OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Penja-robes

El penja-robes o penjador és un estri en forma d'espatlles que ens facilita el penjar la roba, sobretot les camises, jaquetes, pantalons, bruses i vestits prevenint la formació d'arrugues i ordenar-la eficientment dins un armari rober. També s'anomena penja-robes als estris que permeten emmagatzemar o disposar ordenadament els penjadors, com per exemple la barra superior d'un armari rober. Ocasionalment porten pinces per penjar faldilles. Quan consisteixen en un suport amb forma de ganxo, també s'anomenen palometes.
Hi ha tres tipus bàsics de penja-robes: metàl·lics, de fusta i de plàstic. Els metàl·lics o de filferro consisteixen en un simple llaç triangular cargolat pel vèrtex superior en forma de ganxo. En canvi, els de fusta tenen diferents formes i mides per ajustar-se al màxim al tipus de roba que pretenen donar servei. El penjadors de plàstic també s'ajusten a top tipus de roba i en ser menys cars poden cobrir més fàcilment totes les necessitats del sector tèxtil.

## Tipus de penjadors

Segons la peça per a la que estan dissenyades es poden distingir en:
* De jaqueta o americana: són de perfil gruixut i contorn bombat per ajustar-se a la forma de les espatlles de la jaqueta.
* De pantalons: duen una mena de mordassa que tanca sobre els camals dels pantalons. L'objectiu és d'evitar l'antiestètica marca que es forma en doblegar els pantalons pel mig.
** En lloc de mordasses, alguns penjadors porten simplement la barra inferior folrada d'escuma de poliuretà para reduir la marca i també evitar el lliscament.
** De forma independent, altres penjadors porten una banda elàstica addicional que creua sobre la barra inferior impedint eficaçment que els pantalons llisquin i caiguin a terra.
* Hi ha penja-robes folrats amb materials fins, com setí o vellut, per a la roba cara, la roba interior i els vestits de luxe, per tal de protegir la roba del mateix penjador.
* De faldilles: duen dues pinces laterals per penjar faldilles, pantalons curts i peces similars.
* De ganxos múltiples: típicament per a penjar-hi complements com ara cinturons, corbates, etc.

## Vegeu també

* Vestit
* Porta-vestits

## Referències

* ↑ «palometa (accepció 11)». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
# Pere Teixidor

* Per a altres significats, vegeu «Pere Teixidor i Elies».
Pere Teixidor (finals s. XIV - ~1448) va ser un pintor gòtic actiu a Lleida entre 1397 i 1446. Podria tractar-se del pintor identificat com a Mestre d'Albatàrrec. Va ocupar un lloc important dins el panorama de la pintura lleidatana des del 1397, quan apareix per primera vegada, fins al 1446, és a dir, dins el període del gòtic internacional. Per aquest motiu, és factible que, almenys una part de les obres anònimes conservades, podria procedir del seu taller, que va tenir continuïtat de la mà del seu fill Tomàs Teixidor un cop mort Pere Teixidor vers el 1448. Els Teixidor treballaven i residien al Cappont, al Carrer de la Trinitat de Lleida on participaven d'altres pintors associats. Un d'aquests va ser Joan Solivella, fill de Guillem Solivella escultor i mestre d'obra de la seu lleidatana entre el 1378 i el 1404. Es tracta d'un pintor de no gaire relleu que el 1441 consta cobrant per tasques relacionades amb el repintat del retaule major, al costat de Pere Teixidor i Jaume Ferrer II, i el 1461 sembla encara actiu al costat de Tomàs Teixidor. Un altre possible membre d'aquest taller hauria pogut estar el pintor Joan de Sant Martí. Amb la família Ferrer el podria haver unit una relació familiar, ja que el 1396 constava documentat un Pere Teixidor nebot del pintor Guillem Ferrer que treballava a Morella.

## Referències

* 1 2 Ruiz i Velasco, 2013, p. 13.

## Bibliografia

* Fité i Llevot, Francesc «Jaume Ferrer, pintor de la seu de Lleida, i la confecció de draps imperials». Locus Amoenus, 8, 2006 [Consulta: 6 juny 2012].
* Ruiz, Francesc; Velasco, Albert «El retaule de Peralta de la Sal (Osca), una obra desconeguda de Jaume Ferrer i Pere Garcia de Benavarri». Retrotabulum. Estudis d'art medieval, núm.7, 2013, pàg. 138 [Consulta: 6 maig 2013].
# Peter Hochschorner

Peter Hochschorner (Bratislava, 7 de setembre de 1979) és un piragüista eslovac, ja retirat, guanyador de quatre medalles olímpiques, tres d'elles d'or.

## Biografia

Va néixer el 7 de setembre de 1979 a la cuiutat de Bratislava, població situada en aquells moments a Txecoslovàquia i que avui en dia és capital d'Eslovàquia. És germà bessó del també piragüista i medallista olímpic Pavol Hochschorner.

## Carrera esportiva

Especialista en la modalitat d'eslàlom en aigües braves en modalitat C-2, va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on al costat del seu germà Pavol aconseguí guanyar la medalla d'or en aquesta prova en representació d'Eslovàquia. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) aconseguiren revalidar la medalla, un fet que també succeí en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (Xina). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit) no aconseguiren revalidar el seu títol olímpic per quarta ocasió, guanyant finalment la medalla de bronze.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat dotze medalles en el Campionat del Món de piragüisme en eslàlom, entre elles cinc medalles d'or, dues medalles de plata i qautre medalles de bronze. En el Campionat d'Europa de piragüisme en eslàlom ha guanyat catorze medalles, entre elles cinc medalles d'or, tres medalles de plata i una medalla de bronze.

## Referències

* ↑ «Bratia Hochschornerovci sa v šprinte rozlúčili s kariérou» (en eslovac). [Consulta: 25 setembre 2021].
* 1 2 3 «Olympedia – Peter Hochschorner». [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ «Peter HOCHSCHORNER (SVK)». [Consulta: 3 desembre 2017].
# Pihhuniya

Pihhuniya va ser un rei dels kashkes, l'únic rei conegut dels que va tenir aquest poble. Va viure a la segona meitat del segle xiv aC.
Els kashkes eren una confederació tribal establerta a la zona nord oriental d'Anatòlia, a la vora de la mar Negra, des de la primera meitat del segon mil·lenni aC. Els textos hitites conservats en parlen molt sovint, ja que va ser una preocupació constant pels reis de l'Imperi hitita degut a les seves repetides incursions.
Mai no van aconseguir d'organitzar-se i dur a terme una acció unitària, excepte durant un breu període. Se sap, pels "Annals de Mursilis", que un cap kashka anomenat Pihhuniya de la terra de Tipiya, va unificar les tribus kashkes i es va proclamar rei. Pihhuniya va iniciar els atacs amb els quals va aconseguir el domini de la Terra Alta Hitita i de la ciutat d'Istitina que va convertir en "pastura pels ramats kashka". El rei hitita Mursilis II va exigir a Pihhuniya l'evacuació dels territoris ocupats però no el va escoltar, i Mursilis va marxar a la Terra Alta Hitita i va atacar al rei kashka, expulsant-lo d'allí i recuperant els territoris conquerits; els kashka es van retirar seguint una política de terra cremada: ciutats i camps quedaven desolats, però Mursilis pacientment les va reconstruir; el rei va arribar a Tipiya, la ciutat capital dels kashka, que va cremar. Pihhuniya es va anar a postrar als peus del rei, que el va portar captiu a Hattusa. La seva sort final es desconeix.

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor. Kingdom of the Hittites. Oxford: Oxford University Press, 2005, p. 198. ISBN 9780199279081.
# Petra Krause (desambiguació)

«Petra Krause» té aquests significats:
* Petra Krause, nom de soltera de Petra Nettelbeck (1939–2017), periodista alemanya
* Petra Krause (* 1939), terrorista italogermana
# Petropedetes johnstoni

Petropedetes johnstoni és una espècie de granota que viu al Camerun.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. 2004. Petropedetes johnstoni. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Petropedetes natator

Petropedetes natator és una espècie de granota que viu a Costa d'Ivori, Guinea, Libèria i Sierra Leone.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Rödel, M.-O. 2004. Petropedetes natator. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Pleta del Pi

La Pleta del Pi és un pletiu situat dins del terme municipals de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
Situat en la Vall de Llubriqueto, al sud-sud-oest del Salt de Llubriqueto i a ponent del Pla de la Cabana, entre els 2.075 i els 2.100 metres d'altitud.

## Rutes

Remuntant direcció oest des del Pla de la Cabana.

## Referències

* 1 2 ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pleta del Pi. [Consulta: 05/10/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Pleta de les Barres

La Pleta de les Barres és un paratge de pastura del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble d'Herba-savina.
Està situat al nord-est d'Herba-savina i del Planell del Grau, al nord del Tros del Tardà, a migdia del Serrat de l'Era del Cumó. És també a llevant de lo Grau.
# Pieve d'Alpago

Pieve d'Alpago és un antic municipi italià, dins de la província de Belluno. L'any 2007 tenia 2.025 habitants. Limitava amb els municipis de Chies d'Alpago, Claut (PN), Erto e Casso (PN), Ponte nelle Alpi, Puos d'Alpago i Soverzene.
El 21 de febrer de 2016 es va unir amb el municipi de Farra d'Alpago i Puos d'Alpago creant així el nou municipi d'Alpago, del qual actualment és una frazione.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Erminio Mazzucco | Llista cívica |
# Pleurtuit

Pleurtuit (en bretó Pleurestud) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 5.346 habitants. Està situat en el triangle format per Dinard, Dinan i Saint-Malo, i es troba en la frontera amb Costes d'Armor.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 3.608 | 3.776 | 3.764 | 4.165 | 4.428 | 4.547 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Antoine Berry | |
| 2008- | Alain Launay | |
# Pleuven

Pleuven (en bretó Pluwenn) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 2.630 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.038 | 1.107 | 1.332 | 1.690 | 1.993 | 2.356 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Loaec | |
# Pillaïta

La pillaïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Nomenat per Leopoldo Pilla (Venafro, 24 d'octubre de 1805 - Curtatone, 29 de maig de 1848), un científic de la terra i heroi de la independència italiana.

## Característiques

La pillaïta és una sulfosal de fórmula química Pb$_9$Sb$_{10}$S$_{23}$ClO$_{0.5}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1997, sent publicada per primera vegada el 2001. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pillaïta pertany a «02.JB: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena, amb Pb» juntament amb els següents minerals: diaforita, cosalita, freieslebenita, marrita, cannizzarita, wittita, junoïta, neyita, nordströmita, nuffieldita, proudita, weibul·lita, felbertalita, rouxelita, angelaïta, cuproneyita, geocronita, jordanita, kirkiïta, tsugaruïta, zinkenita, scainiïta, pellouxita, chovanita, aschamalmita, bursaïta, eskimoïta, fizelyita, gustavita, lil·lianita, ourayita, ramdohrita, roshchinita, schirmerita, treasurita, uchucchacuaïta, ustarasita, vikingita, xilingolita, heyrovskýita, andorita IV, gratonita, marrucciïta, vurroïta i arsenquatrandorita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu d'Història Natural i del Territori de la Universitat de Pisa.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Buca della Vena, situada a la localitat de Ponte Stazzemese, a la Província de Lucca (Toscana, Itàlia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pillaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 maig 2021].
# Phasmahyla jandaia

Phasmahyla jandaia és una espècie de granota endèmica del Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Phasmahyla jandaia. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 1 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Phaseoleae

La tribu de les faseòlies (Phaseoleae) és una de les subdivisions de la família de les fabàcies (Fabaceae), aquesta tribu inclou molts dels fesols cultivats per al consum humà i animal.

## Subtribus i gèneres

| Cajaninae Adenodolichos Bolusafra Cajanus Carrissoa Chrysoscias Dunbaria Eriosema Flemingia Paracalyx Rhynchosia Clitoriinae Barbieria Centrosema Clitoria Clitoriopsis Periandra Diocleinae Camptosema Canavalia Cleobulia Collaea Cratylia Cymbosema Dioclea Galactia Herpyza Lackeya Luzonia Macropsychanthus Erythrininae Apios Butea Cochlianthus Erythrina Meizotropis Mucuna Neorudolphia Rhodopis Spatholobus Strongylodon Glycininae Amphicarpaea Calopogonium Cologania Diphyllarium Dumasia Eminia Glycine Mastersia Neonotonia Nogra Pachyrhizus Pseudeminia Pseudovigna Pueraria Shuteria Sinodolichos Teramnus Teyleria | Kennediinae Hardenbergia Kennedia Vandasina Ophrestiinae Cruddasia Ophrestia Pseudoeriosema Phaseolinae Alistilus Austrodolichos Decorsea Dipogon Dolichopsis Dolichos Dysolobium Lablab Macroptilium Macrotyloma Mysanthus Neorautanenia Nesphostylis Oryxis Otoptera Oxyrhynchus Phaseolus Physostigma Psophocarpus Ramirezella Spathionema Sphenostylis Strophostyles Vatovaea Vigna Wajira |

## Galeria

* Flor de Butea monosperma
* Cajanus cajan
* Canavalia cathartica
* Pueraria montana
* Clitoria ternatea
* Erythrina crista-galli
* Glycine soja
* Centrosema molle
# Poliokhni

Poliokhni (grec: Πολιόχνη) és un jaciment arqueològic de l'est de l'illa de Lemnos (Grècia). Les excavacions en aquest lloc les feu l'Escola Italiana d'Atenes entre 1930 i 1936 sota la direcció d'Alessandro della Seta; després, entre 1951 i 1961, sota Luigi Bernabo Brea i entre 1986 i 1997, foren coordinades per Santo Tiné.
Estigué habitat del V mil·lenni fins a finals del II mil·lenni aC. L'existència d'un port segur, l'abundància d'aigua, la presència d'una àrea apta per al cultiu i la posició estratègica per al comerç foren condicions que afavoriren l'assentament. Es trobava enfront de l'assentament de Troia, a l'Àsia Menor.
Durant l'edat del bronze el llogaret s'anà desenvolupant fins a arribar a 1.500 habitants. Pel seu desenvolupament en aquest període es considera la ciutat més antiga d'Europa. Durant el seu auge s'hi construïren murs de fortificació, edificis públics, mansions, cases més petites, pous, canalitzacions d'aigua i camins pavimentats. A més, a l'anomenada habitació 643 es trobà un important tresor de joies que s'ha datat del 2500 aC i que té similituds amb el «tresor de Príam» de Troia. Entre el 2400 i el 2100 aC tingué un declivi fins que un gran terratrèmol del 2100 aC en provocà la destrucció, i un abandó gairebé total de l'assentament.
Posteriorment es tornà a habitar durant el II mil·lenni aC, però les escasses restes d'edificis indiquen que l'assentament tingué menor escala que el del bronze antic fins que va ser abandonat a la fi de l'edat del bronze tardà.

## Referències

* ↑ Poliochni III. Scavi e Restauri 1986-1998: Il Progetto Arxivat 2018-08-01 a Wayback Machine. (en italià).
* ↑ Ministeri de Cultura de Grècia: jaciment de Poliokhni a Kaminia (en grec).
* ↑ El tresor de Poliokhni en la pàgina www.ekirikas.com Arxivat 2019-06-26 a Wayback Machine. (en grec).
# Picaflors de Nehrkorn

El picaflors de Nehrkorn (Dicaeum nehrkorni) és un ocell de la família dels diceids (Dicaeidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de l'illa de Sulawesi.

## Referències

* ↑ «Picaflors de Nehrkorn». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Portada/article agost 10
## Necròpolis de Guiza

La Necròpolis de Guiza es troba a l'altiplà de Guiza, a les rodalies del Caire, a Egipte. Formen part d'aquesta important necròpolis de l'antic Egipte la piràmide de Kheops –també coneguda com la Gran Piràmide–, la piràmide de Kefren, la piràmide de Micerí –relativament més petita– i la famosa Gran Esfinx. La Necròpolis de Guiza és la més gran de l'antic Egipte, amb enterraments datats des de les primeres dinasties. A finals de l'Imperi Antic, durant la dinastia VI, a Guiza hi havia centenars de tombes. Va assolir la seva esplendor durant la dinastia IV.
Les piràmides ja van ser populars a l'edat antiga. A la Grècia hel·lenística la Gran Piràmide va ser esmentada per Antípater de Sidó com una de les set meravelles del món; actualment és l'única de les set que perdura.
# Picot rogenc

El picot rogenc (Micropternus brachyurus) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humida, vegetació secundària, palmerars, ciutats, terres de conreu, boscos rabassuts, bambú i manglars de les terres baixes des de l'Índia, Sri Lanka i sud-est de la Xina, cap al sud, a través del Sud-est Asiàtic fins Sumatra, Borneo i Java. Antany inclòs al gènere Celeus, avui és considerat l'única espècie del genere Micropternus Blyth, 1845.
# Picot sultà cap-roig

El picot sultà cap-roig (Chrysocolaptes erythrocephalus) és un ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita selva, bosc, manglars i terres de conreu a les Filipines occidentals, a Balabac, Palawan i les Calamian.
# Pimelodus garciabarrigai

Pimelodus garciabarrigai és una espècie de peix de la família dels pimelòdids i de l'ordre dels siluriformes. Es troba a Sud-amèrica: conca de l'Orinoco a Colòmbia.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lundberg, J.G. i M.W. Littmann 2003. Pimelodidae (Long-whiskered catfishes). p. 432-446. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Prefectura de Tòquio

La Prefectura de Tòquio (東京府, とうきょうふ｜Tōkyō-fu o Tōkei-fu) fou una entitat administrativa japonès que va existir entre 1869 i 1943. Al 1943 els municipis de la prefectura, inclosa la tradicional ciutat de Tòquio, es van convertir en part de l'àrea metropolitana de Tòquio Tokyo Metropolis (東京都, Tōkyō-to) recentment creada.

## Geografia
### Divisions administratives

A data del 30 de juny de 1943 (un dia abans de la dissolució de la prefectura), aquesta estava organitzada administrativement de la següent manera:
* Ciutat de Tòquio (35 districtes)
* Districte de Kita-Tama
* Districte de Minami-Tama
* Districte de Nishi-Tama

## Notes

* 1 2 Tokyo Metropolitan Government, 東京都年表 Arxivat 2013-11-27 a Wayback Machine. (japonès)
* ↑ http://greenflash.private.coocan.jp/tanka-page/asadiye/tokyo/tokyo-history_3.html

## Bibliografia

* Jacobs, A.J. «Japan's Evolving Nested Municipal Hierarchy: The Race for Local Power in the 2000s». Urban Studies Research, 2011, 08-10-2010, pàg. 5. DOI: 10.1155/2011/692764.
* Steiner, Kurt. (1965). Local Government in Japan.

## Enllaços externs

* http://www3.grips.ac.jp/~coslog/en/activity/01/05/ Arxivat 2013-06-12 a Wayback Machine.
# Portafusell

El portafusell és la corretja força resistent que es fixa a una arma de foc llarga, generalment mitjançant anelles, i que té com a funció transportar-la tot penjant de l'espatlla o, a voltes, travessada sobre el pit en bandolera. Un sinònim complementari és bandolera, però portafusell és d'ús preferent (sobretot en referència als de tipus modern), per transparent (el nom indica clarament la funció), precís (la forma usual de dur penjades les armes de foc, abans i ara, no és pas en bandolera) i unívoc (contrastant amb la polisèmia de bandolera).
El català portafusell equival a l'anglès sling, esp. portafusil, fr. bretelle, it. cinghia (o cinghia portafucile), port. bandoleira, etc.
El portafusell sorgí al segle xvii per a cossos especials, com els dragons i els granaders, que necessitaven mobilitat extra i, quan no usaven el fusell, solien penjar-se'l a l'espatlla. En conseqüència, i per no entrebancar-se amb els barrets d'ala ampla usuals en l'època, aquests cossos adoptaren lligadures sense ales. No fou fins a inicis del segle xix que el portafusell es generalitzà a tot l'exèrcit, quan les lligadures habituals ja mancaven d'ales.
Històricament el portafusell (com tants elements de l'equipament militar individual) era de cuir o pell, en color natural o tenyit de negre. Quan l'exèrcit britànic introduí el revolucionari equipament de cotó premsat (webbing, 1908), aquest material s'aplicà també al portafusell. En seguiren l'exemple els altres exèrcits de la Commonwealth, així com el dels EUA; i a partir de la segona postguerra mundial predomina arreu el portafusell de cotó premsat, o bé de derivacions de teixit sintètic (cordura, etc.).
Quant al sistema de fixació, el més habitual es basa en dues anelles situades a la caixa de l'arma, una d'anterior, en un punt avançat de la canya, i una de posterior, a la culata; els fermalls (ganxos, mosquetons, etc.) situats als caps del portafusell es passen per les anelles fixes de l'arma. Alternativament, la culata pot estar foradada per a passar-hi un extrem del portafusell que tot seguit es fixa a l'altra banda (mitjançant una sivella petita).
El més usual és que el portafusell dugui incorporada una sivella que permet regular-ne la longitud a comoditat de l'usuari.

## Vegeu també

* Arma de foc llarga
# Pla de Nascala

El Pla de Nascala és una plana de muntanya del terme municipal de Tremp, dins de l'antic terme de Fígols de Tremp, al Pallars Jussà.
Està situat a llevant del poble de Fígols de Tremp, al sud la carretera C-1311, entre els punts quilomètrics 19 i 20, en el vessant sud-oriental de lo Tossal, a l'esquerra del barranc de Puigverd.

## Enllaços externs

* Pla de Nascala al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Poentís de Ribèra

Poentís de Ribèra (francès Pointis-de-Rivière) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 6 juliol 2010].