OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean-Christophe Spinosi

Jean-Christophe Spinosi (2 de setembre del 1964, Drancy, França) és un director d'orquestra i violinista francès, fundador del Quartet Matheus (1991), un grup que més endavant es convertí en l'Ensemble Matheus. És sobretot conegut per la seva interpretació de la música instrumental i vocal del Barroc, especialment les òperes de Vivaldi. Recentment també ha realitzat representacions d'obres de Mozart i Rossini.
Spinosi ha conduït moltes obres vocals de cantants com Verónica Cangemi, Sara Mingardo, Jennifer Larmore, Sandrine Piau, Simone Kermes, Marie-Nicole Lemieux, Nathalie Stutzmann, Marjana Mijanovic, Lorenzo Regazzo, Philippe Jaroussky i Matthias Goerne.
Ha actuat com a solista i director amb l'Ensemble Matheus als principals festivals a França i a tot el món, a Amsterdam, Viena, Brussel·les, Nova York, Edimburg, Praga, Madrid, Torí, Parma i Nàpols.
Spinosi fou nomenat Cavaller de les Arts i les Lletres pel Ministeri de Cultura Francès el 2006. També ha rebut el premi al Millor Director d'Òpera el 2007 per l'Académie du Disque Lyrique.

## Discografia

* La fida ninfa, Vivaldi, 2008 amb Veronica Cangemi, Sandrine Piau, Marie Nicole Lemieux, Lorenzo Regazzo, Philippe Jaroussky, Topi Lehtipuu, Sara Mingardo, Christian Senn; Ensemble Matheus. Opus111/Naïve
* Nisi Dominus, Stabat Mater, Vivaldi, 2008 amb Marie Nicole Lemieux, Philippe Jaroussky; Ensemble Matheus. Opus111/Naïve
* La pietra del paragone, Rossini, DVD, 2007 amb François Lis, Christian Senn, José Manuel Zapata, Sonia Prina, Jennifer Holloway, Laura Giordano, Joan Martín-Royo, Filippo Polinelli; Chorus of Teatro Regio di Parma; Ensemble Matheus. Gravat al Théâtre du Châtelet, París, Opus111/Naïve
* Vivaldi, Heroes, 2007 amb Philippe Jaroussky, Ensemble Matheus. Opus111/Naïve
* Griselda, Vivaldi, 2006 amb Simone Kermes, Marie-Nicole Lemieux, Veronica Cangemi, Philippe Jaroussky, Stefano Ferrari, Iestyn Davies; Ensemble Matheus. Opus111/Naïve
* Orlando furioso, Vivaldi, 2004 amb Marie-Nicole Lemieux, Jennifer Larmore, Veronica Cangemi, Ann Hallenberg, Philippe Jaroussky, Lorenzo Regazzo; Ensemble Matheus. Opus111/Naïve
* De Lhoyer: Duos et Concerto Pour Guitare, 2004 amb Philippe Spinosi (guitarra), Duo Spinosi, Ensemble Matheus. Opus111/Naïve
* La verità in cimento, Vivaldi, 2003 amb Gemma Bertagnolli, Philippe Jaroussky, Sara Mingardo, Guillemette Laurens, Nathalie Stutzmann; Ensemble Matheus. Opus111/Naïve
* La notte, La tempesta di mare, Il gardellino, Vivaldi, 2003 amb Ensemble Matheus. Opus111/Naive
* Vivaldi: Concerti Con Molti Strumenti, Vol. II, 1997 amb Ensemble Matheus. Pierre Verany
* Vivaldi: Concerti Con Molti Strumenti, 1996 amb Ensemble Matheus. Pierre Verany
# Jesús Hernández

Jesús Hernández és el nom dels següents personatges:
* Jesús Hernández Blázquez (Àvila, 1981), ciclista espanyol professional des del 2004
* Jesús Hernández Cifuentes, líder i cofundador del grup de Valladolid Celtas Cortos
* Jesús Hernández Tomás (Múrcia, 1907 - Ciutat de Mèxic, 1971), comunista espanyol
* Jesús Hernández Úbeda (Madrid, 1959 - Àvila, 1996), ciclista espanyol professional del 1980 al 1990
# Joanneumita

La joanneumita és un mineral de la classe dels compostos orgànics. Rep el seu nom del Museu Universal Joanneum, que va celebrar el seu 200 aniversari l'any 2011.

## Característiques

La joanneumita és un compost orgànic de fórmula química Cu(C₃N₃O₃H₂)₂(NH₃)₂. Es tracta del primer mineral isocianurat, sent químicament una mica similar (en termes d'elements) a la chanabayaïta. estructuralment corresponent a bis (isocyanurato) diamminecopper (II). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2012, i va ser publicat el 2017. Cristal·litza en el sistema triclínic. Es troba en forma d'agregats microcristal·lins de fins a 2 micròmetres.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Pabellón de Pica, a la localitat de Chanabaya, pertanyent a la província d'Iquique, a la tegió de Tarapacá, Xile, son sol trobar-se associada a altres minerals com: salmiac, möhnita, guix i dittmarita. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Joanneumite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 juny 2017].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Isbike

İsbike o isbike és un servei de bicicletes públiques a la part asiàtica de la província i ciutat d'Istanbul. Llançat l'any 2012, és un projecte de l'Ajuntament d'Istanbul. Isbike compta amb 10 estacions i 100 bicicletes. L'Ajuntament d'Istanbul ha decidit afegir 1.050 km de nous carrils bici als ja existents 79,3 km de la ciutat, després de la inauguració d'isbike. Actualment hi ha 59,6 km de carrils bici a la part europea d'Istanbul i 19,7 km a la part asiàtica. A Istanbul les bicicletes encara no són un mitjà de transport molt comú. Per donar més visibilitat als ciclistes de la ciutat, la "Plataforma de Transport dels Ciclistes" organitza passejades de fins a 300 bicicletes a través de diferents districtes d'Istanbul cada mes.
A Turquia hi ha 9 ciutats amb serveis de bicicletes públiques.

## Vegeu també

* Bicing
* Ciclisme urbà

## Referències

* ↑ http://www.ispark.com.tr/en/projeler/smart-bicycle/ Arxivat 2015-07-11 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.f5haber.com/emlak-eki/istanbul-a-yeni-yol-mgjdesi-haberi-5521136/ Arxivat 2015-10-22 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.haberpusula.com/109761-haber-istanbulda-bisiklet-yollari-artiyor-haberi.html Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.thenational.ae/opinion/istanbul-is-slowly-but-surely-getting-on-its-bike
* ↑ http://www.wricities.org/news/workshop-istanbul-brings-together-local-officials-better-bike-share-across-turkey

## Enllaços externs

* Pàgina de "isbike" Arxivat 2015-10-01 a Wayback Machine.(anglès)
* Making Istanbul a cycling city(anglès)
# Joan Jover Sañés

Joan Jover Sañés (Barcelona, 23 de novembre de 1903 - Sitges, 28 de juny de 1960) fou un pilot de Fórmula 1 català. Només participà en un sol Gran Premi, el 28 d'octubre de 1951 al Gran Premi d'Espanya de 1951, que es va disputar al circuit urbà de Pedralbes. Joan Jover Sañes però no va poder ni començar la carrera a causa d'un trencament del motor del seu Maserati. En aquesta mateixa carrera va aconseguir el seu primer mundial Juan Manuel Fangio.
Joan Jover Sañes va ser, amb Francesc Godia, el primer pilot català de la Fórmula 1: debutaren tots dos en el mateix Gran Premi.
Fora de la Fórmula 1, però dins del món del motor, va aconseguir fer segon a les 24 hores de Le Mans de l'any 1949. A banda, destacà també com a pilot de motociclisme, arribant a guanyar-ne el Campionat d'Espanya de 500cc l'any 1941.
Dins del món esportiu, allunyat de l'automobilisme, fou nomenat president honorari del Club Atlètic Ibèria de futbol per les seves aportacions i el seu suport al club.
Juan Jover Sañes va morir el 28 de juny de 1960, just dues setmanes després de la seva retirada de les carreres, i a causa, precisament, d'un accident de trànsit, esdevingut a les costes del Garraf.

## Palmarès a la Fórmula 1

* Curses disputades : 1
* Punts del Campionat del món de pilots : 0
* Millor posició de sortida : 18è
* Millor classificació : No va acabar

## Referències

* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «L'inici de l'evolució dels rallies». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 120. ISBN 84-320-6249-9.
# Jacint Vilardaga i Cañellas

Jacint Vilardaga i Cañellas (Berga, 1856 - 22 de desembre de 1936) fou un jurisconsult i historiador català.

## Biografia

Estudia Dret i notariat a Barcelona, i des de jove es dedica als estudis d'història. Publicà Història de Berga (1890) i Efemerides bergadanas (1919), i diverses monografies, com Descripcio de Berga i sos encontorns, Lo Girassol, Col·lecció de cançons populars, etc. També és autor del drama La pubilla del castell, de la novel·la El abuelo i de la recopilació de tradicions La torre de la minyona. L'any 1889 fundà l'Ateneu Berguedà i el 1905 la revista La Bergitania". Fou membre de l'Acadèmia de les Bones Lletres de Barcelona i diputat provincial.

## Referències

* 1 2 «Jacint Vilardaga i Cañellas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jimmy Gimferrer

Jimmy Gimferrer (Girona, 1972) és un director de fotografia català, guanyador del Gaudí a la millor fotografia.
Va començar a treballar com a director artístic a Honor de cavalleria d'Albert Serra (2006), i també va fer videoclips del grup musical Astrud. El 2009 va guanyar el Gaudí a la millor fotografia pel seu treball a El cant dels ocells i el 2010 va guanyar el premi al a millor fotografia al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià pel seu treball a Aita. Posteriorment ha continuat treballant en pel·lícules d'Albert Serra, de manera que el 2014 fou novament nominat al Gaudí a la millor fotografia per Història de la meva mort, i el 2015 per Stella cadente.

## Filmografia

* 2008: L'alto arrigo (Albert Serra, curtmetratge)
* 2008: El cant dels ocells (Аlbert Serra)
* 2010: Aita de José María Orbe
* 2010: Els noms de Crist (Albert Serra)
* 2011: El senyor ha fet en mi meravelles (Albert Serra)
* 2012: Arundel (Konstantina Kotzamani, curtmetratge)
* 2013: Història de la meva mort (Albert Serra)
* 2014: Stella cadente (Lluís Miñarro)
* 2014: Game Over (Alba Sotorra)
* 2014: Twice Upon a Time in the West (Boris Despodov)
* 2015: Born (Claudio Zulian)
* 2018: El vent és això (Pere Vilà)
* 2023: Splendid Hotel (Pedro Aguilera)
* 2023: Tiger Stripes (Amanda Nell Eu)
* 2023: Oasis of Now (Chia Chee Sum)

## Referències

* ↑ Supercuerdas al web d'Astrud
* ↑ Alquimistas de la luz a elcultural.com
* ↑ Jimmy Gimferrer a catalanfilms
* ↑ Stella cadente a cineclubsabadell.org
# Joaquín Sorolla García vestit de blanc

Joaquín Sorolla García vestit de blanc és una obra de Joaquim Sorolla i Bastida pintada a l'oli sobre llenç amb unes dimensions de 85 × 65 cm. Datada l'any 1896, forma part del fons del Museu Sorolla de Madrid, del que forma part de la seua exposició permanent. Va passar a formar part de la col·lecció del museu després de la donació del llegat de Joaquín Sorolla García a la Fundació Museu Sorolla en 1951.
Es tracta d'un retrat a tres quarts de l'únic fill varó del pintor, Joaquín Sorolla García, de nen, vestit de blanc, assegut i observant l'espectador. Sorolla va retratar en nombrosos llenços la seua família, tant la seua esposa Clotilde, com els seus descendents. El seu fill Joaquín apareix per exemple en Mi familia, al costat de la seua dona Clotilde i les seues filles María i Elena. En 1917 tornaria a pintar un retrat del seu fill assegut, aquesta vegada ja adult, Joaquín Sorolla García assegut, també exposat al Museu Sorolla. Un altre retrat del seu fill és Joaquín Sorolla García i el seu gos.

## Referències

* 1 2 «Red Digital de Colecciones de Museos de España - Museos» (en castellà). [Consulta: 7 novembre 2018].
* ↑ «Joaquín Sorolla García vestido de blanco - Mis Museos» (en castellà). [Consulta: 7 novembre 2018].
* ↑ Begoña., Torres González,. Sorolla : [la magia de la luz]. [México]: Diana, 2005. ISBN 9681338642.
* ↑ «Velázquez y Sorolla, diálogo en Madrid». [Consulta: 8 novembre 2018].
# Jeroni Gil

Jeroni Gil, actiu entre el desembre de 1622 i 1627 (tot i que algunes fonts n'allarguen la seva activitat fins al 1630 o 1631, fou un impressor de Barcelona que es va establir a Tortosa.
Fou el bisbe de Tortosa i President de la Generalitat Lluís de Tena Gómez qui el feu venir a la ciutat. La seva producció es redueix a escassament catorze títols, entre els quals destaquen: Historia de la Santa Cinta con que la Madre de Dios honró la catedral y ciudad de Tortosa; un Libro de San Antonio de Padua (1622) obra de Mateo Alemán i que va costejar el llibreter tortosí Pau Mateu; el Breve y compendioso tratado de arismética (1624), obra del mestre tortosí Pau Cerdà; i finalment una Historia de la antigua Hibera (1626), obra de Francesc Martorell i de Luna, qui precisament serà qui continuarà la seva activitat impressora.

## Referències

* ↑ Llanas, Manuel. L'edició a Catalunya: segles XV a XVII. Barcelona: Gremi d'Editors de Catalunya, 2002, p. 258. ISBN 8493230022.
* ↑ «Els inicis de la indústria tipogràfica a Tortosa». Pinzellades de Tortosa, 27-05-2011. [Consulta: 2 desembre 2020].
* 1 2 3 4 Querol Coll, Enric. Estudis sobre cultura literària a Tortosa a l'edat moderna. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2006, p. 92-93. ISBN 8484158624.
# James Stewart (desambiguació)

James Stewart és el nom dels següents personatges:
* James Maitland "Jimmy" Stewart, conegut com a James Stewart (1908-1997), actor estatunidenc
* James Robert Stewart, conegut com a Jimmy Stewart (1931-2008), pilot d'automobilisme escocès
* James Stewart (jugador de bàsquet) (1910-1990), esportista canadenc
* James Stewart Jr. (1985), pilot de motocròs estatunidenc
* James Stewart, 1r comte de Moray (c. 1500-1544), regent d'Escòcia i personatge d'òpera
# James Stuart

James Stuart (1843-1913) va ser un matemàtic i polític escocès.

## Vida i Obra

Stuart va estudiar a la Universitat de St Andrews abans d'ingressar al Trinity College (Cambridge) on es va graduar tercer wrangler el 1866. El mateix any va ser escollit fellow del Trinity College. A partir de finals dels anys 60's va començar un programa d'extensió de les classes universitàries a les grans ciutats d'Anglaterra que va rebre gran acollida. Era un reformador docent, ferm partidari de l'educació de les dones, que va encoratjar les universitat d'Oxford i de Londres a posar en marxa programes similars.
El 1875 va ser escollit professor de Mecanismes i Mecànica Aplicada a la universitat de Cambridge, però hi va renunciar poc després perquè el senat de Cambridge s'oposava a les seves idees massa progressistes, tot i que ell va ser un dels primers professors en incloure en el programa les teories de Maxwell sobre l'electricitat i el magnetisme.
El 1884 va iniciar la seva carrera política com a diputat lliberal pel districte de Hackney (Londres) i ho va seguir sent per diferents circumscripcions fins al 1910.
El 1890 es va casar amb Josephine Colman, la filla del propietari de la coneguda fàbrica de mostassa JJ Colman (avui en mans de la Unilever) i en va esdevenir el seu director, portant-la a l'èxit empresarial que ha mantingut fins avui en dia. Va morir el 1913 a l'antiga abadia benedictina de Carrow (Norwich), propietat en aquell temps de la família Colman.
Cap al final de la seva vida (1911) va publicar un llibre de memòries amb el títol de Reminiscences.

## Referències

* ↑ Warwick, 2003, p. 266.
* ↑ Els wranglers eren els estudiants que obtenien les millors notes als exàmens de matemàtiques.
* ↑ Church, 1966, p. 362.
* ↑ Barnard, 2013, p. 5.
* ↑ Barnard, 2013, p. 6.
* ↑ Rowlinson, 2016, p. 20.
* ↑ Warwick, 2003, p. 325.
* ↑ Barnard, 2013, p. 9.
* ↑ Barnard, 2013, p. 9-10.

## Bibliografia

* Barnard, Philip A.J. «Prof. James Stuart and the Rochdale Pioneers: How Astronomy as food for thought became a Co-op dividend» (en (anglès)). Antiquarian Astronomer, Num. 7, 2013, pàg. 4-10. ISSN: 1740-3677.
* Church, Roy A. Economic and Social Change in a MIdland Town: Victorian Nottingham 1815-1900 (en (anglès)). Frank Cass & Co, 1966.
* Rowlinson, J.S.. Sir James Dewar, 1842–1923: A Ruthless Chemist (en (anglès)). Routledge, 2016. ISBN 978-1-409-40613-6.
* Warwick, Andrew. Masters of Theory: Cambridge and the Rise of Mathematical Physics (en (anglès)). University of Chicago Press, 2003. ISBN 0-226-87374-9.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «James Stuart» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Jordi Carrió i Figuerola

Jordi Carrió i Figuerola (1949 - 2018) va ser un poeta i gestor cultural català. Com a gestor cultural, va ser director del Centre Gestor de Museus i Patrimoni Cultural de l'Ajuntament de Barcelona, va gestionar la incorporació de la Col·lecció Thyssen al monestir de Pedralbes i va crear la Fundació Barcelona Cultural. El 2010 va ser nomenat director adjunt executiu del Museu d'Història de Barcelona.
Va estar lligat al moviment de renovació pedagògica de les escoles d'estiu Rosa Sensat i Doctors Llicenciats i d'actes públics com la concentració de Granollers del 1979 per l'escola pública catalana. Va desenvolupar també una estreta col·laboració amb el músic Jordi Savall i l'any 2008 va esdevenir a patró de la Fundació Centre Internacional de Música Antiga, fundada per Savall i Montserrat Figueras, i en va ser elegit president el 2016. També l'octubre del 2014 Carrió es va incorporar com a assessor de la Fundació Pau Casals.
Des del 2002, sense deixar de costat el seu compromís social i polític amb la gestió cultural, va capbussar-se en el terreny de la producció poètica, en el qual es pot dir que va fer aportacions d'una profunditat i d'una diversitat insòlites, en diàleg sovint amb artistes com Antoni Tàpies, la fotògrafa Maria Espeus, o l'escultora Marisa Jorba Nadal, coneguda com a "Maïs", entre altres artistes destacats. Com a poeta va escriure Maïs, l'obra absent (2003), Pols de vidre (2006), Set poemes a Tàpies (2007), Els dies que vindran (2009), Suite Barcelona (Fonoll, 2011) i Fin'amor (Curbet, 2013). Se'n destaquen influències de Feliu Formosa o Walter Benjamin.
Era el pare del director teatral Pau Carrió.

## Referències

* 1 2 Ribas, Antoni «Mor als 68 anys el gestor cultural i poeta Jordi Carrió». Ara.cat, 04-01-2018 [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ «S'ha mort Jordi Carrió, gestor cultural i poeta», 04-01-2018. [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ Duarte i Montserrat, Carles «Jordi Carrió: Set d'existir». Diari ARA, 05-01-2018 [Consulta: 6 gener 2018].

## Enllaços externs

* «“La història són els fets, però també els espais”». Ara.cat.
# Josep Lluís Steuri i Gómez

Josep Lluís Steuri i Gómez (Pontons, c. 1957) és un expilot d'enduro català que destacà en competicions estatals durant la dècada de 1990, assolint dos Campionats estatals d'enduro i tres de Ral·li TT. Fou també un habitual dels raids, participant en un parell d'ocasions en el Ral·li Dakar i aconseguint tres victòries a la Baja Aragón.
Steuri és considerat un dels millors dissenyadors catalans de roba de caça i aventura, havent treballat, per exemple, per a la casa Chiruca.

## Palmarès

* 2 Campionats estatals d'enduro:
** 1990: 4T (Husaberg)
** 1992: 4T (KTM)
* 3 Campionats estatals de Ral·li TT:
** 1993: (KTM)
** 1995: (Honda)
** 1996: (Honda)
* 3 vegades vencedor de la Baja Aragón:
** 1988: (KTM)
** 1993: (KTM)
** 1996: (Honda)
       Nota.- El 1995 hi quedà segon, darrere de Nani Roma.
* 2 participacions en el Ral·li Dakar:
** 1994
** 2002

## Referències

* ↑ «Sant Martí, 25 anys enrere». elmartinet.cat, 01-09-2009. Arxivat de l'original el 19 d'octubre 2009. [Consulta: 3 abril 2013].
* ↑ «Alex Steuri - Director de Racing 64» (en castellà). racing-64.com. [Consulta: 3 abril 2013].
* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Todo Terreno/Enduro». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 271. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ «Chiruca también vestirá al cazador» (en castellà). trofeocaza.com, 01-04-2005. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 3 abril 2013].
* ↑ «Jose Luis Steuri» (en castellà). diametral.es. [Consulta: 3 abril 2013].
* ↑ «Rebuda a Steuri» (PDF). lafura.cat, 11/17 març 1994. [Consulta: 3 abril 2013].
* ↑ «Recordant el Dakar» (PDF). lafura.cat, 22/28 febrer 2002. [Consulta: 3 abril 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina amb diverses imatges de Josep Lluís Steuri Arxivat 2011-11-13 a Wayback Machine. (castellà)
# Josep Costa Marín

Josep Costa Marín (Eivissa, 1988) és un fotògraf eivissenc. El seu treball destaca pel paisatge en blanc i negre clàssic, positivat de manera artesanal. La seva obra s'ha mostrat a diverses exposicions a les illes d'Eivissa i Mallorca, entre elles al Club Diario de Ibiza durant el mes de Juny de 2013, amb textos del poeta i escriptor Julio Herranz, i comptà amb un petit homenatge a Marià Villangòmez. Recentment, també ha dut a terme exposicions a la península, donant a conèixer els paisatges en blanc i negre de les seves illes. També ha estat convidat com a ponent a conferències i fòrums sobre fotografia, especialment fotografia analògica.

## Referències

* ↑ «Tres fotógrafos, tres miradas» (en castellà). Diario de Ibiza, 11-06-2013.
* ↑ «Nota de l'exposició a la web del Club Diario de Ibiza"». Arxivat de l'original el 2013-07-14. [Consulta: 25 febrer 2015].
* ↑ L.F.A. «Josep Costa lleva a Valladolid sus ´Paisajes en fuga´ de Ibiza» (en castellà). Diario de Ibiza, 06-05-2016.
* ↑ Diario de Valladolid «Costa inunda el carrusel de atmósferas efímeras» (en castellà). Diario de Valladolid, 12-05-2016.
* ↑ Noticia a EuropaPress
* ↑ «La sociedad ibicenca de 1960 recogida en un libro de fotografías». El periódico de Ibiza, 22-12-2016.

## Enllaços externs

* Josep Costa Marín - Lloc web oficial
# Jim Fuchs

James Emanuel Fuchs, conegut com a Jim Fuchs, (Chicago, Estats Units 1927 - Nova York 2010) fou un atleta nord-americà, especialista en llançament de pes i llançament de disc.

## Biografia

Va néixer el 6 de desembre de 1927 a la ciutat de Chicago, població situada a l'estat d'Illinois.
Va morir a la seva residència de Nova York el 8 d'octubre de 2010.

## Carrera esportiva

Va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la prova de llançament de pes amb un tir de 16.420 metres, un metall que aconseguí revalidar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia) amb un tir de 17.06 metres.
Al llarg de la seva carrera guanyà dues medalles d'or en els Jocs Panamericans l'any 1951, una en el llançament de pes i una altra en el llançament de disc.
El 28 de juliol de 1949 establí un nou rècord del món en el llançament de pes al fer un tir de 17.79 metres, una distància que ell mateix aconseguí ampliar fins als 17.95 metres el 22 d'agost de 1950. Aquest rècord fou vigent fins al 9 de maig de 1953 quan en el també nord-americà Parry O'Brien feu un tir de 18.00 metres.
# Joaquín Martín de Olías

Joaquín Martín de Olías (Madrid, 1842 - 26 de maig de 1900) fou un periodista i polític republicà espanyol, diputat a les Corts durant el sexenni democràtic i durant la Segona República.

## Biografia

Fou redactor dels periòdics La Tribuna i El Orden, i director de La Justicia Social (1869-1879), La Revista Ibérica (1872) i El Globo (1879-1896), òrgan del Partit Demòcrata Possibilista.
Fou elegit diputat per Madrid a les eleccions generals espanyoles de 1873 i participà en l'elaboració de la constitució de la Primera República Espanyola. Després del cop d'estat del general Pavía i la restauració borbònica va militar en el Partit Demòcrata Possibilista d'Emilio Castelar y Ripoll, amb el qual fou elegit diputat per Alzira a les eleccions generals espanyoles de 1881. També va escriure articles i assaigs de caràcter històric.

## Obres

* Historia del movimiento obrero en Europa y América durante el siglo XIX (1874)
* Influencia de la religión católica, apostólica y romana en la España contemporánea: estudio de economía social (1876)
* Políticos contemporáneos. Sagasta (1877)

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.342. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Josep Prat

Josep Prat és el nom dels següents personatges:
* Josep Prat (anarquista) (Barcelona, 1867 - 1932), anarquista i sindicalista
* Josep Prat (organista), organista de la catedral de Girona (1787 - 1804)
* Josep Prat i Bonet (Berga, Berguedà, 1894 - Córdoba, Argentina, 1936), esperantista, sindicalista i catalanista emigrat a l'Argentina
* Josep Prat i Delorta (Barcelona, 1730 – San Fernando, 1788), arquitecte català
* Josep Prat Piera (Sarrià, 1898 - Manresa, 1987), advocat, periodista i polític
* Josep Maria Prat i Puig (Barcelona, 1956), empresari, promotor cultural i mànager
* Josep Melcior Prat i Solà (els Prats de Rei, Anoia, 1779 - Sant Sebastià, 1855), literat, traductor i polític lliberal
* Josep Prat Ripollès (Barcelona, 1911 - 1988), futbolista