 2015: Goya a la millor pel·lícula d'animació per Mortadel·lo i Filemó contra en Jimmy el Catxondo
* 2015: Goya al millor guió adaptat per Mortadel·lo i Filemó contra en Jimmy el Catxondo
* 2015: Gaudí a la millor pel·lícula d'animació per Mortadel·lo i Filemó contra en Jimmy el Catxondo

### Nominacions

* 1999: Goya al millor director novell per El milagro de P. Tinto
* 2007: Oscar al millor curtmetratge per Binta y la gran idea
* 2008: Conquilla d'Or per Camino

## Referències

* ↑ «Los ganadores de los Goya 2015» (en castellà). La Vanguardia, 07-02-2015. [Consulta: 30 gener 2016].
# José María de Ezpeleta y Enrile

José María de Ezpeleta y Enrile (l'Havana, 1 de març de 1787 - Banhèras de Luishon, 26 de juliol de 1847) fou un militar espanyol, Capità general d'Aragó durant els primers anys de la minoria d'edat d'Isabel II d'Espanya.
Era fill del capità general José de Ezpeleta y Veira de Galdeano, comte d'Ezpeleta de Beire, que va ser governador de Cuba (1785-1789), virrei de Nova Granada (1789-1796) i de Navarra (1814-1820), Germà de Joaquín de Ezpeleta Enrile i Fermín de Ezpeleta Enrile i oncle de Pedro Agustín Girón.
En 1799 va ingressar com a cadet al Cos de Reials Guàrdies Espanyoles. L'aixecament del 2 de maig de 1808 el sorprèn a Barcelona, on és capturat pels francesos, però aconseguí fugir i marxà a Madrid, on va ingressar a la guàrdia valona i es va traslladar a Extremadura, on fou agregat a la Guàrdia Reial i en 1809 va participar en les batalles de Medellín. Almonacid i Ocaña. En 1810 es va retirar a Isla de León i en 1811 participà en la batalla de l'Albuera, raó per la qual fou ascendit a brigadier. En 1813 participà en la batalla de Vitòria i a la batalla de San Marcial, per la que va rebre la creu llorejada de Sant Ferran. En 1814 fou ferit en accions a Tarba i Tolosa de Llenguadoc i fou destinat a sufocar la revolta de Francisco Espoz e Ilundain a Pamplona. Fou ascendit a mariscal de camp i comandant militar de Sant Sebastià fins 1815.
El 1816 fou nomenat segon cap de la Capitania General de Navarra fins a abril de 1820, quan restà en situació de caserna a causa del triomf del pronunciament de Rafael del Riego. En 1820 fou elegit diputat per Navarra al Congrés dels Diputats, càrrec que va ocupar fins 1822. En 1823 es va enfrontar a les tropes franceses manades pel duc d'Angulema. Per això fou separat del servei fins que l'octubre de 1832 és nomenat capità general d'Aragó. En 1833 és ascendit a tinent general i en els inicis de la primera guerra carlina va capturar i executar nombrosos cabdills carlins navarresos, alhora que s'enfrontava a Tomás de Zumalacárregui. En gener de 1835 deixà Aragó i fou nomenat capità general de Castella la Vella. En 1834 fou escollit membre de l'Estamento de Próceres, en 1837 senador per Navarra i en 1843 senador vitalici. També seria vicepresident segon del Senat d'Espanya i gentilhome de cambra de Sa Majestat.

## Referències

* ↑ José María de Ezpeleta y Enrile a mcnbiografias
* ↑ José María de Ezpeleta y Enrile a geneanet.org
* ↑ PDF Francisco Baltar Rodríguez Los Capitanes Generales de Aragón entre 1823 i 1833, p.22-24
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ EZPELETA ENRILE, JOSÉ MARÍA DE. CONDE DE EZPELETA al web del Senat
* ↑ José María de Ezpeleta y Enrile, Real Academia de la Historia
# Llau del Clot del Roure

La llau del Clot del Roure és una llau del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà, en territori del poble de Vilamolat de Mur.
Es forma a l'Obaguet, al sud-est de Vilamolat de Mur, des d'on davalla cap a llevant. Recorre tot el Clot del Roure i s'aboca en el barranc de Rius a llevant de l'Arner de Petit i a ponent de la Collada de Rius.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Claude Devic

Dom Claude Devic o de Vic (1670, Sorèze, Diòcesi de Lavaur - abadia de Saint-Germain-des-Prés, París, 23 de gener de 1734) fou monjo benedictí de la Congregació de Saint-Maur, i notable historiador occità.
Prengué els hàbits de la regla de sant Benet als 17 anys el 23 d'octubre de 1687 a la Congregació de Saint-Maur a l'abadia de Notre-Dame de la Daurade de Tolosa. Fou enviat a Roma el 1701 acompanyant al procurador general de l'Ordre. Modest, recte i pietós, va fer molts amics a Itàlia entre els quals el papa Climent XI i la reina de Polònia Maria Casimira Lluïsa de La Grange d'Arquien. A Roma va afavorir els estudis dels religiosos de Saint-Germain-des-Prés, als quals va aportar diverses memòries i nombrosos escrits dels arxius vaticans.
De tornada a França va col·laborar amb Dom Joseph Vaissète (1685-1756) en la redacció de la Histoire générale de Languedoc de la qual el primer volum va aparèixer el 1730 a París i el segon el 1733. Estava il·lustrada per gravadors entre els quals Charles-Nicolas Cochin. Anava a tornar a Roma com a procurador general de la congregació quan va morir el 23 de gener de 1734 a l'abadia de Saint-Germain-des-Prés, als 64 anys.
Va traduir al llatí La Vie du savant père Dom Jean Mabillon que Dom Thierry Ruinart (1657-1709) havia fet imprimir el 1709 a París.

## Bibliografia

* Pares Richard i Giraud, Bibliothèque Sacrée o Dictionnaire Universel, dogmatique, canonique, géographique... chez Boiste fils ainé, París, 1825, pàg. 91, tom XXVII
# Domingo Sarrió

Domingo Sarrió (Alaquàs, 1609 - València, 1677) fou un il·lustre religiós. Acabada la seva preparació intel·lectual amb la promoció al doctorat, va impartir ensenyances de Teologia en la Universitat, substituint en les seves càtedres a Luis Crespi de Borja i a frai Jerónimo Cucaló.

## Referències

* ↑ «El venerable Domingo Sarrió hijo ilustre de Alaquàs (1609-1677)». Quaderns.alaquas.org, 1997. [Consulta: febrer 2015].
* ↑ Sarrió, Domingo. Institut d'Estudis Comarcals de l'Horta Sud

## Bibliografia

* ESTEVE, J. (1997) “El venerable Domingo Sarrió. Hijo ilustre de Alaquàs” (1609-1677). Quaderns d'investigació d'Alaquàs. Alaquàs.
* MESTRE, A. (2005) “Domingo Sarrió”, Gran Enciclopèdia de la Comunitat Valenciana, Tom 15, p. 26, València.
# Torró de gat

El Torró de gat és un dolç tradicional en la festivitat de Les Catalinetes. Consistix en sucre caramelitzat mesclat amb ametles senceres, conegut com a guirlatxe, que també pot ser substituit amb cacau. Hi ha versions amb mel i roses de dacsa.

## Referències

* 1 2 Colom, Jaume Fàbrega i. Cuina i cultura del gust al País Valencià: El patrimoni culinari. Universidad de Alicante, 2019-04-01, p. 507. ISBN 978-84-9717-656-9.
* ↑ «Torró». Levante-EMV, 28-12-2016. [Consulta: 25 novembre 2020].
# Los hermanos Del Hierro

Los hermanos Del Hierro és una pel·lícula mexicana de 1961, dirigida per Ismael Rodríguez, que sorgint dins la línia del western tradicional, rastrejava en els orígens de la violència.
Jorge Ayala Blanco, historiador i crític de cinema, la va dir "la pel·lícula més perfecta del cinema mexicà".

## Sinopsi

Al Nord de Mèxic, al començament del Segle XX, Reynaldo Del Hierro (Eduardo Noriega) és mort a trets per Pascual Velasco quan cavalca amb els seus fills Reynaldo i Martín. A la vetlla, la vídua decideix inculcar en els seus fills el desig de venjança. Passen els anys i Martín cobra la mort del seu pare assassinant a Pascual. Aquest acte és el principi d'una sèrie d'assassinats al voltant dels germans del Ferro.
Amb el tema musical “Dos palomas a volar” de Jesús Gaytán, Rodríguez i Garibay aposten fins i tot per una sort de western psicològic en el qual conviuen sense problemes, complexos d'Èdip, temors infantils i un pistoler psicòpata que saca a la llum els seus instints assassins per naturalesa (Julio Alemán). Antonio Aguilar encarna a Reynaldo del Hierro assassí involuntari que vaga amb el seu germà pel desert i a qui salva de la forca. De fet, Aguilar va ser capaç de donar diferents matisos al seu personatge; el d'un home pacífic que es trastoca en criminal perseguit per la justícia enamorat de la mateixa dona a la qual estima el seu germà i la final resulta del qual tràgic i ineludible.

## Repartiment

* Antonio Aguilar : Reynaldo Del Hierro
* Julio Alemán: Martín Del Hierro
* Columba Domínguez: La vídua Del Hierro
* Emilio Fernández: Pascual Velasco
* Patricia Conde: Jacinta Cárdenas
* David Reynoso: Manuel Cárdenas
* Luis Aragón: Chinto
* Pascual García Peña: Cotxer de Manuel
* Eleazar García: Promesa de Martín
* Sadi Dupeyrón: Reynaldo, infant
* Alfredo Morán: Martín, infant
* Eduardo Noriega: Reynaldo Del Hierro, pare
* Ignacio López Tarso: Pistoler
* David Silva: Pelón
* Víctor Manuel Mendoza: Fidencio Cruz
* José Elías Moreno: Don Refugio
* Noé Murayama: Capità
* Pedro Armendáriz: General
* Arturo de Córdova: Narrador

## Recepció

Aquest film ocupa el lloc 15 dins de la llista de les 100 millors pel·lícules del cinema mexicà, segons l'opinió de 25 crítics i especialistes del cinema a Mèxic, publicada per la revista Somos en juliol de 1994.

## Referències

* ↑ Momentos Favoritos del Cine: Los Hermanos del Hierro, cinescopia.com
* ↑ ¡VAMOS AL CINE! LES RECOMENDAMOS “LOS HERMANOS DEL HIERRO, per Marco Villa
* ↑ Los hermanos del Hierro al web del Festival de Morelia
* ↑ «Las 100 mejores películas del cine mexicano». Arxivat de l'original el 8 de febrer de 2010. [Consulta: 23 gener 2009].

## Enllaços externs

* Los hermanos Del Hierro a YouTube
# Francés Fontan

Francés Fontan (París, 1929 - Cuneo, 1979) fou un nacionalista occità fill d'un ferroviari originari de Gascunya. Força autodidacta, va estudiar llengües a París i política a Tolosa. De família monàrquica, milità en el grup trotskista Socialisme et Barbarie. Més tard es traslladà a Niça, on milità un temps en el PCF i en el Partit Socialista Unificat. Després d'una reflexió sobre la descolonització d'Algèria, Vietnam i Marroc, fundà el 1959 el Partit Nacionalista Occità. Perseguit per les autoritats municipals de Niça sota l'acusació d'homosexualitat i d'ajudar el Front d'Alliberament Nacional d'Algèria, es traslladà a les Valls Occitanes, on el 1967 col·laborà en la fundació del Moviment Autonomista Occità. Residí a Frasso/Fràise, dins la val Varacha, a Piemont fins a la seva mort.

## Obres

* Ethnisme, vers un nationalisme humaniste (1961)
* La nation occitane, ses frontières, ses régions (1969)
* Orientation politique du nationalisme occitan (1970)
* Nationalisme révolutionnaire, religion marxiste et voie scientifique du progrès (1972)
* Nationalisme, fédéralisme, internationalisme (1976)

## Enllaços externs

* Biografia de Francés Fontan, siti del PNO Arxivat 2008-07-05 a Wayback Machine.
# Montserrat Paco i Abadia

Montserrat Paco i Abadia (Sants, Barcelona, 1958) - (les Corts, Barcelona, 2012) Fou una activista social catalana. Va ser militant del PSUC als seus inicis i va estar també vinculada al sindicat CCOO. Als 14 anys va començar a treballar compaginant la feina amb els estudis de comerç mercantil, i des d'aleshores la seva trajectòria professional ha estat relacionada amb tasques administratives. Els anys vuitanta va estudiar la carrera de Psicologia. Està casada i té dos fills.
La seva vida dedicada al voluntariat sempre ha estat lligada al món de l'educació. Fou membre de l'AMPA de l'escola Ítaca durant quinze anys i va assumir-ne la presidència quan el centre —integrat en la cooperativa d'escoles catalanes CEPEPC— va passar a ser de titularitat pública i es va construir un nou edifici. També ha estat membre i presidenta de l'AMPA de l'IES Joan Boscà i ha participat en el Consell Escolar Municipal de Barcelona i el Consell Escolar de les Corts. Actualment és presidenta de la Coordinadora d'AMPA de les Corts, continua vinculada a l'escola Ítaca com a membre de la colla de diables i participa en el Secretariat de Colles Infantils i de la Coordinadora de Diables de Barcelona.
També, durant més de quinze anys, va ser membre de la Federació d'Associacions de Pares i Mares de Catalunya (FAPAC) i vicepresidenta de l'entitat (1997-2000), a més d'ocupar altres càrrecs de responsabilitat i de col·laborar en l'elaboració del Mapa Escolar Municipal i en el projecte Eduquem més enllà de l'horari lectiu. El seu caràcter altruista i voluntari l'ha fet participar en moltes altres activitats cíviques. Ha impulsat diferents actes festius a les Corts, com ara la rua de Carnestoltes, el correfoc unitari o la mostra d'entitats, i ha contribuït també a l'organització de festes de la ciutat com ara la Mercè, Santa Eulàlia, la Cavalcada de Reis, etc. El 2006 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* (català) Biografia a la memòria de les Medalles d'Honor de 2006
# Beinta Broberg

Bente Christine Broberg, coneguda també com a Beinta Broberg, (Tórshavn, 1667 – 15 de febrer de 1752) és potser la dona més coneguda de la història de les illes Fèroe. Ha estat la inspiració per a novel·les i pel·lícules.

## Biografia

Beinta Broberg va néixer a Tórshavn, filla de Peder Sørensen i Birgitte Marie Jensdatter Bøgvad, tots dos pertanyents a la classe alta d'oficials danesos de les illes. Es va casar tres vegades: el 1695 amb el vicari Jónas Jónasen (1660–1700) de Viðareiði, el 1702 amb el vicari Niels Gregersen Aagaard (1672–1706) de Miðvágur a l'illa de Vágar, i el 1706 Peder Ditlevsen Arhboe (1675–1756), de Vágar.
A diferència de la majoria de les vídues dels vicaris de l'època, no es va casar amb el successor del seu marit després de la mort del seu primer cònjuge el 1700, com era habitual, sinó que va optar per romandre a la vicaria durant el seu dol i després casar-se amb el següent vicari danès enviat a les illes. El seu darrer cònjuge va ser deposat com a vicari després de conflictes amb la seva parròquia l'any 1718. A jutjar per la investigació que va conduir a la seva deposició, sembla que tenia alguna malaltia mental. Després d'això, van viure en la pobresa a Vágar.
Va tenir un fill i tres filles. Tanmateix, només es coneix el nom d'una de les seves filles.

## Broberg en la cultura popular

En la tradició, a Beinta Broberg se l'anomena Illa Beinta (Malvada Beinta), i se li atribueix la culpa de la mort dels seus dos primers cònjuges i de la bogeria del tercer. També se la presenta com a mala patrona dels seus servents i com a bruixa. Els documents contemporanis la descriuen només indirectament i no confirmen fins a quin punt seria certa o falsa la imatge popular d'ella, ni com d'activa va ser en els esdeveniments de la seva vida. El seu veritable caràcter està àmpliament eclipsat pels nombrosos mites i llegendes que l'envolten.
El sobrenom d'Illa Beinta encara s'utilitza al poble de Miðvágur, on hi va viure durant 20 anys i han hagut de passar dos segles abans que una altra noia rebés el nom de Beinta a Miðvágur.

### Referències culturals

* 1927: Beinta de Hans Andrias Djurhuus. Novel·la que la representa com a una dona infeliç que contribueix a les desgràcies dels homes sense cap responsabilitat personal.
* 1939: Barbara de Jørgen-Frantz Jacobsen. Novel·la que la representa com a "una filla de la natura", que viu segons les seves necessitats sense pensar en les conseqüències.
* 1997 : Barbara, pel·lícula de Nils Malmros.

## Referències

* 1 2 «Beinta Broberg (ca. 1667 - 1752)» (en danès). KVInfo. [Consulta: 30 abril 2022].
* 1 2 «Beinta» (en anglès). Visit Vágar. [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ «Barbara (1997)» (en anglès). All Movie. [Consulta: 30 abril 2022].
# Andalusia (Illinois)

Andalusia és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.050 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Andalusia tenia 1.050 habitants, 402 habitatges, i 307 famílies. La densitat de població era de 563,1 habitants/km².
Dels 402 habitatges en un 34,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,2% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 23,4% no eren unitats familiars. En el 18,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 29,5% entre 25 i 44, un 26,2% de 45 a 60 i un 10,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.552 $ i la renda mediana per família de 56.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.438 $ mentre que les dones 25.179 $. La renda per capita de la població era de 20.626 $. Aproximadament el 3,1% de les famílies i el 2,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Andalusia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Andalusia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.