OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lògica de tres estats

En electrònica digital, un buffer de tres estats o tres estats és un tipus de memòria intermèdia digital que té tres estats estables: un estat de sortida alta, un estat de sortida baixa i un estat d'alta impedància. En l'estat d'alta impedància, la sortida del buffer es desconnecta del bus de sortida, permetent que altres dispositius condueixin el bus sense interferències del buffer de tres estats. Això pot ser útil en situacions en què diversos dispositius estan connectats al mateix bus i necessiten accedir-hi per torns. Els sistemes que implementen la lògica de tres estats al seu bus es coneixen com a bus de tres estats o bus de tres estats.
| ENTRADA | ENTRADA | SORTIDA |
| A | B | C |
| 0 | 0 | Z (alta impedància) |
| 1 | 0 | Z (alta impedància) |
| 0 | 1 | 0 |
| 1 | 1 | 1 |
Els buffers de tres estats s'utilitzen habitualment en sistemes basats en bus, on diversos dispositius estan connectats al mateix bus i necessiten compartir-lo. Per exemple, en un sistema informàtic, es poden connectar diversos dispositius com la CPU, la memòria i els perifèrics al mateix bus de dades. Per garantir que només un dispositiu pot transmetre dades al bus a la vegada, cada dispositiu està equipat amb un buffer de tres estats. Quan un dispositiu vol transmetre dades, activa el seu buffer de tres estats, que connecta la seva sortida al bus i li permet transmetre dades. Quan la transmissió s'ha completat, el dispositiu desactiva el seu buffer de tres estats, que desconnecta la seva sortida del bus i permet que un altre dispositiu accedeixi al bus.
Els buffers de tres estats es poden implementar mitjançant portes, flip-flops o altres circuits lògics digitals. Són útils per reduir la diafonia i el soroll en un bus, i per permetre que diversos dispositius comparteixin el mateix bus sense interferències.

## Usos

El concepte bàsic del tercer estat, alta impedància (Hi-Z), és eliminar efectivament la influència del dispositiu de la resta del circuit. Si més d'un dispositiu està connectat elèctricament a un altre dispositiu, sovint s'utilitza posar una sortida a l'estat Hi-Z per evitar curtcircuits, o un dispositiu condueix a alt (1 lògic) contra un altre dispositiu que passa a baix (0 lògic).
Els buffers de tres estats també es poden utilitzar per implementar multiplexors eficients, especialment aquells amb un gran nombre d'entrades.
Els buffers de tres estats són essencials per al funcionament d'un bus electrònic compartit.
La lògica de tres estats pot reduir el nombre de cables necessaris per conduir un conjunt de LED (multiplexació triestatal o Charlieplexing).

## Referències

* ↑ «Tri-state Logic» (en anglès). https://embeddedartistry.com.+[Consulta: 15 juliol 2023].
* ↑ eeeguide. «What is Tristate Logic or Three State Logic Circuit?» (en anglès). https://www.eeeguide.com,+28-10-2022.+[Consulta: 15 juliol 2023].
* ↑ «Logic Circuit: 3 State Buffer (1) | Toshiba Electronic Devices & Storage Corporation | Americas – United States» (en anglès). https://toshiba.semicon-storage.com.+[Consulta: 15 juliol 2023].
* ↑ Hill, Winfield. The Art of Electronics (en anglès). Cambridge University Press, 1989, p. 495–497. ISBN 0-521-37095-7.
# Macmillan Publishers

Macmillan Publishers Ltd, també conegut com The Macmillan Group, és una editorial d'origen britànic. Des del 2001 pertany al Grup Editorial Holtzbrinck.
Fundada en 1843 pels germans Daniel i Alexander Macmillan, d'Escocia, van començar publicant obres d’autors com: Charles Kingsley, Thomas Hughes, Christina Rossetti, Matthew Arnold, Lewis Carroll, Alfred Tennyson, Thomas Hardy, i Rudyard Kipling.
A més de publicar obres literàries, l'empresa comprenia revistes com Nature i Scientific American.
En 1869 Macmillan va obrir una oficina a Nova York, i el 1996 va vendre el filial a la Macmillan Company.
El primer ministre del Regne Unit del 1957 a 1963, Harold Macmillan, era net de Daniel Macmillan, un dels fundadors de l'editorial i, després de deixar la política, va ostentar el carregament del president de l'empresa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Where we have come from.» Web oficial.(anglès)
* ↑ «Transforming Learning and Discovery.» Web oficial. (anglès)
* ↑ Publishing: «Crofter's Crop.» January 22, 1951. Arxivat de juliol 21, 2013, a Wayback Machine. Time. (anglès)
* ↑ History: «Harold Macmillan (1894-1986).» BBC. (anglès)
# Macmillan Education

Macmillan Education és editor d'ensenyament de llengua anglesa i materials didàctics escolars. La companyia té la seu a Londres, Regne Unit, i opera a més de 40 països d'arreu del món.

## Història

El 1994, Simon & Schuster va adquirir la filial nord-americana de Macmillan Publishers. Quatre anys més tard, Simon & Schuster va desprendre la seva divisió educativa, incloses les restes de Macmillan Education, a Pearson PLC. El 30 de juny de 1999, Pearson va vendre la divisió de referència de Macmillan a IDG per 83 milions de dòlars.
El 2011 Macmillan Publishers Ltd va ser multat amb 11,3 milions de lliures esterlines per l'Audiència de Londres, pel que fa als guanys a través de la corrupció de Macmillan Education a l'Àfrica Oriental i Occidental entre 2002 i 2009. Posteriorment, Macmillan Education va deixar de funcionar a l'Àfrica Oriental i Occidental. El desembre de 2011, eBedford, Freeman i Worth Publishing Group, el grup d'educació superior de Macmillan, van canviar el seu nom a Macmillan Higher Education, mantenint el nom de Bedford, Freeman i Worth per a la seva unitat educativa k-12.
Fins al 2015, quan es va fusionar amb Springer Nature, Macmillan Education era una divisió de Macmillan Publishers Ltd, una filial de propietat total de Holtzbrinck Publishing Group.

## Referències

* ↑ https://www.nytimes.com/1998/07/04/business/pearson-revises-simon-schuster-deal.html
* ↑ https://www.pearson.com/news/announcements/1999/june/pearson-sells-macmillan-general-reference-for-83m.html Arxivat 2016-09-16 a Wayback Machine.
* ↑ "Serious Fraud Office, 2011"
* ↑ "The Bookseller, 2011"
* ↑ «News Briefs: Macmillan Rebrands Higher Education Division» (en anglès). Publishers Weekly, 30-12-2011 [Consulta: 17 octubre 2018].
* ↑ «Springer Nature created following merger completion». Springer, 06-05-2015.

## Enllaços externs

* Macmillan Education - Lloc web oficial
# Marc Bernaus Cano

Marc Bernaus Cano (Andorra la Vella, 2 de febrer de 1977) és un exfutbolista andorrà. Va ser internacional amb la selecció andorrana.

## Trajectòria

Internacional per la selecció andorrana, marcà el gol que donà la primera victòria oficial de tota la història de l'equip andorrà, el 13 d'octubre de 2004, jugant contra Macedònia. Jugà a l'Elx CF, al Gimnàstic de Tarragona i a les categories inferiors del FC Barcelona, entre d'altres equips.

## Referències

* ↑ «Bernaus, el héroe andorrano» (en castellà). El País, 15-10-2004. [Consulta: 2 desembre 2015].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Marc Giner

Marc Giner és el nom dels següents personatges:
* Marc Giner Giner (Murla, 1998) és un pilotaire valencià
* Marc Giner (Pego, 1991) tenista valencià
# Marco Antonio Cornez

Marco Antonio Cornez Bravo (Santiago de Xile, 15 d'octubre de 1957 – 21 de maig de 2022) va ser un futbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1982.

## Referències

* ↑ Mundialistas chilenos
* ↑ Perfil a transfermarkt
* ↑ Perfil a footballdatabase
# Margalida Llobera Llompart

Margalida Llobera Llompart, també coneguda com a Margaluz (Palma, 1939 - 29 de gener de 2006) fou una actriu, cantant i ballarina mallorquina.
Va emigrar a l'Argentina als dos anys. Gràcies als estudis de dansa i música al Conservatori Nacional de Buenos Aires, la seva carrera es dirigí al principi cap al ball clàssic espanyol i el ball modern, estils amb els quals va recórrer escenaris i platós de Barcelona, Londres, París, Itàlia i Suïssa. La seva versatilitat li va permetre conrear diferents arts escèniques.
Per la seva bellesa i simpatia aconseguí el 1961 els títols de Miss Balears i Dama d'Honor de Miss Espanya. Amb el grup Els Valldemossa fou número u de la música lleugera espanyola dels anys 70. Amb la cançó Fiesta aconseguí la medalla de bronze al Festival Pre-Eurovisió. També va desenvolupar la faceta de solista.
Tanmateix, va ser en el teatre, a partir de 1967, on desenvolupà una llarga carrera que començà en la Companyia Xesc Forteza, amb la qual treballà durant 25 anys com a primera actriu. Ha protagonitzat innumerables comèdies, com ara Ninette i un senyor de Mallorca, Majórica, Jubilat ve de jubileu… Pere Noguera la dirigí en El marquès de sa Rabassa, i Antoni M. Thomàs en Espectacle de Fo. Ha rodat també cinema (Un, dos, tres... ensaïmades i res més) i ha participat en sèries de TV3 Crims i Temps de silenci i a L'amo de son Quint, d'IB3. El 1979 treballà amb Simón Andreu en l'obra "Cena para dos", amb la companyia teatral de Xesc Forteza.

## Premis i reconeixements

El 2006 va rebre a títol pòstum el Premi Ramon Llull. poc després de morir d'un càncer limfàtic. El 2008, la seva ciutat nadal li va dedicar un carrer quan l'ajuntament va normalitzar el nom d'uns 141 carrers de reminescència franquista i va decidir donar prioritat a les dones famoses però ignorades en la nomenclatura.

## Referències

* ↑ P. Gimenez, P. (2006)«Ha mort Margaluz, gran dama, referent i mite de l'escena teatral mallorquina». En: Diari de Balears, 31 gener de 2006 (Consulta: 5 de juny de 2012)
* ↑ Margalida Llobera Llompart, Actriu, ballarina, cantant Arxivat 2011-09-29 a Wayback Machine. al Diccionari Biogràfic de Dones (consulta el 5 de juny de 2012)
* ↑ Govern de les Illes Balears, Premis Ramon Llull 2006 Arxivat 2011-11-10 a Wayback Machine. (Consulta: 5 juny de 2012)
* ↑ Govern de les Illes Balears, ibídem
* ↑ Carrer Margaluz: 39° 33′ 9.93″ N, 2° 36′ 8.4″ E﻿ / ﻿39.5527583°N,2.602333°E﻿ / 39.5527583; 2.602333
* ↑ «Palma dice adiós a las calles 'franquistas'» (castellà) en El Mundo del 8 de maig de 2008 (en catala: «Palma s'acomiada dels carrers franquistes»)

## Enllaços externs

* Juan José Marí Morate, La olvidada Mallorca del glamour (castellà), en El Mundo del 2 d'abril de 2008 (en català: l'oblidada Mallorca del glamour)
# Marquard d'Eppenstein

«Marquard d'Eppenstein» té aquests significats:
* Marquard I, comte a Viehbachgau esmentat el 916
* Marquart II († després de 951), fill de l'anterior, testimoniat com un noble d'Eppenstein el 927, comte a Viehbachgau el 940
* Marquard III, fill, comte d'Eppenstein (Isar, Vils, Viehbachgau)
* Marquard IV, net, duc o almenys governant de Caríntia
# El Girbau de Dalt

El Girbau de Dalt, o El Girbau Sobirà, és una masia en runes de Granera, al Moianès. Pertany a la parròquia de Sant Martí de Granera. Entre la porta i la finestra es troba un gran rentamans format per pilars adossats a la paret que sostenen un arc de mig punt. Es pot observar la decoració a dau de les motllures laterals. Està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Està situada a 643,9 metres d'altitud al nord-oest del terme, al costat nord del Girbau de Baix, al nord-oest del poble de Granera. És a la dreta del torrent del Girbau, en el vessant occidental de la muntanya del Castellar. S'hi accedeix des de Granera pel camí de Monistrol de Calders a Granera. Passada la masia de Bigues, a 850 metres del poble, hom arriba a les roques de Caldat; des d'aquest lloc arrenca un camí cap al nord-est que fa la volta a la capçalera del torrent de Caldat i tot seguit a la part alta del torrent del Girbau. Al costat nord d'aquest torrent es troben les dues masies del Girbau, el Girbau de Dalt i el Girbau de Baix, on arriba en 2,3 quilòmetres més.

## Bibliografia

* Garcia-Pey, Enric. Granera: recull toponomàstic. Barcelona: Institut Cartogràfic de Catalunya - Societat d'Onomàstica, 2004 (Col·lecció "Monografies", 26). ISBN 978-84-393-6526-8.
* Rodríguez Lara, José Luis. «Granera». A: Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009 (Col·lecció "Camí Ral", 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Vegeu també

* El Girbau de Baix
* Topònims de Granera

## Referències

* ↑ «El Girbau de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Beli Kolodez (Xebékino)

* Per a altres significats, vegeu «Beli Kolodez».
Beli Kolodez - Белый Колодезь (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 420 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Meiacanthus ditrema

Meiacanthus ditrema és una espècie de peix maríde la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes. Va ser descrit per William F. Smith-Vaniz el 1976. Poden assolir fins a 6 cm de longitud total.
És ovípar. És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 0-18 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Illes Moluques i les Filipines fins a Samoa, les Ryukyu, Austràlia Occidental, el nord de la Gran Barrera de Corall, Tonga i Micronèsia (Palau).

## Referències

* ↑ Smith-Vaniz, W.F.. The saber-toothed blennies, tribe Nemophini (Pisces: Blenniidae) (en anglès), 1976, p. i-vii + 1-196, 18 unnum. plates. (Monographs of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia No. 19).
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 2. Fusiliers - Dragonets, Caesionidae - Callionymidae. Zoonetics, Austràlia. 304-622 p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.

## Bibliografia

* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
# Bdel·loúrids

Els bdel·loúrids (Bdellouridae) constitueixen una família de platihelmints triclàdides marícoles.

## Taxonomia

Llista de gèneres coneguts:
* Família Bdellouridae
** Subfamília Bdellourinae
*** Nerpa
*** Pentacoelum
*** Syncoelidium
*** Bdelloura
** Subfamília Palombiellinae
*** Palombiella
*** Miava
*** Oahuhawaiiana
*** Synsiphonium

## Referències

* ↑ Diesing KM, 1862. Revision der Turbellarien. Abtheilung: Rhabdocoelen. Sitzungsber Math-Naturwiss Cl. Akad Wiss Wien 45:191-318.
* ↑ Sluys, R.; Kawakatsu, M.; Riutort, M.; Baguñà, J. «A new higher classification of planarian flatworms (Platyhelminthes, Tricladida)» (en anglès). Journal of Natural History, 43, 29-30, 2009, pàg. 1763-1777. DOI: 10.1080/00222930902741669.
# Marsilio Ficino

Marsilio Ficino (10 d'octubre de 1433 - 1 d'octubre de 1499) va ser un humanista italià del Renaixement. Va ser el difusor de les teories neoplatòniques. Des de Florència, va traduir les obres completes de Plató i Plotí al llatí i va congregar en la seva Acadèmia una minoria aristocràtica. Ficino va intentar conciliar Plató amb Aristòtil en clau espiritualista en la seva obra Theologia platonica. Deixeble seu va ser Pico della Mirandola.

## Obra escrita

* Institutiones ad Platonicam disciplinam (1456).
* De Christiana religione (1474).
* Theologia Platonica de immortalitate animarum (1474).
* Liber de Sole (edició d'Enrique Petrina, Basilea, 1576.
* De Amore. Commentarium in Convivium Platonis (1594).
* De vita librii tres: De vita sana, De vita longa et De vita coelitus comparanda (1489)

## Referències

* ↑ «Marsili Ficino». Wikisofia. [Consulta: 14 juliol 2022].
* ↑ Onfray, Michel. «El jardín de Marsilio Ficino». A: El cocdrilo de Aristóteles. Barcelona: Paidós, 2022, p. 74-79. ISBN 978-84-493-3919-6.

## Enllaços externs

* «Marsilio Ficino i la filosofia neoplatònica». Conferència de Rosa Rius al CCCB.
# Mates Mates

Mates Mates és un grup català de música rock format per cinc integrants originaris de la plana de Vic durant la dècada de 2010. A nivell musical reben influència de la música catalana dels anys 70, el so laietà i de grups com The Jesus and Mary Chain. Han tocat a festivals com el PopArb, entre molts d'altres. El grup està format per Luca Masseroni (veu), Ferran Font (Guitarra), Pau Orri (trombó), Andreu Ribas (baix) i Jordi Erra (bateria),

## Discografia

* 2012 - Vida animal (Famèlic Records)
* 2013 - Vic to Vic (amb Vic Godard)

## Referències

* ↑ «Mates Mates». Catalan Sounds. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-25. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ «Mates Mates». Bestiari il·lustrat, 2012 [Consulta: 24 novembre 2015].
* ↑ «Mishima i Love of Lesbian tocaran al PopArb 2012». , 23-01-2012 [Consulta: 24 novembre 2015].
* ↑ Salicrú, Marta «Entrevista a Mates Mates». Time Out Barcelona, 2013.
# Maters

Els maters (en llatí: Materi, en grec antic: Ματῆροι o Ματῆνοι) eren un poble de la Sarmàcia asiàtica, a l'est del Volga. Són esmentats per Claudi Ptolemeu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Materi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 agost 2021].
# Bicúpula triangular giroallargada

En geometria, la bicúpula triangular giroallargada es pot construir allargant un cuboctàedre inserint un antiprisma hexagonal entre les dues meitats congruents. És un dels noranta-dos sòlids de Johnson (J$_{44}$). Té simetria D₃.
La bicúpula triangular giroallargada és un dels cinc sòlids de Johnson que són quirals, això vol dir que tenen una forma de "mà esquerra" i un altre de "mà dreta". A la il·lustració de la dreta, cada cara quadrada de la meitat inferior de la figura està connectada per un camí de dues cares triangulars a una cara quadra a dalt i a la dreta. A la figura de quiralitat oposada (la imatge especular de la qual es presenta a la figura), cada quadrat de baix estaria connectat a una cara quadrada de dalt i a l'esquerra. Les dues formes quirals de J44 no es consideren diferents sòlids de Johnson.
Els 92 sòlids de Johnson van ser descrits 1966 per Norman Johnson i els va numerar. No va demostrar que no n'existia més que 92, però va conjecturar que no n'hi havia d'altres. Victor Zalgaller el 1969 va demostrar que la llista de Johnson era completa. S'utilitzen els noms i l'ordre donats per Johnson, i se'ls nota J$_{xx}$ on xx és el nombre donat per Johnson.

## Referències

* Norman W. Johnson, "Convex Solids with Regular Faces", Canadian Journal of Mathematics, 18, 1966, pages 169–200. Conté l'enumeració original dels 92 sòlids i la conjectura que no n'hi ha d'altres.
* Victor A. Zalgaller, "Convex Polyhedra with Regular Faces", 1969 : primera demostració d'aquesta conjectura.
* Eric W. Weisstein. Johnson Solid : cada sòlid amb el seu desenvolupament

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic

## Enllaços externs

* Weistein, Eric W., Sòlids de Johnson a MathWorld. (anglès)
# Bekau

El Bekau també anomenat Kaakser Au és l'afluent més llarg de l'Stör d'uns 26 km que neix a Christinenthal al districte de Steinburg a l'estat de Slesvig-Holstein (Alemanya) i que desemboca a l'Stör a Bekmünde. El seu nom és tautològic, Bek (riu) de l'Au (riu).
Passa els pobles de Looft, Drage, Kaaksburg, Eversdorf, Krummendiek, Bekdorf i Bekmünde. Fins a la construcció de l'estació de bombament a la desembocadura era sotmès a la marea fins a Kaaksburg. El curs inferior va ser rectificat. La desembocadura original es trobava mig kilòmetre més a l'est. Fins a la rectificació i la construcció de l'estació de bombament principal, el riu era navegable fins a Kaaksburg. El riu és gestionat pel Bekau Wasserverband que des d'alguns anys es preocupa principalment de la renaturalització del riu.

## Principals afluents

de la desembocadura cap a la font
* Igel
** Mühlenbach
* Moorbek
* Mühlenbek o Ottenbütteler Mühlenbach
* Krammbek
* Mühlenau/Stegau
** Pöschendorfer Graben
** Lattenbek
* Rolloher Bek
* Schönbek
* Nonnenbach
* Lammsbek
* El Bekau a Beekdörp
* A la confluència de l'Stör (esquerra) i del Bekau (dreta), l'estació de bombament
* L'estació de bombament fora del dic

## Referències

* ↑ «Earthtools.org». Arxivat de l'original el 2013-01-29. [Consulta: 26 juny 2013].
* ↑ 53° 55′ 25.69″ N, 9° 27′ 27.51″ E﻿ / ﻿53.9238028°N,9.4576417°E﻿ / 53.9238028; 9.4576417
* ↑ «Projekte» Wasserverband Bekau
* ↑ AA.VV., Gesamtliste der Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet, Magdeburg, FGG Elba, 2012, pàgina 7

## Enllaços externs

* «Der Wasserverband Bekau [Associació de la gestió de les aigües del Bekau]». Wasserverband Bekau.
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Bekau
# Beke (Krummes Wasser)

* Per a altres significats, vegeu «Beke».
El Beke és un rierol que es troba a Einbeck a l'Estat de Baixa Saxònia a Alemanya.
Neix al nucli d'Avendshausen a una altitud de 173 metres damunt el nivell mitjà del mar i desemboca 6 km més avall al Krummes Wasser al nucli de Kohnsen a 118 metres d'altitud.
Rega Avendshausen, Vardeilsen i Kohnsen, tres nuclis rurals de la ciutat d'Einbeck.

## Galeria

* El Beke en direcció Vardeilsen.
* Al sortir del poble de Kohnsen.
* A la carretera Vardeilser Landstrasse.
* El viaducte de la carretera federal B3 damunt la vall del Beke.
* La confluència amb el Krummes Wasser (sota el bosc).

## Referències

* ↑ Mapa: Naturpark Solling-Vogler, Hannover, Landesvermessung und Geobasisinformation Niedersachen, 1995
# Belligobio nummifer

Belligobio nummifer és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: rius Iang-Tsé, Lingjiang i Fuchunjiang a la Xina.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Yue, P., 1998. Gobioninae. p. 232-389. A: Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.
* ↑ Hwang, H.C., P.C. Yueh i S.F. Yu, 1982. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 1 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, Xina. 173 p.
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.
* ↑ Zhang, W., 1998. China's biodiversity: a country study. China Environmental Science Press, Beijing. 476 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Biscarri (desambiguació)

«Biscarri» té aquests significats: