OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plaça d'Urquinaona

La plaça d'Urquinaona de Barcelona és una plaça al barri de la Dreta de l'Eixample del districte de l'Eixample, en la frontera amb el barri de Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera del districte de Ciutat Vella. Hi conflueixen la Ronda de Sant Pere, la Via Laietana i els carrers Fontanella, el d'Ausiàs March, el de Pau Claris, el de Trafalgar i el de Roger de Llúria. Hi aflora una de les boques de l'Estació d'Urquinaona, de les línies L1 i L4 del Metro de Barcelona.
Va ser anomenada en honor de José María de Urquinaona Bidot (Cadis 1813 - Barcelona 1883), bisbe de Barcelona des de 1878 fins a 1883. La plaça va ser creada l'any 1857, després de la demolició dels baluards de Sant Pere i de Jonqueres. El seu primer nom va ser plaça Nova de Jonqueres.
La superfície urbanitzada és de 18.050 metres quadrats, amb una àrea enjardinada central on hi ha la Font del Noi dels Càntirs, obra de l'any 1912, de l'escultor Josep Campeny i Santamaria. L'edifici més alt de la plaça és la Torre Urquinaona, i el Teatre Borràs n'és un altre edifici destacat. A la cantonada entre Trafalgar i Via Laietana hi ha la seu del Conservatori Superior de Música del Liceu.

## Vegeu també

* Història de Barcelona
* Urbanisme de Barcelona
* Arquitectura de Barcelona
* Art públic de Barcelona

## Referències

* ↑ Ajuntament de Barcelona, Nomenclàtor

## Enllaços externs

* Càmera entre Plaça d'Urquinaona i Via Laietana Arxivat 2010-08-22 a Wayback Machine.
# Lluís Flaquer i Vilardebò

Lluís Flaquer i Vilardebò (Mataró, 16 de juliol del 1946-) és un sociòleg, escriptor i traductor català. La seva tasca s'ha centrat sobretot en el conreu de la sociologia de la família. Com assagista ha versat sobre temes de comunitat, llengua i identitat a Catalunya. Ha traduït al català i al castellà textos de psicologia i clàssics del pensament social.
El 1969 es va graduar en Ciències polítiques a l'Institut d'Estudis Polítics de París. Va fer estades a universitats del Regne Unit i finalment es va llicenciar en dret a la Universitat de Barcelona. El 1981 va obtenir un doctorat en dret a la Universitat Autònoma de Barcelona amb una tesi sobre Alguns aspectes sociològics de la privacitat (1981), dirigida per Salvador Giner.
Gran part de la seva carrera acadèmica es va desenvolupar al Departament de Sociologia de la UAB, amb una breu col·laboració amb l'Institut d'Infància i Món Urbà de Barcelona durant la primera dècada del segle XXI, actualment integrat a l'Institut d'Estudis Regionals i Metropolitans de Barcelona. Al CIIMU va ser promotor i coordinador d'una xarxa europea sobre "El benestar de la infància” (WELLCHI NETWORK), finançada pel 6è Programa Marc de la Unió Europea, (2004-2007)i també va col·laborar en la posada en marxa del Panel de Famílies i Infància (2005-2008). Com a investigador a la UAB va assumir la direcció de projectes de diversos programes marc europeus i de plans estatals espanyols de Recerca Desenvolupament i Innovació.
El 1983 va rebre el Premi Crítica Serra d'Or de Literatura i Assaig pel seu llibre De la vida privada (1982) i el 2018 el VI Premi Catalunya de Sociologia, atorgat per l'Institut d'Estudis Catalans a proposta de l'Associació Catalana de Sociologia, el Col·legi de Politòlegs i Sociòlegs de Catalunya i la Fundació Bancària La Caixa. Des del 2016 és catedràtic emèrit de Sociologia.

## Referències

* ↑ «Lluís Flaquer». [Consulta: 18 maig 2024].
* 1 2 «Lluís Flaquer i Vilardebò | enciclopedia.cat». [Consulta: 17 maig 2024].
* ↑ Flaquer Vilardebò, Lluís. Alguns aspectes sociològics de la privacitat (Tesi) (en castellà). Universitat Autònoma de Barcelona, 1981.
* ↑ «Biografia | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana». [Consulta: 18 maig 2024].
* ↑ «Premi Catalunya de Sociologia 2018 per al Dr. Lluís Flaquer | Associació Catalana de Sociologia». [Consulta: 17 maig 2024].

## Bibliografia

* Flaquer, Lluís (1999). “De la família a les polítiques familiars. Vicissituds d'un recorregut.” Papers. Revista de Sociologia. Núm. 59: 57-70.
# Estació d'Hospital de Bellvitge

Mapa Metro Línia 1 :
Hospital de Bellvitge és una estació de la L1 del metro de Barcelona situada a l'interior del complex de l'Hospital Universitari de Bellvitge, hospital de referència de la Regió Sanitària Metropolitana Sud. Es troba al barri de Bellvitge de l'Hospitalet de Llobregat i és la capçalera sud de la L1 fins que es perllongui la línia fins a l'Estació del Prat.
Es va inaugurar el 19 d'octubre de 1989 en el perllogament de la L1 des de l'Avinguda Carrilet amb el nom de Feixa Llarga, carrer on es troba l'hospital, però el 2003 es va canviar pel nom actual d'Hospital de Bellvitge.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| terminal | terminal | Bellvitge Rambla Marina | Fondo |
| El Prat | El Prat | Bellvitge Rambla Marina | Fondo |
| Font perllongament: PDI 2009-2018. |||||

## Accessos

* C/ Feixa Llarga s/n

## Referències

* ↑ «PDI de la regió metropolitana de Barcelona 2009-2018: Programa AX (ampliació de xarxa)» (PDF). Autoritat del Transport Metropolità, 2009. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2010. [Consulta: 21 setembre 2010].

## Vegeu també

* Llista d'estacions del metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1981

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1981 es disputaren del 26 al 30 d'agost de 1981 a Praga, Txecoslovàquia.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Masculines |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Freddy Maertens Bèlgica | 7h 21' 59" | Giuseppe Saronni Itàlia | m. t. | Bernard Hinault França | m. t. |
| Cursa en línia masculina amateur | Andrei Vedernikov Unió Soviètica | 4h 47' 05" | Rudy Rogiers Bèlgica | - | Gilbert Glaus Suïssa | + 48" |
| Contrarellotge per equips masculins | Alemanya de l'Est Falk Boden Bernd Drogan Mario Kummer Olaf Ludwig | 1h 59' 16" | Unió Soviètica Iuri Kaixirin Oleg Logvin Sergej Kadazki Anatoli Yarkin | + 2' 50" | Txecoslovàquia Milan Jurčo Michal Klasa Alipi Kostadinov Jiří Škoda | + 3' 12" |
| Femenines |||||||
| Cursa en línia femenina detalls | Ute Enzenauer RFA | 1h 30' 02" | Jeannie Longo França | m. t. | Connie Carpenter Estats Units | m. t. |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Bèlgica | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 1 | Unió Soviètica | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | RFA | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | Alemanya de l'Est | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | França | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 6 | Itàlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | Suïssa | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | Estats Units | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 7 | Txecoslovàquia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 4 | 4 | 4 | 12 |

## Referències

* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1981 - Hommes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 23 setembre 2013].
* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1981 - Femmes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 23 setembre 2013].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, Diletantes» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 23 setembre 2013].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, 100 km Contrarreloj por Equipos, Diletantes» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 23 setembre 2013].
# Jeannette Altherr

Jeanette Altherr (Heidelberg, Alemanya, 1965) és una dissenyadora alemanya resident a Barcelona.
El 1989, després d'haver estudiat disseny industrial a Darmstadt, es trasllada a Barcelona per continuar la seva formació.
És la fundadora, junt amb el dissenyador Alberto Lievore i l'interiorista i dissenyador industrial Manel Molina, de l'estudi Lievore Altherr Molina, fundat el 1991. L'estudi es dedica al disseny de producte, consultoria i direcció d'art de diverses empreses, oferint solucions individualitzades.
És reconegut tant pels dissenys de mobiliari, productes i envasos com per la intensa activitat docent en seminaris i cursos de formació. Ha dut a terme projectes a Espanya, Itàlia, Alemanya i els Estats Units per diverses empreses tals com Arper, Arruti, Bellato, Bernhardt, Dona, Metalarte, Sellex, Sunroller, Tacchini, Verzelloni, etc.
Guardonat el 1999 amb el Premi Nacional de Disseny, l'estudi ha rebut nombrosos premis entre els quals destaquen diversos Delta d'Or i Plata.
S'han realitzat diverses mostres a Barcelona, Colònia, Chicago, Estocolm, Hèlsinki, Lisboa, Londres, Louisiana, Madrid, Malmö, Milà, Nova York, París i Tòquio.

## Referències

* Biografia Arxivat 2016-06-11 a Wayback Machine.
# Pont de Rupit

Pont de Rupit és una obra de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont de Rupit, sota la població, de dos arcs, tot de pedra pla i amb un tallamar una mica gastat. Passa per sobre de la riera de Rupit, afluent per l'esquerra del Ter. Pont de Rupit, sota la població, a la mateixa riera de Rupit. Té tres arcs i es troba malmès en la seva part superior. Donava pas al camí de Rupit vers Sant Joan de Fàbregues i Tavertet.

## Referències

* ↑ «Pont de Rupit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 agost 2021].
# Megalomys curazensis

Megalomys curazensis és una espècie extinta de rosegador de la família dels cricètids. Visqué durant el Plistocè a l'illa caribenya de Curaçao. Forma part del gènere Megalomys, que també inclou espècies d'altres illes de l'arxipèlag de les Petites Antilles. És conegut a partir de restes fòssils abundants però fragmentàries que s'han trobat arreu de l'illa.

## Referències

* ↑ McFarlane, D. A.; Lundberg, J. 2002. «A Middle Pleistocene age and biogeography for the extinct rodent Megalomys curazensis from Curaçao, Netherlands Antilles». Caribbean Journal of Sciences, 38(3-4): 278-281.
* ↑ Hooijer, D. A. 1959. «Fossil rodents from Curaçao and Bonaire». Studies on the Fauna of Curaçao and other Caribbean Islands, 35: 1-27.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Llorenç Sáez Gonyalons

Llorenç Sáez Gonyalons (1965) és un botànic i professor d'universitat mallorquí. És professor titular del Departament de Biologia Animal, Vegetal i Ecologia de la Universitat Autònoma de Barcelona, on fa recerca en corologia de plantes vasculars i conservació dels recursos fitogenètics. Ha col·laborat per anys amb la publicació de Flora ibérica.
Sáez Gonyalons (el seu segon cognom es pot trobar també escrit «Goñalons») és un expert de referència en l'estudi d'espècies vegetals amenaçades, i ha col·laborat en dos projectes fonamentals per tractar aquest problema: el Catàleg de flora amenaçada de Catalunya (2008) i el Llibre vermell de les plantes vasculars endèmiques i amenaçades de Catalunya (2010). Aquest Llibre vermell recull els resultats de la revisió de l'estat de conservació d'unes 3.000 espècies i subespècies i es considera que «ha d’esdevenir una eina fonamental per a la conservació de la biodiversitat al nostre país».
També ha estudiat les molses de les Illes Balears i és autor del Llibre vermell dels briòfits amenaçats de les Illes Balears.

## Publicacions

* Mayol, Maria; Sáez, Llorenç. Orquídies: sempre salvatges. Fundació Mediambiental Burjassot, 1997.
* López Sáez, José Antonio; Catalán, Pilar; Sáez, Llorenç. Plantas parásitas de la Península Ibérica e Islas Baleares. Mundi-Prensa Ediciones, 2002. ISBN 8484760162.
* Rosselló i Picornell, Josep Antoni; Sáez, Llorenç. Index Balearicum: an annotated check-list of the vascular plants described from the Balearic Islands. Institut Botànic de Barcelona, 2000.
* Galbany-Casals, Mercè; Sáez Goñalons, Llorenç; Benedí González, Carles «Conspectus of Helichrysum Mill. sect. Stoechadina (DC.) Gren. & Godr. (Asteraceae, Gnaphalieae)». Orsis: organismes i sistemes, 21, 2006, pàg. 59-81.
* Moragues, Eva; Mayol Serra, Joan; Sáez, Llorenç. Flors del Puig Major: Flores del Puig Major. Perifèrics, 2008. ISBN 8495572648.
* Aymerich, Pere; Sáez, Llorenç; Blanché, Cèsar Blanché. Llibre vermell de les plantes vasculars endèmiques i amenaçades de Catalunya. Argania Editio, 2010. Arxivat 2017-02-20 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Sáez, Llorenç (1965-)
* 1 2 Coll, Ferran. «"En Catalunya hay 375 especies y subespecies de flora amenazadas"». La Vanguardia, 02-12-2023.
* ↑ «Llorenç Sáez Gonyalons». Directori de la UAB. Universitat Autònoma de Barcelona.
* ↑ «Identifican una nueva especie endémica en el Parque Natural del Cadí-Moixeró». La Vanguardia, 2016-03-24s.
* ↑ «Llorenç Sáez Goñalons». Flora Ibérica. Real Jardín Botánico -.
* ↑ «Llibre vermell de la flora a Catalunya». UAB Divulga. Universitat Autònoma de Barcelona, desembre 2010.
* ↑ Ridorsa, Vicenç. «Llibre Vermell de les plantes endèmiques i amenaçades de Catalunya». El blog del Museu. Museu de Ciències Naturals de Barcelona, 13-12-2010.
* ↑ Oñate, Kike. «Llorenç Sáez: Els briòfits són plantes que poden estar aparentment mortes durant anys i reviure en minuts"». Ara Balears, 07-02-2021.

## Enllaços externs

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Emery (Utah)

Emery és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 308 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Emery tenia 308 habitants, 123 habitatges, i 89 famílies. La densitat de població era de 98,3 habitants per km².
Dels 123 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 27,6% no eren unitats familiars. En el 26,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,9% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 19,2% entre 25 i 44, un 24,4% de 45 a 60 i un 21,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.469 $ i la renda mediana per família de 51.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.104 $ mentre que les dones 31.250 $. La renda per capita de la població era de 17.195 $. Entorn del 12,1% de les famílies i el 13,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Emery». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Emery». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Inveraray

Inveraray (Inbhir Aora en gaèlic) és un burg real de Argyll and Bute, Escòcia. És un poble tradicional d'Argyll i era l'antiga llar del Duc d'Argyll, qui el va fundar l'any 1745, al costat del seu habitatge, el Castell d'Inveraray.
Les seves distintives construccions blanques en la riba del loch fan d'Inveraray una destinació turística molt popular gràcies al seu gran nombre d'atraccions, entre elles el castell. També es troba la presó de Inveraray que és ara un museu. Altres atraccions inclouen el Museu Folklòric d'Argyll a Auchindrain. La Creu d'Inveraray (Inveraray Cross), de característiques cèltiques pot ser vista des de la torre i el vaixell Arctic Penguin és un museu marítim que està amarrat al moll de la ciutat.
El Shinty és el joc local més popular, l' Inveraray Shinty Club ha arribat a esser campió escocès.

## Referències

* ↑ «na h-Alba ~ Gaelic Place-names of Scotland». Arxivat de l'original el 2021-12-05. [Consulta: 28 juny 2015].
* ↑ Matthew Dennison. «Inveraray Castle: home to the Duke of Argyll». The Daily Telegraph, 14-07-2011. Arxivat de l'original el 8 d’octubre 2014. [Consulta: 28 juny 2015].
* ↑ «Inveraray Court House: listed building report». Historic Scotland. [Consulta: 17 gener 2013].

## Enllaços externs

* Inveraray Official Visitor Guide Arxivat 2016-08-25 a Wayback Machine.
* Description and history of Inveraray town Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
* Website for Inveraray Castle
* Website for Inveraray Jail
* Website for Argyll Adventure
# Blarinella wardi

Blarinella wardi és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes (Soricidae). És originària de la Xina i Myanmar. El seu hàbitat natural són els boscos secs tropicals o subtropicals.
Fou anomenada en honor del botànic i explorador britànic Frank Kingdon-Ward.

## Referències

* ↑ Insectivore Specialist Group 1996. Blarinella wardi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 438. ISBN 978-0801893049.
# Movicel

Movicel és la més petita de les empreses angolanes de telefonia mòbil, després d'Unitel i MSTelcom. El seu nom oficial és Movicel Telecomunicações S.A.. Movicel va ser creada originalment en 2003 com una filial de l'estatal Angola Telecom. El 2010, el 80% del capital de la companyia es va vendre a diverses empreses privades: Portmil - Investimentos e Telecomunicações, S.A., Modus Comunicar, S.A., Ipangue, S.A., Lambda Investiment i Novatel Wireless. El 20% restant roman en mans de les empreses estatals ("empresa pública") Angola Telecom i ENCTA. La seu de la companyia és a Luanda. Movicel ven els seus serveis a través d'una xarxa de botigues; Les targetes de recàrrega per a contractes prepagament també es venen per venedors ambulants individuals.
En 2012 Movicel afirmava tenir més de 3 milions de clients d'una població estimada de 18 a 20 milions de persones a Angola. Ofereix comunicacions mòbils basades en GSM per a comunicacions de veu, missatges de text i multimèdia i accés a internet mòbil. Movicel té cobertura a totes les 18 províncies angoleses. Movicel exposa els seus acords d'itinerància amb 500 telèfons mòbils a 213 països i territoris de tots els continents. En 2013 aquesta cobertura d'itinerància només estava disponible per als contractes de postpagament. Els contractes prepagats només poden utilitzar itinerància en països seleccionats. En 2014 va tenir problemes i va acomiadar uns 200 treballadors.
La tarifa es calcula a UTT (Unidade Tarifária de Telecomunicações), una unitat tarifària comuna utilitzada per totes les companyies de telecomunicacions d'Angola. El preu d'un UTT és de 7.2 Kwanza. Les targetes de recàrrega estan disponibles amb 400Kz, 900Kz, 2.500Kz, 4.500Kz i 8.800Kz.
El prefix dels números de telèfon de Movicel és de 91 i 99.

## Referències

* ↑ «Quem somos» (en portuguese). [Consulta: 3 abril 2012].
* ↑ «Em quantos países temos Roaming Pós-pago?» (en portuguese). Movicel. Arxivat de l'original el 23 de gener 2012. [Consulta: 3 abril 2012].
* ↑ Movicel despede trabalhadores, angonoticias.com, 26 de maig de 2014

## Enllaços externs

* Web de Movicel
# Xenobatrachus tumulus

Xenobatrachus tumulus és una espècie terrestre de granota. És una espècie que està adaptada per viure sota terra i a la superfície.

## Localització

Aquesta espècie es pot trobar en dues localitzacions diferents de Papua Nova Guinea. Una és al poble de Mambimap situat a la serralada Adelbert dins de la província de Madang. La segona localització és a les muntanyes Bewani que es troben a la província de Sandaun. Xenobatrachus tumulus és una espècie comuna en aquestes localitzacions.

## Referències

* Richards, S., Allison, A. & Menzies, J. 2004. Xenobatrachus tumulus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 14 d'agost de 2014.
# Diala

Diala és una població de Mali a la regió de Kayes amb uns centenars d'habitants, centre de la regió anomenada Dialafara.
Fou una fortalesa dels tuculors i es diu que fou fundada per ordre d'al-Hadjdj Umar vers 1862 o 1863, al mateix temps que Kuniakoro i Nioro, sent obra de l'enginyer Samba Diakranak, un artesà de Saint Louis del Senegal que junt amb altres es va passar a la causa d'Umar. Les tres foren centres administratius i militars i formaven un arc defensiu contra els francesos que ja estaven progressant en aquest temps a l'alt Senegal i Níger. Als anys 1870 Ahmadu de Ségou va nomenar rei feudatari a Dialafara (amb seu a Diala) a Ahmadu Moktar que no era el seu fill o parent sinó un lleial tuculor de Galloya al Futa Toro que tenia aleshores prop dels 50 anys. Depenia de Diala la província de Soroané, situada a l'oest tocant a Diombokho.
Va passar als francesos el 1891 i fou agregada al cercle de Bafoulabé.

## Referències

* Voyage à Ségou, per G. Gravier i P. Soleillet
# Pitouí rovellat

El pitouí rovellat (Pseudorectes ferrugineus) és un ocell de la família dels paquicefàlids (Pachycephalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les illes Aru, Waigeo, Batanta, Salawati, Misool, Yapen i Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Pitouí rovellat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/04/2022(català)
# Blaringhem

Blaringhem (en neerlandès Blaringem, en picard Blaringuin) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 2.037 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.359 | 1.412 | 1.395 | 1.358 | 1.611 | 1.791 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977- | Roland Delecroix | |
# Movida madrilenya

La movida (moguda en català, amb un sentit més informal de 'moviment') va ser un fenomen social, cultural i lúdic desenvolupat a Madrid entre 1977 a 1984, amb el seu punt àlgid entre 1981 i 1982, en què un grup d'artistes liberals i excèntrics amb ganes de canviar tot el panorama artístic que fins llavors hi havia hagut a Espanya creen un moviment que destacava per ser un moviment divertit i frívol, que pretenia trencar amb l'anterior època franquista i la censura.
Els estàndards del moviment van ser: “La edad de oro”, el programa televisiu de Televisión Española realitzat per Paloma Chamorro, “La Luna”, la publicació dirigida per Borja Casani que va ser el portaveu periodístic de la Movida. En el cine Pedro Almodóvar amb Pepi, Luci, Bom y otras chicas del montón, on Alaska interpretava a “Bom”, el dibuixant Ceesepe, el fotògraf Pérez-Mínguez i el compositor Carlos Berlanga juntament amb Nacho Canut per la creació dels diferents temes del grup punk Alaska y los pegamoides i per acabar, la parella de pintors Costus.

## Referències

* ↑ Mingote Adán, José Carlos; Requena, Miguel. El malestar de los jóvenes: contextos, raíces y experiencias (en castellà). Ediciones Díaz de Santos, 2008, p.101. ISBN 8479788496.
* ↑ «"La movida eran 20 personas", dice Pérez Villalta» (en castellà). El País, 10-01-1993. [Consulta: 9 abril 2012].
* ↑ Valdivieso, Jorge H.; Valdivieso, L. Teresa. Madrid en la literatura y las Artes (en castellà). Editorial Orbis Press, 2006, p.276. ISBN 1931139407.
* ↑ «Reportatge de l'Alaska i la Movida». Arxivat de l'original el 2008-09-17. [Consulta: 26 abril 2012].

## Vegeu també

* Los Bólidos
* Sindicato Malone

## Enllaços externs

* La cara B de la movida madrileña: pijerío, machismo y postureo, per Rosa Martí a Esquire, 9/2/2020 (castellà)
# Llista dels volcans de l'Azerbaidjan

Aquest article presenta una llista dels volcans de l'Azerbaidjan.

## Llista

| Nom | Alçada | Última erupció | Coordenades |
| Böyük İşıqlı | 3.552 | Desconeguda | 39° 35′ N, 46° 10′ E﻿ / ﻿39.583°N,46.167°E﻿ / 39.583; 46.167﻿ (Mets Ishkhanasar) |
| Porak | 2.800 | 778 aC | 40° 01′ N, 45° 47′ E﻿ / ﻿40.017°N,45.783°E﻿ / 40.017; 45.783﻿ (Porak) |
| Qarqar | 3.000 | 3000 aC | 39° 44′ N, 46° 01′ E﻿ / ﻿39.733°N,46.017°E﻿ / 39.733; 46.017﻿ (Tskhouk-Karckar) |

## Enllaços externs

* (anglès) Volcanoes of the Mediterranean and western Asia Arxivat 2009-04-20 a Wayback Machine. (Global Volcanism Program)