OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Es Portal

Es Portal és una obra defensiva, actualment utilitzada com a element de comunicació de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat davant del mar, a la Platja Gran, i en el sector de la Platja des Portal a la qual dona nom.
Format per unes arcades i un passadís cobert que pertanyien al portal de llevant del recinte de la muralla medieval de Cadaqués. Encara avui és un dels accessos principals al nucli primitiu de la vila. El portal té tota l'estructura remolinada i emblanquinada. Les obertures són d'arc escarser i d'arc carpanell, aquesta més ampla, ja que el passadís té els murs laterals convergents vers la porta. La volta interior és rebaixada. Els murs de l'interior del passadís han patit modificacions provocades per les obertures de les cases. Destaca al costat nord, la fornícula de la Verge del Portal, en forma de finestra gòtica amb llinda d'arquet conopial sobre mènsules de quart de cercle. Al centre de la llinda hi ha un motiu lobulat que té al mig una petita creu en relleu. Sota l'arquet hi ha una roseta, també esculpida. Dins de la fornícula s'ha col·locat una imatge moderna (de pedra artificial). Es troba arrebossat i pintat de color blanc. El sòl conserva bé l'empedrat de lloses de cantell, característic del barri vell de Cadaqués.
Un cop travessat el tram cobert es troben els dos carrers més importants d'aquest nucli, el carrer del Dr. Callís-transversal- i l'inici del carrer del Call.

## Història

La situació de Cadaqués vora el mar fa suposar que degué tenir obres de fortificació molt aviat, defensant el turó del Fondal on s'aglevà la població antiga. A partir del 1280, en la documentació, tan aviat s'esmenta amb el nom de "castell" com amb el de "vila".
El mateix any el comte d'Empúries, Ponç- Hug IV, confirmà els privilegis concedits pels seus antecessors als habitants de la vila i "castell" de Cadaqués. Possiblement amb anterioritat, el lloc ja hauria estat fortificat: l'any 1261, Ponç- Hug III d'Empúries havia permutat amb Ponç del Vernet la vila de Cadaqués pels castells de Millars, Talteüll i Torrelles, al Rosselló.
L'any 1316 el comte Malgaulí hagué de vendre la lleuda i altres drets del seu castell de Cadaqués. El setembre del 1470 la vila fou lliurada a les forces de Joan II i dos mesos més tard fou retornada la plaça per les tropes del Principat. Consta que el 1475 les defenses eren en part ruïnoses i és feien previsions per reparar-les.
Malgrat el recinte fortificat, la vila de Cadaqués patí sovint atacs de la pirateria, en especial, durant tot el segle xvi.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Es Portal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Franz Xaver von Wulfen

Franz Xaver von Wulfen (5 de novembre de 1728, Belgrad - † 16 de març de 1805, Klagenfurt) fou un botànic, geòleg, alpinista i sacerdot jesuïta. Estan acreditats els seus descobriments de Wulfenia carinthiaca i del mineral wulfenita, una forma de plom.
El seu pare, Christian Friedrich von Wulfen, fou tinent coronel de l'exèrcit austríac. Estudià al Kaschau Gymansium (actual Košice, Eslovàquia). Amb disset anys estudià en un col·legi jesuïta a Viena, i després de la seva graduació començà com a instructor escolar en matemàtiques i en física, a Viena, Graz, Neusohl, Gorz, Laibach i des del 1764 a Klagenfurt. Després de la supressió de la congregació dels jesuïtes el 1760 romangué a Klagenfurt fins a la seva mort.
Des dels vint-i-dos anys es dedicà a la botànica. La flora de les terres altes i de les valls dels Alps de l'est foren el seu estudi principal. Per trobar espècies, Wulfen freqüentment anava a Großglockner, essent així un pioner explorador dels Alps Austríacs.
El 1781 publicà els seus estudis a Plantae rariorum Carinthicae.

## Obres

* Plantae rariores carinthiacae. V: Miscellanea austriaca ad botanicam, chemiam et historiam naturalem spectantia, vol. I (1778) str. 147-163 en vol. II (1781) str. 25-183
* Abhandlung vom Kärntner Bleispate, 1785
* Plantae rariores carinthiacae. V: Collectanea ad botanicam, chemiam et historiam naturalem, vol. I (1786) str. 186-364, vol. II (1788) pp. 112-234, vol. III (1789) pp. 3-166, vol. IV (1790) pp. 227-348
* Descriptiones Quorumdam Capensium Insectorum, 1786
* Plantae rariores descriptae, 1803
* Cryptogama aquatica, 1803
* Flora Norica phanerogama, 1858 (publicat pòstumament com moltes de les seves obres)

## Referències

* ↑ «Wulfen, Franz Xaver Freiherr von» (en alemany). aeiou.at. [Consulta: 14 juny 2019].
# Teorema de Mohr-Mascheroni

A geometria euclidiana, el teorema de Mohr-Mascheroni estableix que totes les construccions geomètriques que poden realitzar-se amb regle i compàs es poden fer únicament amb compàs. Cal notar que encara que no es pot traçar amb un compàs una línia recta; donats dos punts d'aquesta, és possible obtenir un conjunt dens de punts a la recta donada.

## Enunciat i història del teorema

A 1797 el matemàtic italià Lorenzo Mascheroni va publicar l'obra en vers dedicada a Napoleó Bonaparte La geometria del Compasso on va demostrar el següent teorema:
* Tots els problemes de construcció que es resolen amb ajuda del compàs i la regla, es poden resoldre amb precisió emprant només un compàs
* Lorenzo Mascheroni (1797)
Encara que Mascheroni va demostrar el teorema el 1797, el 1928 el matemàtic danès Johannes Hjelmslev va trobar en una botiga de llibres de Copenhaguen el llibre Euclides danès de Georg Mohr, publicat a Amsterdam el 1672, on es solucionava el mateix problema que Mascheroni. La demostració més general del teorema va ser presentada el 1890 per August Adler

## Referències

* ↑ Kostovski, A. N.. Construccions geomètriques mitjançant un compàs. Editorial Mir, 1980.

## Bibliografia

* Gardner, Martin. «Capítol 17. Construccions de Mascheroni». A: Circ matemàtic. 937a ed., 1983. ISBN 84-206-1937-X.
* Hungerbuhler, Norbert «A Short Elementary Proof of the Mohr-Mascheroni Theorem» (en (anglès)). The American Mathematical Monthly, Vol. 101, Num. 8, 1994, pàg. 784-787. ISSN: 0002-9890.

## Vegeu també

* Teorema de Poncelet-Steiner
* El problema de Napoleó
# Pesta Porcina (grup musical)

Pesta Porcina (Torelló, 2003) és una banda catalana de música goregrind estil que ells mateixos anomenen com a "Rural Porc Goregrind". La temàtica de les seves lletres versa sobre matances en l'entorn rural, canibalisme, zoofília i coprofàgia. La seva trajectòria s'inicià l'any 2003 i durà fins al 2014, per retornar als escenaris l'any 2024.

## Membres

* Jofre Dalmau, baix elèctric i sintetitzadors (2003-2004), guitarra rítmica i segons veus (2003-2010, 2011-?)
* Albert Llobarro, veu principal (2003-?)
* Pep Bendit, baix elèctric (2004-?)
* Carles Malson, bateria (2004-?)
* Ricard Ramiro, guitarres (2008-?)

## Discografia

* Pesta Porcina (Single), 2003
* Promo '07 (Demo), 2007
* Tots trempant!!! (EP), 2008
* Spain Kills Vol.07: Grindcore (recopilatori), participant amb la cançó "Matança del Porc", editat per Xtreem Music l'any 2008
* Experimentacions septicoporcines (Split), 2009
* Último mondo rurale (llarga durada), 2010

## Referències

* ↑ «12-10-2013 Catharsis Metal Fest». El Moscou, 12-10-2013. [Consulta: 3 setembre 2024].
* ↑ «Pesta Porcina està de tornada. Estigueu alerta colla de cabrits!!». Facebook, 01-09-2024. [Consulta: 3 setembre 2024].
* ↑ «Pesta Porcina Albums: songs, discography, biography, and listening guide». Rate Your Music. [Consulta: 3 setembre 2024].
* ↑ «Matanca del Porc». Spotify, 01-01-2009. [Consulta: 3 setembre 2024].
* ↑ «Experimentacions Septicoporcines CD, by CS / Pesta Porcina» (en anglès). Bandcamp, 01-12-2009. [Consulta: 3 setembre 2024].
* ↑ «Pesta Porcina - Experimentacions Septicoporcines [Split]» (en anglès). Metal Kingdom. [Consulta: 3 setembre 2024].
* ↑ «PESTA PORCINA - Ultimo Mondo Rurale CD» (en anglès). Selfmadegod Records. [Consulta: 3 setembre 2024].
# 124

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu cent vint-i-quatre.
El 124 (CXXIV) fou un any de traspàs començat en divendres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Hadrià viatja a Grècia i reconstrueix part dels seus monuments.

## Referències

* ↑ «This Roman emperor spared no expense on his passion for all things Greek» (en anglès). National Geographic, 03-12-2020. [Consulta: 24 setembre 2023].
# Edelmiro Lorenzo Codesido

Edelmiro Lorenzo Codesido, més conegut com a Eledmiro I, (Pontevedra, 20 de juliol de 1910 - ?, 22 d'octubre del 1997) fou un futbolista gallec dels anys 1930.

## Trajectòria

Començà a jugar a l'Eiriña de Pontevedra, marxant posteriorment a Cuba per jugar a l'Iberia, on romangué durant cinc anys. El 1926 fou temptat per ingressar a l'Espanyol però decidí romandre a l'illa caribenya. Al club cubà guanyà el campionat nacional i arribà a jugar amb la selecció cubana. El 1930 retornà a Espanya i aquest cop si acceptà l'oferta del RCD Espanyol. Al club blanc-i-blau guanyà el Campionat de Catalunya de 1933. Aquesta mateixa temporada, a més, el club assolí la tercera posició a la lliga espanyola. En total disputà 102 partits de lliga amb el club en els quals marcà 42 gols.
El seu germà O'Donell Lorenzo Codesido, conegut com a Edelmiro II, també fou futbolista de l'Espanyol.

## Palmarès
### RCD Espanyol

* Campionat de Catalunya:
** 1932-33

## Referències

* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Publisher Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.
* ↑ Dat de mort «Fitxa d'Edelmiro Lorenzo, al web de la GEC». [Consulta: 20 juliol 2017].
* ↑ «O´DONELL LORENZO». yojugueenelcelta.com, 20-03-2011.
* ↑ «Edelmiro: Aquel hombre que formó una gran pareja con Prats». Mundo Deportivo, 02-03-1968.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Biografia a hallofameperico
# Henri Joseph Anastase Perrotin

Asteroides descoberts: 6 :
| (138) Tolosa | 19 de maig de 1874 |
| (149) Medusa | 21 de setembre de 1875 |
| (163) Erigone | 26 d'abril de 1876 |
| (170) Maria | 10 de gener de 1877 |
| (180) Garumna | 29 de gener de 1878 |
| (252) Clementina | 11 d'octubre de 1885 |
Henri Joseph Anastase Perrotin (19 de desembre de 1845; 29 de febrer de 1904) fou un astrònom francès.

## Biografia

Al començament de la seva carrera, ell i Guillaume Bigourdan van ser assistents de Félix Tisserand a l'Observatori de Tolosa de Llenguadoc. Més endavant es convertiria en director de l'Observatori de Niça des de 1884 fins a la seva defunció en 1904.
Va realitzar observacions de Mart i va intentar determinar el període de rotació de Venus. També va calcular les pertorbacions en l'òrbita de l'asteroide (4) Vesta.
En la literatura de vegades es refereixen a ell com Henri Perrotin i unes altres com Joseph Perrotin encara que es tracta sempre de la mateixa persona. En el cas del Centre de Planetes Menors, els seus descobriments d'asteroides són atribuïts a "J. Perrotin".

### Honors
#### Epònims

* El cràter Perrotin en la superfície de Mart.
* L'asteroide (1515) Perrotin.

## Notes

* 1 2 Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names – (1515) Perrotin. Springer Berlin Heidelberg, 2007, p. 120. ISBN 978-3-540-00238-3 [Consulta: 28 juny 2016].
* ↑ Algunes fonts donen com a tercer nom Athanase
* ↑ «Minor Planet Discoverers (by number)». Minor Planet Center, 23-05-2016. [Consulta: 28 juny 2016].

## Referències
### Obituaris

* (en alemany ) AN 165 (1904) 253/254
* (en anglès) Obs 27 (1904) 176 The Observatory, Vol. 27, p. 175-182 (1904)
# Es Pujols

Es Pujols és un nucli de població de Formentera, de la parròquia de Sant Ferran de ses Roques, a la vénda des Molí – s'Estany. Es troba al nord-oest de l'illa, a l'oest de l'Estany Pudent. És el principal nucli turístic de Formentera, originat com a tal als anys 1960; és on es concentra la major oferta turística i d'oci de l'illa, encara que de dimensions moderades. La població és de caràcter estacional, i era de 619 habitants en el padró del 2006.
La zona, abans de la seva urbanització, estava formada per conjunts de dunes ben consolidats que formaven petits pujols. Forma una petita badia amb una línia d'illots que la resguarden de l'onatge: escull des Cossaris, illa des Fonoll Marí, illa Plana i illa de s'Aigua Dolça. Cap a llevant el terreny va elevant-se progressivament fins a arribar a Punta Prima amb 63 m d'alçada i penya-segats de 50 m.
El litoral està format per trams de platja i trams de roca baixa on es troben les casetes per a les barques dels pescadors. Es distingeixen diferents zones, de nord-oest a sud-est:
* A la zona de ponent hi ha la punta d'en Forn o pedrera d'en Coix, antiga pedrera de marès avui abandonada. L'illa de ses Parreres, on hi havia parres per assecar el peix, forma un freu estret al racó des Pujols.
* L'escull des Cossaris, deformació de "corsaris", és un petit escull que avui està unit a la platja per una llengua de sorra.
* Platja des Fonoll Marí, entre l'escull dels Cossaris i els avaradors de Roca Plana, i davant de l'illa des Fonoll Marí. És l'illot més gran de la badia des Pujols i el més pròxim a la platja, accessible amb facilitat. L'altitud de l'illot és de quasi 2 m. El nom es deu a l'abundància de la planta fonoll marí (Crithmum maritimum).
* Roca Plana és la zona central de la badia i del passeig marítim des Pujols. És una zona de roca, davant de l'illa Plana, on es conserven les casetes d'escars de pescadors.
* Platja des Pou, entre la Roca Plana i l'illa de s'Aigua Dolça, a l'extrem de llevant del passeig marítim. L'illa en realitat és un escull, molt prop de la costa, amb una prolongació d'on sobresurten alguns crestalls. A ponent es troba el racó de s'Abeurada on antigament hi havia un pou.
* Punta Prima tanca la badia per llevant. Entre s'Aigua Dolça i punta Prima el litoral és rocós amb algunes caletes: a més del racó de s'Abeurada, el racó des Fornet i el racó des Cingles.
La platja des Pujols, la punta d'en Forn, es Fonoll Marí i es Pou, té una longitud de 690 m i una amplada mitjana de 25 m. És un talús de sorra fina i daurada amb un pendent molt suau: a 50 m mar endins la fondària és d'1,5 m. L'aigua és neta i tranquil·la, amb poc onatge.

## Bibliografia

* Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, es Pujols
# Teorema de Napoleó

En matemàtiques, el teorema de Napoleó estableix que si es construeixen triangles equilàters sobre els costats d'un triangle qualsevol, siguin tots cap enfora o tots cap endins, llavors els centres d'aquests triangles equilàters formen entre si els vèrtexs d'un nou triangle que serà equilàter.
El triangle que es forma s'anomena triangle de Napoleó (endins i enfora). La diferència entre les àrees d'aquests dos triangles equilàters equival a l'àrea del triangle inicial.
Aquest teorema s'atribueix sovint a Napoleó Bonaparte (1769-1821). Tot i així, només data d'una publicació del 1825 de W. Rutherford, The Ladies' Diary, quatre anys després de la mort de l'emperador francès.

## Referències

* ↑ «Napoleon's Theorem». WolframMathWorld. [Consulta: 8 abril 2009].(anglès)
# Samuel Caballero

Samuel Caballero (Puerto Lempira, 24 de desembre de 1974) és un exfutbolista hondureny de la dècada de 2000.
Fou 71 cops internacional amb la selecció d'Hondures.
Pel que fa a clubs, destacà a Olimpia, Udinese, Nacional, Defensor Sporting i Chicago Fire.

## Referències

* ↑ Samuel Caballero Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Samuel Caballero a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ JORGE SAMUEL CABALLERO - Gazzetta
* ↑ Hondureño Caballero fichó por el Defensor de Montevideo Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. - Nacion (castellà)
* ↑ Fire Signs Honduran National Team Standout Samuel Caballero - OurSportsCentral
* ↑ Stats - Gazzetta
# Casa Norat

La Casa Norat és un edifici de la Rambla de la Llibertat del municipi de Girona. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Roca i Pinet és l'autor de la remodelació d'aquesta casa preexistent, realitzada seguint l'arquitectura modernista.

## Descripció

És un edifici residencial desenvolupat en baixos i quatre plantes, entre mitgeres. La façana de la Rambla presenta una interessant tribuna de caràcter modernista neogòtic. Són interessants les figures alades cisellades a la part superior, que recorden figures de l'obra de Domènech i Muntaner sobre un estucat llis marcant franges horitzontals.

## Referències

* 1 2 «Casa Norat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Efluent

Un efluent és el flux d'aigua o gas cap a una massa d'aigua natural des d'una estructura com ara una planta de tractament d'aigües residuals, una claveguera o canonada d'emissions industrials. En enginyeria, el mateix terme es refereix al flux que surt d'un reactor químic.

## Context

L'Agència de Protecció Ambiental dels Estats Units defineix «efluent» com «les aigües residuals (tractades o sense tractar) que surten d'una planta de tractament, claveguera o canonada d'emissions industrials. Se sol referir als residus abocats a les aigües superficials». El Compact Oxford English Dictionary defineix el terme com «els residus líquids o les aigües residuals abocades en un riu o el mar».
En el seu sentit artificial, se sol considerar contaminació de l'aigua, com ara les emissions d'una planta de tractament d'aigües residuals o les aigües residuals vessades per instal·lacions industrials. Per exemple, una bomba de clavegueró bomba residus des de lavabos instal·lats per sota d'una claveguera.
En el context de plantes de tractament d'aigües residuals, l'efluent que ha estat tractat de vegades s'anomena «efluent secundari» o «efluent tractat». Seguidament, aquest efluent més net es fa servir per alimentar els bacteris dels biofiltres.
En el context d'una central tèrmica, la sortida del sistema de refrigeració també es pot anomenar aigua de refrigeració efluent i és força més calenta que el medi que l'envolta. Un efluent només pot ser un flux líquid.
En el processament de la remolatxa sucrera, l'efluent sovint s'assenta en dipòsits d'aigua per permetre l'assentament de l'aigua contaminada per fang. El fang cau al fons i deixa la capa superior de l'aigua clara i preparada per tornar al riu o ser reutilitzada en el mateix procés.

## Referències

* ↑ Scott Fogler, Elements of Chemical Reaction Engineering, pàg. 43
* ↑ «Terms of Environment Beginning With "E"» (en anglès). Agència de Protecció Ambiental dels Estats Units, 3 octubre 2006. [Consulta: 9 juny 2010].
* ↑ «AskOxford: effluent» (en anglès). Ask Oxford.com. Oxford University Press, 2010. Arxivat de l'original el 2020-05-26. [Consulta: 9 juny 2010].
# Henrique Oswald

Henrique Oswald (Rio de Janeiro, 14 d'abril de 1852 — Rio de Janeiro, 9 de juny de 1931) fou un compositor brasiler, descendent de família suïssa.
Començà els seus estudis en la seva pàtria, traslladant-se a Florència (Itàlia) el 1868, per perfeccionar els seus estudis sota la direcció dels mestres Henry Ketten, Buonamice, Maglioni i Crazzini. A Florència fou professor de piano, donant a conèixer en diversos concerts composicions seves que assoliren un gran èxit.
Durant la seva estada a Europa realitzà, també, diverses tournées pel Brasil per a donar a conèixer les seves composicions. Oferí, a més, audicions integrals de les seves obres a París el 1897 i 1901, una a le Havre el mateix any i una altra a Múnic el 1906. El 1903 fou nomenat director de l'Institut nacional de Rio de Janeiro, càrrec que ocupà fins al 1906.
Era membre de la Reial Acadèmia de Florència, oficial d'Instrucció pública de França i havia rebut la medalla del rei Albert I de Bèlgica.

## Obres

* La Creu d'Or, òpera en tres actes.
* Le Yate, òpera en dos actes.
* Il Néo, òpera en un acte.
* Suite, per a orquestra.
* Una Simfonia.
* Una Simfonietta.
* Un Concert, per a piano i orquestra.
* Un Concert, per a violí i orquestra.
* Variacions, per a piano i orquestra.
* Dos Preludi i fuga, per a orquestra.
* Un Quintet.
* Cinc Quartets.
* Una Sonata, per a piano i violí.
* Una Sonata, per a piano i violoncel.
* Una Sonata, per a orgue.
* Tres Trio.
* Quatre Fugues, per a orgue.
* Un Octet.
* Una Missa, a quatre veus.
* I diverses composicions per a cant, orgue, piano, violí, violoncel i orquestra d'arc.

## Referències

* ↑ «Henrique Oswald». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana.. apèndix VII. Madrid: Espasa-Calpe, cop. 1930-1933, p. 1439. ISBN 84-239-4579-0.
# Reedsburg

Reedsburg és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 7.827 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Reedsburg tenia 7.827 habitants, 3.193 habitatges, i 2.021 famílies. La densitat de població era de 581,2 habitants per km².
Dels 3.193 habitatges en un 32,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,1% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 36,7% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 13,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,7% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 18,2% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.152 $ i la renda mediana per família de 44.329 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.211 $ mentre que les dones 21.973 $. La renda per capita de la població era de 18.828 $. Aproximadament el 5,5% de les famílies i el 7,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Reedsburg» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Reedsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sant Roc (Vilademuls)

El Sant Roc és un cim de 250 metres que es troba al municipi de Vilademuls, a la comarca del Pla de l'Estany.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Symbian

Symbian Limited, és una empresa creada a partir de l'aliança de diverses empreses de telefonia mòbil, dintre de les quals es troben Nokia, Sony Ericsson, Samsung i Siemens. El 2003 Motorola va vendre el 13% de la seva participació a Nokia, que va passar a posseir el 32,2% de la companyia
L'objectiu de Symbian va ser crear un sistema operatiu, el Symbian OS, per a terminals mòbils que pogués competir amb el de Palm o el Windows Mobile de Microsoft.

## Vegeu també

* Symbian OS
* Angry Birds

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (anglès)
# Phaedra (Britten)

Phaedra, op. 93, és una cantata per a mezzosoprano i orquestra de Benjamin Britten.
Phaedra va ser l'última obra vocal del compositor, escrita el 1975 i interpretada per Dame Janet Baker al Festival d'Aldeburgh el 16 de juny de 1976. Britten va muntar el llibret a partir d'una part de la traducció Robert Lowell de Phèdre de Racine. Estilísticament, parteix de la tradició de la cantata barroca.

## Referències

* ↑ Moore, Lloyd. «About this recording». Naxos. Arxivat de l'original el 25 de juny 2016. [Consulta: 2 agost 2013].
* ↑ James, E.D.. Racine : Phèdre. Cambridge University Press, 1994, p. 104. ISBN 9780521397216.
* ↑ «MODA Triple Opera». The Göteborg Opera. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2014. [Consulta: 2 agost 2013].