OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gant-Wevelgem 2003

La Gant-Wevelgem 2003 fou la 65a edició de la cursa ciclista Gant-Wevelgem i es va disputar el 9 d'abril de 2003 sobre una distància de 208 km. El vencedor fou l'alemany Andreas Klier (Team Telekom), primer alemany en guanyar aquesta clàssica. Klier formava part d'una escapada de dotze corredors que es va formar a manca de 30 km per l'arribada i es va imposar a l'esprint a l'australià Henk Vogels (Navigators Cycling Team) i al belga Tom Boonen (Quick Step-Davitamon), segon i tercer respectivament.
Durant la cursa Mario Cipollini, vencedor de l'anterior edició, fou expulsat per llençar un bidó a un motorista quan intentava reintegrar-se al gran grup després d'una caiguda.

## Recorregut

En aquesta edició el recorregut parteix de Deinze per dirigir-se fins a Oostende, a la costa belga. D'aquí el recorregut segueix la costa cap a França, fins a De Panne, on gira cap al sud, en paral·lel a la frontera francesa fins a trobar els monts de Flandes, on s'hauran de superar dues vegades les cotes del Monteberg i Kemmelberg. Els darrers 30 quilòmetres són plans fins a Wevelgem.

## Equips participants

En aquesta edició hi prengueren part 20 equips: Domina Vacanze-Elitron, Fassa Bortolo, US Postal, Lotto-Domo, Cofidis, Illes Balears-Banesto, Rabobank ProTeam, Team CSC, Team Gerolsteiner, Quick Step-Davitamon, AG2R, Team Telekom, Landbouwkrediet-Colnago, FDJeux.com, Palmans-Collstrop, Bankgiroloterij, Navigators, Marlux-Wincor Nixdorf, Vlaanderen-T-Interim, Flanders-Iteamnova.

## Classificació final

| | Cilista | Equip | Temps |
| 1 | Andreas Klier (GER) | Team Telekom | 4h 29' 00" |
| 2 | Henk Vogels (AUS) | Navigators Cycling Team | m. t. |
| 3 | Tom Boonen (BEL) | Quick Step-Davitamon | m. t. |
| 4 | Alberto Ongarato (ITA) | Domina Vacanze-Elitron | + 9". |
| 5 | Servais Knaven (NED) | Quick Step-Davitamon | + 18". |
| 6 | Raivis Belohvoščiks (LAT) | Marlux-Wincor Nixdorf | + 43" |
| 7 | Johan Museeuw (BEL) | Quick Step-Davitamon | + 1' 07" |
| 8 | Roger Hammond (GBR) | Palmans-Collstrop | + 1' 07" |
| 9 | Max van Heeswijk (NED) | US Postal | + 1' 07" |
| 10 | Mathew Hayman (AUS) | Rabobank ProTeam | + 1' 07" |

## Referències

* ↑ 65th Gent-Wevelgem - 1.HC a Cyclingnews.com
* ↑ «Klier, en Gante-Wevelgem». El Mundo Deportivo, 10-04-2003, p. 52 [Consulta: 4 abril 2015].
* ↑ «65th Gent-Wevelgem - 1.HC Map». cyclingnews.com [Consulta: 6 abril 2015].
* ↑ «65th Gent-Wevelgem - 1.HC Start list». cyclingnews.com [Consulta: 6 abril 2015].

## Enllaços externs

* Web de la cursa (anglès) (neerlandès)
# Còdex Borbònic

El Còdex borbònic és un dels anomenats còdexs mexiques precolombins o de començaments de l'època colonial espanyola. Està realitzat en paper amate i plegat en forma d'acordió. Els seus fulls mesuren aproximadament 39 x 39,5 cm. Va estar guardat a L'Escorial, Espanya fins a la guerra de la Independència. Després va anar a parar a França de forma desconeguda i amb els primers i els últims fulls arrencats. El 1826 va ser comprat per la biblioteca de la Cambra de diputats de París.
El manuscrit es compon de quatre seccions:
* La primera és un tōnalpōhualli, almanac endevinatori de 260 dies.
* La segona part mostra l'associació dels 9 Senyors de la Nit amb els dies portadors dels anys durant un període de 52 anys.
* La tercera és una relació de les festes del calendari de 18 mesos de vint dies que componen l'any asteca (juntament amb 5 dies finals considerats de mala sort).
* la quarta estableix les dates durant un període de 52 anys.

## Vegeu també

* Còdexs mexiques

## Referències

* ↑ «Renaming the Mexican Codices». Ancient Mesoamerica, 15, 2, 2004, pàg. 267–271. DOI: 10.1017/S0956536104040179. ISSN: 0956-5361.

## Bibliografia

* Llibre de butxaca dels mesoamerindis, volume XIV. Departament de premsa de la Universitat de Texas – Austin, 1975.

## Enllaços externs

* Còdex borbònic — Foundation for the Advancement of Mesoamerican Studies Inc.
# Bad Homburg Open

El torneig de Bad Homburg, conegut oficialment com a Bad Homburg Open, és una competició tennística professional que es disputa sobre gespa al TC Bad Homburg de Bad Homburg, Alemanya.
Inicialment es va establir en la categoria WTA 250 però en l'edició de 2024 va ser promogut a la categoria WTA 500.

## Palmarès
### Individual femení

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| WTA 500 ||||
| 2024 | Diana Shnaider | Donna Vekić | 6−3, 2−6, 6−3 |
| WTA 250 ||||
| 2023 | Kateřina Siniaková | Lucia Bronzetti | 6−2, 7−6(5) |
| 2022 | Caroline Garcia | Bianca Andreescu | 6−7(5), 6−4, 6−4 |
| 2021 | Angelique Kerber | Kateřina Siniaková | 6−3, 6−2 |

### Dobles femenins

| Any | Campiones | Finalistes | Resultat |
| WTA 500 ||||
| 2024 | Nicole Melichar-Martinez Ellen Perez | Chan Hao-ching Veronika Kudermétova | 4−6, 6−3, [10−8] |
| WTA 250 ||||
| 2023 | Ingrid Gamarra Martins Lidziya Marozava | Eri Hozumi Monica Niculescu | 6−0, 7−6(3) |
| 2022 | Eri Hozumi Makoto Ninomiya | Alicja Rosolska Erin Routliffe | 6−4, 6−7(5), [10−5] |
| 2021 | Darija Jurak Andreja Klepač | Nadia Kitxenok Raluca Olaru | 6−3, 6−1 |

## Enllaços externs

* Web oficial (alemany) (anglès)
* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
Bad Homburg :
2021
2022
2023
2024 :
# Sara Arfaoui

Sara Arfaoui (Montebelluna, 17 de juliol de 1995) és una model, actriu i presentadora de televisió italiana.
És parella del jugador del futbolista İlkay Gündoğan des de l'any 2021. Es van casar el maig del 2022, i van rebre el seu primer fill, Kais Gündoğan, el 15 de març de 2023.

## Referències

* ↑ «Da Montebelluna all’Eredità: Sara vuole sfondare in tivù» (en italià). La Tribuna di Treviso, 26-09-2019. [Consulta: 22 febrer 2024].
* ↑ «Who is Ilkay Gundogan's wife Sara Arfaoui?» (en anglès britànic). The Sun, 23-05-2023. [Consulta: 22 febrer 2024].
# Douzelage

El Douzelage és una associació de ciutats agermanades, cadascuna de les quals pertany a un dels estats de la Unió Europea.
El nom és una combinació de la paraula francesa "douze" per dotze i "jumelage" per agermanament i fou pensada per a una ciutat de cadascun dels dotze estats fundadors de la Unió Europea membres el 1991, quan fou signada la Carta Douzelage Charter a Granville, França.
Tot i que els membres de la UE i de l'organització han crescut, el nom Douzelage s'ha mantingut sense canvis.

## Objectius i organització

Els objectius de la Douzelage són promoure i fomentar l'esperit d'Europa i d'establir, entre d'altres, vincles d'educació, econòmics, turístics, esportius i culturals entre els pobles per a benefici mutu dels seus habitants
Douzelage està presidit per un president i dos vicepresidents, tots elegits per un període de 3 anys. L'idioma oficial utilitzat és l'anglès, en part també el francès.
El moviment Douzelage va rebre el reconeixement europeu el 1993 quan fou premiat per la Comissió Europea amb l'«Estrella Daurada de l'Agermanament Arxivat 2005-10-13 a Wayback Machine.».

## Membres

Els dotze membres originals eren:
* Altea, País Valencià
* Bad Kötzting, Alemanya
* Bellagio, Itàlia
* Bundoran, República d'Irlanda
* Granville, França
* Holstebro, Dinamarca
* Houffalize (Valònia, Bèlgica)
* Meerssen, Països Baixos
* Niederanven, Luxemburg
* Préveza, Grècia
* Sesimbra, Portugal
* Sherborne, Regne Unit
Se li uniren més tard:
* Karkkila, Finlàndia - 1997
* Oxelösund, Suècia - 1998
* Judenburg, Àustria - 1999
En un primer pas cap a la futura expansió, en harmonia amb el procés de creixement de la Unió, se li uniren cinc noves ciutats
* Chojna, Polònia - 2004
* Kőszeg, Hongria - 2004
* Sigulda, Letònia - 2004
* Sušice, República Txeca - 2004
* Türi, Estònia - 2004
En un segon pas, dues ciutats més foren acceptades:
* Zvolen, Eslovàquia - 2007
* Prienai, Lituània - 2008
Des de 2009 es van afegir:
* Marsaskala, Malta - 2009
* Siret, Romania (2010)
* Agros, Xipre (2011)
* Škofja Loka, Eslovènia (2011)
* Tryavna, Bulgària (2011)
* Rovinj, Croàcia (2016)
Canvis posteriors
* Asikkala, Finlàndia (2016)
* Rokiškis, Lituània (2018)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Douzelage.eu: Home». douzelage.eu.

## Enllaços externs

* Web de Douzelage
# Can Mur Vell

Can Mur Vell és una masia al veïnat de Montagut en terme de Sant Julià de Ramis (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.
És una masia de planta rectangular i un ala que sobresurt a l'esquerra de la façana de migjorn. És de planta baixa i pis amb teulat a doble vessant i carener perpendicular a la façana.
El cos central, antic, té l'entrada a migjorn per una porta de llinda plana, igual que les dues finestres de la part dreta, on n'hi ha una amb un motiu floral gòtic. Al voltant del nucli central s'han afegit dependències en forma de U. L'ala dreta és d'una planta amb un seguit d'arcs de mig punt (7). L'ala oest és la que sobresurt de la façana, encobrint-la. Té una galeria de tres arcs de punt rodó al pis alt. També sobresurt el cos del forn. L'entrada condueix a l'escala que puja a la sala. L'interior és de volta de pedruscall l'ala dreta i de maó de pla l'esquerra.

## Referències

* 1 2 «Can Mur Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 novembre 2015].
# Paràbola dels ordres vells

La paràbola dels odres vells és una de les paràboles de Jesús recollides als evangelis canònics (Mateu 9:17, Marc 2:21-22 i Lluc 5:37-39).

## Argument

Els homes no posaren el vi en odres vells, perquè podien fer-se malbé o vessar, sinó que cercaren odres nous.

## Anàlisi

L'analogia entre el vi i els odres i la religió cristiana respecte al judaisme és la interpretació més habitual d'aquesta paràbola. Jesús reclama així el caràcter diferent dels seus ensenyaments, que no poden encaixar en el motlle mental del judaisme tradicional, sinó que necessita un canvi més profund.

## Referències

* ↑ Joel B. Green, The Gospel of Luke, Eerdmans, 1997, ISBN 0-8028-2315-7,
Paràboles de Jesús del Nou Testament :
# Aspecte físic

L'aspecte físic, aparença o imatge que projecta qualsevol persona, com a tal és una construcció cultural determinada tant per la càrrega genètica, l'edat, l'estil de vida i, sobretot, pels abillaments (p. ex.: indumentària, tatuatges, pentinat…). Els éssers humans són extremadament sensibles a l'aparença física, pròpia o dels altres. L'aparença esdevé per antonomàsia una manera ràpida de tipificar mitjançant prejudicis la pertinença d'una persona a un determinat grup social, el seu atractiu físic o fins i tot el seu estat de salut o d'ànim.

## Referències

* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 11 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
Viccionari
# Sebastià Alberich i Jofré

Sebastià Alberich i Jofré (Barcelona, 7 de juliol de 1897 – febrer de 1967) va ser un esperantista i agent de transports català.

## Vida

Va néixer a Barcelona el 7 de juliol de 1897, ciutat on va residir tota la seva vida. Va tenir tres germans, també esperantistes: Josep (1904-1995), Frederic (1908-2008) i Tomàs (1914-1999). Casat amb Pilar Molins Tomàs, va tenir dos fills, Everest i Nil. Va tenir mes germans, Ricard, Albert i Maria

## Activisme esperantista

Va aprendre la llengua auxiliar internacional esperanto el 1911 i al llarg de la seva vida va dur a terme moltes funcions dins del moviment esperantista. A nivell internacional va ser membre de la Lingva Komitato. També va ser president de la Kataluna Esperanto-Federacio i secretari dels Jocs Florals Internacionals. Juntament amb els seus germans, també esperantistes, va formar part de l'associació cultural de la Vila de Gràcia Paco kaj Amo (‘Pau i Amor’), una de les associacions esperantistes més importants a l'època. Per allà hi van passar, entre d'altres, Domènec Massachs i Ramon Fernández Jurado. Va ser amic de Jesús Paluzie.
Fent servir el pseudònim Saljo, Sebastià Alberich va escriure històries originals en esperanto i també un gran nombre de traduccions i ressenyes per a la revista Kataluna Esperantisto. És autor de l'obra Elements de la llengua Esperanto (1937) i traductor, juntament amb Eduard Capdevila, de diferents obres de Santiago Rusiñol per a l'antologia de literatura catalana Kataluna Antologio, com ara La morfinulo, La studento o La Barcelona brokantejo.

## Referències

* ↑ «Forpasoj». Esperanto de UEA, Juliol-Agost 2008, pàg. 166.
* 1 2 3 Marco Botella, Antonio. Esperanto en Katalunio (1887-1987) (en esperanto). Barcelona: Barcelona Esperanto-Centro, 2005.
* 1 2 Ivan Širjaev; Ludoviko Kökény; Vilmos Bleier; Kálmán Kalocsay. Enciklopedio de Esperanto (en esperanto). Budapest: Literatura Mondo, 1933-1934.
* ↑ Alcalde Villacampa, Javier. Esperanto i anarquisme: els orígens (1887-1907). Barcelona: Malcriàs d'Agràcia, 2022, p. 72. ISBN 9788409391417.
* ↑ Marin, Dolors. Anarquistas. Un siglo de movimiento libertario en España. Ariel, 2010.
* ↑ Fernández Jurado, Ramon. Memòries d'un militant obrer (1930-1942). Barcelona: Hacer, 1987.
* ↑ Poblet i Feijoo, Francesc i Hèctor Alòs i Font. Història de l'esperanto als Països Catalans (en català i esperanto). Barcelona: Associació Catalana d'Esperanto, 2010. ISBN ISBN 978-84-936728-6-7.

## Vegeu també

* Associació Catalana d'Esperanto

## Enllaços externs

* OMAGO MEMORE AL S-ro. SEBASTIÀ ALBERICH JOFRÉ Arxivat 2015-12-25 a Wayback Machine. Boletín de la Hispana Esperanto-Federacio 32 (168) Juliol-Agost 1968, pàg 18.
# Can Murillas

Can Murillas o Can Marti Xicoi una obra neoclàssica d'Arenys de Munt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres d'estil neoclàssic, de planta única. Té dos ulls de bou que donen a un cel ras. La façana - de color vermellós- no original de la seva època, presenta tres obertures: al centre hi ha la porta, acabada en arc de mig punt i dues finestres a cada costat, també de mig punt. Per sobre hi ha una petita cornisa que les separa dels tres ulls de bou que hi ha a sobre. La façana és rematada per unes balustrades d'obra, a les que els manca 4 copes decoratives. Al centre d'aquesta cornisa hi ha un frontó escultòric sota de l'any de construcció, 1855 i les lletres MX de Martí Xicoi, primer propietari i qui va encarregar la seva construcció. Al frontal hi ha representat el corn de l'abundància i diferents productes d'intercanvi amb ultramar.

## Història

La casa va restaurar-se als anys 80 a la part interior i posterior.

## Referències

* 1 2 3 «Can Murillas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Rozhlad

Rozhlad (Panorama) subtitulada Serbski Kultúrny časopis (revista cultural sòraba) és una revista mensual en sòrab editada des de 1950, i que conté articles tant en alt sòrab com en baix sòrab.
La revista ha conegut precursors com Lužica (1860-1881) i Lužica (1882-1937). Això significa gairebé 150 anys de tradició editorial, només interrompuda pels nazis, i fou clausurada després de la Segona Guerra Mundial. Publica articles de manera imparcial sobre activitats culturals, artístiques, de les minories nacionals i les preocupacions dels sòrabs. També publica poemes i contes curts d'escriptors sòrabs, articles relacionats amb la vida quotidiana i l'artesania sòrab, i ressenyes d'altres publicacions sòrabs. Rozhlad també vol ser un pont cap a altres minories lingüístiques i nacionalse eslaves occidentals
Les publicacions actuals sòrab es va revisar a la revista. Rozhlad és també un pont cap a altres minories lingüístiques eslaves occidental (polonès, txec, etc.). Fins i tot hi publiquen texts a Rozhlad autors d'expressió alemanya traduïts pel diari al sòrab. El diari és publicat per l'editorial Domowina a Bautzen. L'actual directora és Jěwa-Marja Čornakec. La publicació compta amb nou treballadors.
El seu tiratge el 2004 va ser al voltant de 610 exemplars, la qual cosa vol dir que arriba al 5% de les llars sòrabs. El Ministeri de l'Interior alemany ha esmentat el diari en l'informe de 2005 al Conveni Europeu per a la Protecció de les Minories d'Europa. El finançament de la revista, però, és precari i sovint amenaçat. La revista també se sensibilitza amb crida a la solidaritat en la defensa contra les amenaces que pateixen la cultura i el medi ambient dels sòrabs.

## Referències

* 1 2 Segon informe enviat per la República Federal Alemanya sobre l'article 25.2 de la Convenció Marc del Consell d'Europa per a la Protecció de les Minories Nacionals (rebut el 13 d'abril de 2005) - - Annexes: Printmedien des sorbischen Volkes, Seite 19
* ↑ «Casa de la Cultura Notícies de Literatura i Cultura, febrer de 2007». Arxivat de l'original el 2010-03-15. [Consulta: 19 febrer 2010].
* ↑ «Crida a la Solidaritat». Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 19 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Web de la revista
# Gavatx (Torallola)

Gavatx és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Torallola.
Està situat al nord-oest de Torallola, al nord de la falca del terme de Salàs de Pallars entremig del territori de Conca de Dalt. És a l'esquerra del barranc del Solà, al nord-est de Fornot i al nord-oest d'Aspós, al nord-oest també de l'extrem del Serrat de Gavarnes, al vessant sud-occidental de la Serra de Ramonic.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
Viccionari
# Quinton (Oklahoma)

Quinton és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 1.071 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Quinton tenia 1.071 habitants, 446 habitatges, i 293 famílies. La densitat de població era de 369,2 habitants per km².
Dels 446 habitatges en un 28,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,2% hi vivien parelles casades, en un 16,4% dones solteres, i en un 34,1% no eren unitats familiars. En el 31,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 23,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.531 $ i la renda mediana per família de 26.912 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.056 $ mentre que les dones 16.797 $. La renda per capita de la població era de 15.143 $. Entorn del 18,3% de les famílies i el 22,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Quinton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Quinton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Sassolungo

El Sassolungo (literalment en italià « pedra llarga »), o Langkofel en alemany, és una cimera del grup muntanyós homònim al massís de les Dolomites, als Alps italians, culminant a 3.181 m al Trentino - Tirol del Sud. Domina la Vall de Fassa al sud i la vall Gardena al nord.

## Topografia

El Sassolungo és el cim principal del grup del Sassolungo, muntanya complexa de vessants elevats i amb moltes cimeres secundàries:
* Sasso Levante, anomenat també Punta Grohmann (3.114 m);
* Punta delle Cinque Dita (2.998 m);
* Sassopiatto (2.969 m);
* Dente di ezdi (3.081 m);
* Campanile Comici
* El Sassolungo des del nord-est
* Sassolungo des de Santa Cristina Valgardena
* El Sassolungo darrere del gablet del refugi Friedrich August i alguns parapentistes a sobre.
* El grup del Sassolungo des de l'Alpe de Siusi.
* El grup del Sassolungo vist de l'Alpe di Siusi amb indicació de les principals cimeres.

## Història

* 1869 - Primer ascens per Paul Grohmann, Franz Innerkofler i Peter Salcher
* 1890 - Primer ascens de la Punta delle Cinque Dita per Robert Hans Schmitt i Johann Santner
* 1936 - Cara nord per Gino Soldà i Augusto Bertoldi
* 1940 - Pilar nord per E. Esposito i G. Butta
* 1940 - Ascensió del Campanile Comici per Emilio Comici i Severino Casara
* 1959 - Cara sud de la Torre Innerkofler per Dietrich Hasse i Sepp Schrott

## Llegenda

La llegenda local conta que el massís és el lloc de sepultura d'un gegant castigat pels seus semblants per haver robat homes tot culpant els animals del bosc. Els pinacles, coneguts sota el nom de « Cinc dits », serien l'última part visible del cos

## Referències

* ↑ «Langkofel - Peakbagger.com». [Consulta: 10 juny 2020].
* ↑ «Sassolungo - Langkofel : Climbing, Hiking & Mountaineering : SummitPost». [Consulta: 10 juny 2020].
* ↑ «ANNO, Die Presse, 1869-08-19, Seite 19». [Consulta: 10 juny 2020].
* ↑ «Il gigante Sassolungo» (en italià). www.altoadige-suedtirol.it. Arxivat de l'original el 2019-04-12. [Consulta: 10 juny 2020].
# Douz Nord

La delegació o mutamadiyya de Douz Nord (àrab: معتمدية دوز الشمالية, muʿtamadiyyat Dūz ax-Xamāliyya) és una delegació o mutamadiyya de Tunísia a la governació de Kébili, formada per la meitat de la ciutat de Douz. Va ser creada el 2003 per partició de l'antiga delegació de Douz. Té una població de 25.534 habitants, dels quals 12.728 homes i 12.806 dones, segons el cens de 2004.

## Administració

La delegació o mutamadiyya, amb codi geogràfic 63 54 (ISO 3166-2:TN-12), està dividida en cinc sectors o imades:
* Douz Est (63 54 51)
* El Golâa (63 54 52)
* El Aouina Nord (63 55 53)
* El Aouina Sud (63 54 54)
* El Abadla (63 54 55)
Al mateix temps, forma part de les municipalitats o baladiyyes de Douz (63 13) i El Golâa (63 14).

## Referències

* ↑ «Recensement de 2004 (Institut national de la statistique)». Arxivat de l'original el 2021-11-28. [Consulta: 28 novembre 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 129-130. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 164. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Camília

La tribu Camília (en llatí Camilia) va ser una de les 35 tribus romanes que tenien dret de vot. Sembla que el seu origen es trobava en els camilli, un col·legi de sacerdots dedicats al servei dels flamen dialis creat pel rei Ròmul. Aquests sacerdots i sacerdotesses, normalment molt joves, havien de ser perfectes tant en la forma com en salut, nascuts lliures i amb els dos pares vius.
Dels camilli en va sorgir una branca de la gens Fúria, els Furi Camil, una família molt antiga d'origen patrici.

## Referències

* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Ròmul. XX, 2
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Numa, VII
* ↑ Smith, William (ed.). «Camillus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 29 març 2022].