OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Trevor Stines

Trevor Stines (Olympia, 15 de juliol de 1996) és un actor estatunidenc. És més conegut pel seu paper de Jason Blossom a la sèrie Riverdale.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Rol |
| 2015 | A Tragic Love Story | Chester |
| 2016 | The Amityville Terror | Brett |
| 2016 | The Impasse of Light | Gans |
| 2017 | Spen/cer | Paul Watson |
| 2018 | Watchdog | Errol Moran |
| 2019 | Purity Falls | Jason |
| 2019 | Secrets at the Lake | Rick Rhodes |
| 2019 | Most Likely to Murder | Sean |
| 2021 | Evan Wood | Josh Richards |

### Televisió

| Any | Títol | Rol |
| 2015 | Blue Match Comedy | Backpacker #2 |
| 2016 | The Fosters | Tristan Chacones |
| 2016 | Wrong Hole | K's Hot Date |
| 2017–2022 | Riverdale | Jason Blossom |
| 2018 | Riverdale | Clifford Blossom (adolescent) |
| 2022 | The Rookie: Feds | Kellen Filmore |

## Referències

* ↑ «Trevor Stines» (en anglès). 24smi.org, 01-01-2020. [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ «Trevor Stines Profile» (en anglès). dinomaymgmt.com, 01-01-2020. [Consulta: 1r gener 2023].
# Etsuko Handa

Etsuko Handa (半田 悦子, 10 de maig de 1965) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 1981. Va disputar 75 partits amb la selecció del Japó. Ha disputat Copa del Món de 1991, 1995 i Jocs Olímpics d'estiu de 1996.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 1981 | 5 | 1 |
| 1982 | 0 | 0 |
| 1983 | 0 | 0 |
| 1984 | 3 | 0 |
| 1985 | 0 | 0 |
| 1986 | 13 | 2 |
| 1987 | 4 | 0 |
| 1988 | 3 | 1 |
| 1989 | 9 | 6 |
| 1990 | 6 | 4 |
| 1991 | 8 | 2 |
| 1992 | 0 | 0 |
| 1993 | 5 | 3 |
| 1994 | 5 | 0 |
| 1995 | 7 | 0 |
| 1996 | 7 | 0 |
| Total | 75 | 19 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Etsuko Handa, Fitxa a Soccerway
# Afanàssievka (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Afanàssievka».
Afanàssievka (en rus: Афанасьевка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 77 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# Josep Companys i Jover

Josep Companys i Jover (El Tarròs, 25 de gener de 1881 - 16 d'octubre de 1956) fou un propietari agrari i polític català, germà del president Lluís Companys i Jover. Com ell, milità a Esquerra Republicana de Catalunya i fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1932 per la província de Lleida. Entre d'altres, va participar en la Comissió parlamentària sobre la Llei de Contractes de Conreu presidida per Pere Cerezo i Hernáez.
Durant la guerra civil espanyola va protegir capellans perseguits. Després del conflicte es va exiliar a França, d'on va retornar el 1947. Va ser condemnat per les autoritats franquistes a la pèrdua de tots els béns i a la inhabilitació absoluta per a ocupar càrrecs polítics i sindicals; l'octubre de 1939 fou processat sota l'acusació de marxisme i separatisme, però l'expedient fou arxivat el 1951. El gener de 1948 li foren retornades les propietats.

## Referències

* ↑ Repressió econòmica i franquisme: l'actuació del tribunal de responsabilitats polítiques a la província de Lleida per Conxita Mir, pp. 286-287

## Enllaços externs

* Josep Companys a memoriaesquerra.cat
# Bob Said

Bob Said (Nova York, 5 de maig de 1932 - Seattle, 24 de març de 2002) va ser un pilot de curses automobilístiques i pilot de bob estatunidenc que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Va debutar a l'última cursa de la temporada 1959 (la desena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 12 de desembre del 1959 el GP dels Estats Units al Circuit de Sebring.
Bob Said va participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint finalitzar la cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.
Fora de la F1 va participar en els Jocs olímpics d'hivern de Grenoble'68 i Sapporo'72 com a practicant de bobsleigh.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1959 | Connaught Cars / Paul Emery | Connaught | Alta | MON | 500 | HOL | FRA | GBR | ALE | POR | ITA | USA Ret | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* ↑ Viva F1. «Formula One at the Olympics». Arxivat de l'original el 2012-08-08. [Consulta: 26 juliol 2012].
* ↑ «Olympedia – Bob Said». [Consulta: 6 maig 2023].

## Enllaços externs

* Biografia de Bob Said (anglès)
# Felipe Aljure

Felipe Aljure és un director de cinema i guionista de Colòmbia nascut a la ciutat de Girardot. Va estudiar Art and Technique of Film Making en Londres. Aljure s'ha caracteritzat per presentar innovacions tècniques i narratives a Colòmbia a través de les seves dues pel·lícules, ha incursionado també com a director de sèries de televisió, docent universitari i en altres àmbits culturals del país.
En 2018, va ser nomenat com a director artístic del FICCI (Festival de cinema de Cartagena) reemplaçant a la productora Diana Bustamante, que va estar en la direcció artística durant quatre edicions.

## Trajectòria

L'any 1991 realitza el seu primer llargmetratge La gente de la Universal, el qual rep crítiques favorables pel seu intent d'explorar noves formes narratives, no obstant això a causa de l'escàs suport econòmic a les produccions cinematogràfiques al país no és sinó fins al 2006 que aconsegueix estrenar el seu segon llargmetratge El colombian dream després de superar un sens fi d'inconvenients en la producció; aquesta pel·lícula presenta importants innovacions tècniques mai abans vistes en una producció nacional, però rep reaccions trobades del públic i de la crítica. En el 2006 es vincula a l'equip d' El amor en los tiempos del cólera on ocupa el càrrec de director de la segona unitat de la pel·lícula i director de càsting d'actors colombians. En aquesta pel·lícula va tenir l'oportunitat de treballar juntament amb el director anglès Mike Newell i tot un equip de producció estranger que es va desplaçar fins a la ciutat de Cartagena de Indias on es va dur a terme el rodatge. La pel·lícula va ser estrenada al novembre de 2007.
En 2018, va estrenar Tres escapularios. Segons Aljure, és un llargmetratge on el seu conflicte colombià serveix com a marc de referència per a veure la història de dos joves involucrats, més per un passat turbulent que per la defensa d'uns ideals". La pel·lícula va debutar en l'edició 55 del FICCI. No obstant això, va començar a exhibir-se a les sales de cinema des de 2018.

## Filmografia

* El colombian dream (director i guionista, 2006)
* La gente de la Universal (director i guionista, 1993)
* Tres escapularios (director, 2018)
* María Cano (guionista, 1989)
* Rodrigo D: No futuro (ajudant de direcció)

## Referències

* ↑ «Felipe Aljure es el nuevo director artístico del Ficci» (en castellà). El Universal Cartagena, 09-07-2018 [Consulta: 30 agost 2018].
* ↑ Andrés Murillo. «Tres Escapularios, de Felipe Aljure» (en castellà). www.kinetoscopio.com. Arxivat de l'original el 31 d'agost de 2018. [Consulta: 30 agost 2018].
* ↑ «Felipe Aljure y los 'Tres Escapularios'» (en castellà). El Universal Cartagena, 23-08-2018 [Consulta: 30 agost 2018].
# Corrado Miraglia

Corrado Miraglia (? - 1882) fou un tenor italià que va intervenir en l'estrena de Nabucco, interpretant el paper de Ismaele el 9 de març del 1842, al teatre alla Scala de Milà.
Va intervenir diverses vegades al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.
Es va casar amb la mezzosoprano Giuseppina Brambilla, germana de la també mezzosoprano Marietta Brambilla. Era oncle de la soprano Teresina, esposa del compositor Amilcare Ponchielli.

## Referències

* ↑ «Dades a verdi200.com».
* ↑ «Corrado Miraglia». World Heritage Encyclopedia. Projecte Gutenberg. [Consulta: 24 maig 2017].
# Trevélez

Trevélez és un municipi situat en la part septentrional de La Alpujarra (província de Granada), a uns 97 km de la capital provincial. Aquesta localitat limita amb els municipis de Güéjar Sierra, Jerez del Marquesado, Bérchules, Juviles, Busquístar, Pórtugos i Capileira. Gran part del seu terme municipal -el de major altitud de la península Ibèrica- es troba en el Parc nacional de Sierra Nevada i arriba fins al cim més alt de la península Ibèrica, el Mulhacén.
Per la seva ubicació, és la porta per a un gran nombre d'excursions a Sierra Nevada. Els seus camins ens porten a llocs com Siete Lagunas, Mulhacén, Pico del Rey, Alcazaba, Vacares, Goterón i Cerro Pelao, Puerto Jerez entre altres per la part esquerra mentre pel lateral dret trobem Peñabón, Piedra Ventana i Peña Cabrera.
El poble és també molt conegut per la qualitat dels seus pernils.

## Estructura

El Río Trevélez (río Grande) i el río Chico, junt al Poqueira (afluents del Guadalfeo) envolten el poble. Trevélez està dividit en tres barris (Alto, Medio i Bajo), amb una diferència de nivell de fins a 200 metres, de fet, les cases més elevades del Barrio Alto arriben als 1.650 metres d'altitud sobre el nivell del mar.

## Festes

* 16 de Gener és el "Chisco de San Antón". S'encenen focs per obtenir la protecció de "San Antón" pels animals i les collites.
* Les festes patronals de "San Antonio" se celebren el 13 i 14 de juny i inclouen representacions de moros i cristians.
* Des de fa alguns anys s'ha recuperat la festa de "San Benito", on a més de diversos actes religiosos s'ofereixen "papes de matanza" a tots els visitants de la localitat.
* El 5 d'agost des de 1912 se celebra la "Romeria al Mulhacén de la Virgen de las Nieves".

## Llocs d'interès

El Barri Alt: És el més típic i singular de Trevélez per conservar encara els elements més tradicionals de l'arquitectura de L'Alpujarra, que es manifesta en els habitatges, terraos (són terrats plans en lloc de teulada), xemeneies, i tinaos, així com l'ornamentació de balcons i finestres. També són de destacar les fonts-safareigs, situats en els diferents barris del municipi. També trobam nombroses eres, que en l'actualitat s'han convertit en magnífics miradors panoràmics.
Església Parroquial de Sant Antoni: És del s XVIII
Ermita de Sant Benet: És del s. XIX.

## Referències

* ↑ «Trévelez. Qué visitar» (en castellà). Mancomunidad de municipios de la Alpujarra Granadina. [Consulta: 11 gener 2018].

## Enllaços externs

* http://www.trevelez.es/
# Senés de Alcubierre

Senés de Alcubierre és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca dels Monegres.
# Afer Guillaume

El cas Guillaume (en alemany Guillaume-Affäre) va ser un cas d'espionatge dut a terme per l'agent de l'Stasi Günter Guillaume, infiltrat com a secretari personal del canceller d'Alemanya Occidental Willy Brandt. Guillaume va treballar per al Ministeri de Seguretat de l'Estat o Stasi de la República Democràtica Alemanya i tenia la tasca d'informar els seus serveis d'intel·ligència sobre el Partit Socialdemòcrata d'Alemanya.

## Història

En 1956 Günter Guillaume va arribar a Alemanya Occidental com a refugiat de la RDA. L'any 1970 va començar a treballar en la Cancelleria Federal i des de 1972 va ser responsable d'organitzar les cites de Willy Brandt i portar la seua correspondència amb organitzacions i membres del Partit Socialdemòcrata d'Alemanya.
Günter Guillaume coneixia tots els secrets del Govern federal de Bonn, que havia posat en marxa l'Ostpolitik, una nova orientació política d'apropament cap a Moscou, Varsòvia, Berlín Oriental i Praga. Així, molts dels canvis en el Govern federal o en l'alta administració eren comunicats a l'Stasi fins i tot abans de la confirmació oficial a Alemanya Occidental. D'aquesta manera, l'Stasi va poder enviar anticipadament els seus agents a nous objectius de la RFA.
El 25 d'abril de 1974 es va donar a conéixer que s'havia detingut a un empleat de Willy Brandt. El 6 de maig de 1974 Brandt va presentar la seua dimissió. L'afer Guillaume és considerat generalment com a un mer desencadenant de la dimissió de Brandt, no com una causa fonamental. El canciller estava esquitxat, entre altres problemes, per un escàndol d'adulteri, depressió i alcoholisme, així com les conseqüències de la crisi del petroli del 1973. Segons va declarar el mateix Brandt més tard en relació a la seua dimissió: "Estava esgotat, per raons que no tenien res a vore amb el procés que s'estava portant a terme en aquells moments".

## Referències

* 1 2 3 Müller, Helmut M. «15.7 Guillaume-Affäre». A: Schlaglichter der deutschen Geschichte (en alemany). Bundeszentrale für politische Bildung, 2007, p. 400-401. ISBN 978-3-89331-764-6. OCLC 254939756.
* 1 2 Glejdura, Stefan «La República Federal de Alemania a prueba de golpe». Revista de Política Internacional, 1974, pàg. 135. ISSN: 0034-8716.
* ↑ Talk by Hans-Jochen Vogel Arxivat 2009-09-01 a Wayback Machine. 21 d'octubre de 2002
* ↑ Gregor Schöllgen: Willy Brandt. Die Biographie. Propyläen, Berlin 2001. ISBN 3-549-07142-6
* ↑ Gregor Schöllgen. Der Kanzler und sein Spion. Die Zeit Vol. 40, (25 de setembre de 2003)
# Joan III Crispo

Joan III Crispo, nascut el 1450, era fill de Francesc II Crispo i germà de Jaume III Crispo. Fou el divuitè duc de Naxos i de l'Arxipèlag, baró d'Astrogidis, senyor de Milos, de Santorí, Delos, Siros, Astipàlea, i consenyor de Amorgos. Va succeir al seu germà el 1480.
Es va casar amb Caterina Morosini.
Va morir el 1494 i va deixar un fill, Francesc III Crispo, que el va succeir.

## Referències

* ↑ «Crispo 1». [Consulta: 1r maig 2021].
# Cucut reial jacobí

El cucut reial jacobí (Clamator jacobinus) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita boscos, matolls i terres de conreu de la major part de l'Àfrica Subsahariana, el Pakistan, l'Índia, el Nepal, Bangladesh, sud del Tibet i est de Myanmar.
# Seoane do Courel

San Xoán de Seoane do Courel és una parròquia i localitat del municipi gallec de Folgoso do Courel, a la província de Lugo. Limita amb les parròquies de Meiraos al nord, Folgoso do Courel i Seara al sud, Esperante i Visuña a l'est i San Xoán de Lóuzara i Seceda a l'oest.
Està situat en el centre geogràfic de la serra d'O Courel, en un pronunciat vessant sobre el riu Lor en el punt en el qual confluïx amb el riu Pequeno i el riu de Desocupada. Fou capitalitat municipal fins a la guerra civil, quan aquesta fou traslladada a Folgoso. Actualment és la parròquia més poblada del municipi i concentra un bon nombre de serveis.
Tenia l'any 2012 una població de 218 habitants agrupats en 9 entitats de població: Cima de Vila, Ferrería Vella, Fondo de Vila, Mercurín, Moreda, Parada, Piñeira, Seoane do Courel i Vales.

## Referències

* ↑ Instituto Galego de Estatística
# Espectrògraf

Un espectrògraf és un aparell que permet d'enregistrar sobre un suport d'imatge (placa fotogràfica, receptors fotoelèctrics, càmeres de televisió) l'espectre de la radiació electromagnètica provinent d'una determinada font. La incorporació a un espectròmetre d'una càmera fotogràfica el converteix en un espectrògraf.
Etimològicament espectrògraf és un mot compost de espectro, forma prefixada del mot espectre; i de -graf, forma sufixada del grec -graphos, derivat del mot graphé, "escriptura", que indica l'instrument que escriu, que enregistra.
En un espectrògraf de placa fotogràfica, associat a un telescopi clàssic, permet d'analitzar el domini espectral comprès entre els 310 nm i 1 100 nm (que inclou el domini visible, l'infraroig proper i l'ultraviolat proper). La placa fotogràfica pot ésser substituïda, en aquest domini, per càmeres electronogràfiques, càmeres CCD, càmeres de televisió o receptors fotoelèctrics.

## Referències

* ↑ «Espectrògraf». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Equipament de laboratori de química :
# Abekhiank

Abekhiank era una regió d'Armènia a la província del Airarat, que va ser feu de la família de nakharark anomenada Abekhian.
El territori ja apareix mencionat en temps del rei d'Urartu Sarduri II (753 aC - 735 aC). Limitava al nord amb el Vanand, a l'est amb el Havnunik i a l'oest i sud amb el Bassèn. La capital era Mantziciert.

## Referències

* ↑ «Nobility of Armenia». [Consulta: 16 juny 2019].
* ↑ «-Armenian Princely Families-». Arxivat de l'original el 2020-07-31. [Consulta: 16 juny 2019].
* ↑ Mutafian, Claude. Atlas historique de l'Arménie. París: Autrement, 2001, p. 123. ISBN 9782746701007.
# José Ignacio Echevarría y Castillo

José Ignacio Echevarría y Castillo (Valladolid, 31 de juliol de 1817 - Madrid, 4 de juny de 1898) fou un militar i polític espanyol, ministre de guerra durant el regnat d'Alfons XII.

## Biografia

Militar de carrera, es distingí en la primera i la segona guerra carlina, tant al Nord com a Catalunya (Guerra dels Matiners). Per aquests mèrits el 1847 assolí el grau de general de brigada.
Després va estar durant cinc anys Capità general de Cuba. Quan va tornar a la Península fou cap d'estat major, governador militar de Sant Sebastià i comandant militar de Guipúscoa, així com Ajudant de Camp de Francesc d'Assís d'Espanya. Per aquests mèrits el 13 de març de 1867 Isabel II d'Espanya li va concedir el títol de marquès de Fuente-Fiel. Durant la revolució de 1868 es va mostrar partidari d'Isabel II i va lluitar com a tinent general contra les tropes de Serrano a Andalusia. Va lluitar sota les ordres de Manuel Pavía y Lacy a la batalla del Pont d'Alcolea dirigint les tropes d'avantguarda, i després de la derrota va acompanyar la reina l'exili.
Arran del pronunciament de Sagunt que va propiciar la restauració borbònica va tornar a Espanya. Es va reincorporar a l'exèrcit i contribuí decisivament a la victòria en la tercera guerra carlina. De 1879 a 1881 fou ministre de la Guerra en un Gabinet presidit per Cánovas del Castillo. També fou senador per la província de Madrid en 1877, 1878, 1879-1880, 1880-1881, 1884-1885 i 1885-1886, senador per la província de Palència en 1896 i senador vitalici el 1898-1899. També fou Director General de Carabiners en 1884. Va morir a Madrid el 4 de juny de 1898.

## Obres

* Reflexiones sobre la instrucción militar (1849)

## Referències

* ↑ Pedro Pascual. El compromiso intelectual del político: ministros escritores en la Restauración Canovista, 1999, p.96-97.
* ↑ «Suplemento al Elenco de grandezas y títulos nobiliarios españoles: Apéndice II». Hidalguía [Madrid], 1991, p.39.
* ↑ Biografia a xtec.es
* ↑ Fitxa del Senat
# Castleconnell

Castleconnell (en irlandès Caisleán Uí Chonaill) és una vila d'Irlanda, al comtat de Limerick, a la província de Munster. Es troba als marges del riu Shannon a uns 11 kilòmetres de Limerick a pocs minuts de la frontera amb els comtats de Clare i Tipperary.

## Història

Les ruïnes del 'Castell de Connell' (actualment el castell d'una família anomenada Gunning), del qual deriva el nom de la vila, va ser construït en un aflorament rocós amb vistes a la corba del riu. Va ser destruïda en un setge per l'exèrcit del general Ginkel, lluitant en suport de l'Exèrcit de Guillem d'Orange al final del segle xvii. Fins i tot avui en dia una gran part de la muralla del castell es troba a uns quinze metres del castell. Hi ha un pont de vianants sobre el Shannon construït durant L'Emergència pel capità de l'exèrcit irlandès Carley Owens per connectar els comtats de Limerick i Clare. La propera Mountshannon House és un testimoni de John FitzGibbon, 1r comte de Clare, qui a finals de línia dura i impulsor de l'Acta d'Unió de 1800 per la qual es va abolir el parlament irlandès. La causa on van viure ell i els seus descendents fou cremada fins als fonaments per l'IRA en el 1920.

## Personatges il·lustres

* Bulmer Hobson (mort en 1968.)
* Andy Lee
* Pat Shortt
* Marcus Horan
* Paul Warwick
# Gino Bianco

Gino Bianco (Milà, 22 de juliol de 1916 - Rio de Janeiro, 8 de maig de 1984) Luigi Emilio Rodolfo Bertetti "Gino" Bianco va ser un pilot de curses automobilístiques brasiler que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## Biografia

Nascut a Milà, Itàlia, va emigrar al Brasil quan era nen i va començar a córrer allà. Va córrer amb un Maserati A6GCM per a l'equip de l'Escuderia Bandeirantes i va participar en quatre Grans Premis del Campionat del Món de Fórmula 1, amb un millor resultat de 18è al Gran Premi Britànic de 1952. Bianco va córrer més tard en pujades i va morir a Rio de Janeiro, als 67 anys, després de patir problemes respiratoris.

###### A la F1

Va debutar a la tercera temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1952, disputant el 19 de juliol el GP de Gran Bretanya, que era la cinquena prova del campionat.
Gino Blanco va arribar a participar en quatre curses puntuables pel campionat de la F1, totes dins de la temporada 1952.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1952 | Escuderia Bandeirantes | Maserati | Maserati | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR 18 | ALE Ret | HOL Ret | ITA Ret | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* 1 2 «Gino Bianco profile». Grandprix.com. Inside F1. [Consulta: 18 febrer 2012].
* ↑ Jenkins, Richard. «Gino Bianco». Old Racing Cars. [Consulta: 18 febrer 2012].
* ↑ Landi embarca hoje para a Europa-...Gino Bianco será seu companheiro de equipe, 1952.
# Trofeu Ciutat de Tarragona

El Trofeu Ciutat de Tarragona és un torneig amistós de futbol que organitza el Gimnàstic de Tarragona SAD a finals d'estiu com a presentació de la nova temporada.
La copa és una peça escultòrica dissenyada per Joan Blàzquez inspirat en el pilar caminant de la festa major de Santa Tecla.

## Historial

| Any | Edició | Campió | Subcampió | Resultat |
| 2007 | I | Athletic Club | Nàstic | 2-0 |
| 2008 | II | Nàstic | Vitesse Arnhem | 3-1 |
| 2009 | III | Vila-real CF | Nàstic | 3-0 |
| 2010 | IV | RCD Espanyol | Nàstic | 1-1 |
| 2011 | V | UD Las Palmas | Nàstic | 1-1 |
| 2012 | VI | Nàstic | Vila-real CF | 1-0 |
| 2013 | VII | Reial Saragossa | Nàstic | 2-0 |
| 2016 | VIII | Reial Saragossa | Nàstic | 0-0 |
| 2017 | IX | Nàstic | Reial Saragossa | 2-1 |
| 2018 | X | Nàstic | Reial Saragossa | 1-0 |
| 2019 | XI | Reial Saragossa | Nàstic | 3-2 |
| 2021 | XII | Nàstic | Girona FC | 2-1 |
| 2022 | XIII | Nàstic | Reial Saragossa | 3-3 (4-3 p.) |
| 2023 | XIV | FC Andorra | Nàstic | 2-1 |
| 2024 | XV | Nàstic | SD Huesca | 1-0 |

## Palmarès

* Nàstic (7 Trofeus): 2008, 2012, 2017, 2018, 2021, 2022, 2024
* Reial Saragossa (3 Trofeus): 2013, 2016, 2019
* Athletic Club (1 Trofeu): 2007
* Vila-real CF (1 Trofeu): 2009
* RCD Espanyol (1 Trofeu): 2010
* UD Las Palmas (1 Trofeu): 2011
* FC Andorra (1 Trofeu): 2023

## Referències

* ↑ «El Saragossa deixa el Nàstic sense el Trofeu Ciutat de Tarragona». Nació Digital, 28-07-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ «Tota Tarragona en un trofeu». Arxivat de l'original el 2016-08-26.
# Plegafulles boscà oriental

El plegafulles boscà oriental (Automolus subulatus) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial de les terres baixes per l'est dels Andes, a través d'Equador oriental i est de Perú fins al nord de Bolívia i oest amazònic del Brasil.

## Taxonomia

Antany era inclosa al gènere Hyloctistes i considerada coespecífica amb el plegafulles boscà occidental (A. virgatus). Les diferències en el cant, però, van propiciar la proposta de considera-la espècies diferents a finals del segle passat, si bé no tots els autors van seguir la proposta. En època més recent, i arran estudis moleculars, s'han inclòs al gènere Automolus i s'han separat en dues espècies.

## Referències

* ↑ «Plegafulles boscà oriental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
* ↑ RS Ridgely et G Tudor. 1994. The Birds of South America, Volume 2. University of Texas Press, Austin
* ↑ S Claramunt, EP Derryberry, CD Cadena, AM Cuervo, C Sanín et RT Brumfield. 2013. Phylogeny and classification of Automolus foliage-gleaners and allies (Furnariidae). Condor 115: 375–385.