OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lepuix

Lepuix és un municipi francès, es troba al departament del Territori de Belfort i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 1999 tenia 1116 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1186 | 1142 | 1083 | 1028 | 1059 | 1116 |

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del municipi
# Lex pompeia de ambitu

La Lex Pompeia de ambitu va ser una antiga llei romana aprovada a proposta de Gneu Pompeu Magne l'any 52 aC quan era cònsol únic abans de nomenar Quint Cecili Metel Pius Escipió. La llei va establir penes més greus que les existents fins aquell moment pels delictes inclosos en la consideració del suborn (Ambitus), i abreujava també el judici, donant premis als acusadors del crim.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 136.
# Lex Quinctia

La lex Quinctia va ser una antiga llei romana de l'any 9, quan eren cònsols Tit Quinti Crispí Sulpicià i Drus el Vell. Prohibia damnar els rius, aqüeductes i dipòsits d'aigua i establia les penes pels infractors.
El text de la llei el va conservar Sext Juli Frontí, un historiador romà que va ser curator aquarum (curador de l'aigua) en temps de Nerva, que va escriure l'obra De Aquaeductibus Urbis Romae.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 138 [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ Sext Juli Frontí. De Aquaeductibus Urbis Romae, 129, 1
# Lex patriae

El terme llatí ''lex patriae'' vol dir “la de la nacionalitat”. S'utilitza en el dret internacional públic per a determinar quina llei de fons regirà una determinada controvèrsia quan per a resoldre aquesta es pot optar entre lleis de diferents estats, i els resultats de la disputa variaran depenent de com s'aplique la llei.

## Bibliografia

* Pazdan M., Prawo prywatne międzynarodowe, wyd. 10, Warszawa 2007, s. 50-51, 323.
# Liàgoixi

Liàgoixi (en rus: Лягоши) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 21 habitants. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05.
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Llau de les Clots

La llau de les Clots és una llau del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en terres del poble d'Hortoneda.
Es forma a 1.100 m. alt. al sud-oest de les Bordes de Segan, des d'on davalla cap a l'oest-sud-oest per abocar-se de seguida en la llau de Lleixier, sempre a l'extrem oriental de la Solana de Montpedrós, al nord-est del Serrat de Segan.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer tres passos d'aproximació
# Llau de les Bancalades

La llau de les Bancalades és una llau del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà, en terres del poble del Meüll.
Es forma al vessant meridional del Serrat de Purredó, des d'on davalla cap al sud-est pel nord del Serrat de les Bancalades. S'aboca en la llau del Romeral a la Vinyeta.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Llau de la Vinyeta

La llau de la Vinyeta és un barranc del terme de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà. Pertany al territori del poble de Vilamolat de Mur.
Es forma a l'extrem oriental de la Cornassa i a l'occidental del Serrat Rodó, des d'on davalla cap al nord-nord-oest, però fent moltes giragonses i canvis de direcció. Discorre paral·lel a llevant del Serrat de la Vinyeta, i passa a ponent de l'Era de Ferriol. Al tram final passa a ponent de la Vinya de Miret i a llevant de la Vinyeta. Finalment, s'aboca en la llau del Romeral a ponent de Vilamolat de Mur.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Llau de les Calcilles

El Barranc de les Calcilles és un barranc del terme de Castell de Mur, de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà.
Es forma a les Comelles, a prop i al nord-est de la col·legiata de Santa Maria de Mur, i davalla cap al nord-est. Travessa l'Obac de Mur i s'aboca en el barranc d'Arguinsola en uns 750 metres de recorregut.
# Lewellen

Lewellen és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 282 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lewellen tenia 282 habitants, 137 habitatges, i 69 famílies. La densitat de població era de 302,4 habitants per km².
Dels 137 habitatges en un 14,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,4% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 49,6% no eren unitats familiars. En el 44,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 27,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,86 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,55.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,5% tenia menys de 18 anys, un 3,9% entre 18 i 24, un 16,7% entre 25 i 44, un 27% de 45 a 60 i un 37,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 57 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.191 $ i la renda mediana per família de 30.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 18.000 $ mentre que les dones 15.625 $. La renda per capita de la població era de 13.124 $. Aproximadament el 15,9% de les famílies i el 20,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lewellen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lewellen». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Teresa Maria Roca i Vallmajor

Teresa Maria Roca Vallmajor (Mataró, 1948 – Mataró, 1993) fou una destcada atleta catalana.
Fou campiona d'Espanya de salt d'alçada a l'aire lliure (1966, 1967, 1969, 1971) i en pista coberta (1968). També fou nou vegades campiona de Catalunya en la mateixa prova entre el 1965 i el 1973, dues de les quals en pista coberta, i una vegada campiona de Catalunya de salt de llargada (1965). Aconseguí diversos rècords de Catalunya de salt d'alçada entre el 1965 i el 1972, any en què també aconseguí el rècord estatal. Fou internacional amb la selecció espanyola en set ocasions. Al febrer del 2007 s'inaugurà a Mataró un pavelló poliesportiu municipal que porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2014. ISBN 978-84-412-2106-2.
* ↑ Rodríguez i Quiles, Ferran. Teresa Maria Roca i Vallmajor. Una vida dedicada a l'esport 1958-1993 (en català i castellà). Mataró: Ferran Rodríguez Quiles, 2015, p. 437. B-2254-2015.
* ↑ «Pavelló Esportiu Municipal Teresa Maria Roca». Arxivat de l'original el 2015-10-29. [Consulta: 4 gener 2016].
# Simitarra grossa

La simitarra grossa (Erythrogenys hypoleucos) és un ocell de la família dels timàlids (Timaliidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc, matolls i bambú als turons del nord-est de l'Índia des d'Arunachal Pradesh cap al sud fins al nord-est de Bangladesh, Assam, Manipur i Nagaland, Myanmar, sud de la Xina al sud de Yunnan, Kwangsi i Hainan, Tailàndia (excepte el centre), Indoxina, sud-oest de Cambodja i Malaca

## Referències

* ↑ «Simitarra grossa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Pradell

«Pradell» té aquests significats:
* Edificis:
** Refugi del Pradell, refugi de Lles de Cerdanya
** Estació de Pradell, estació de ferrocarril de Pradell de la Teixeta
* Geografia:
** Coll de Pradell, desambiguació
** Pradell de la Teixeta, municipi del Priorat
** Pradell (Preixens), nucli del municipi de Preixens, la Noguera
** Pradell (Bellver de Cerdanya), muntanya de Bellver de Cerdanya
** Serra de Pradell, serralada de la Serralada Prelitoral Catalana
** Mas Pradell, masia amb capella adossada al municipi de Gurb
* Miscel·lània:
** Pradell, petit prat, nom aplicat a les comunitats d'herbes anuals de poca alçària
** Pradell (tipografia), lletra tipogràfica
** Josep Eudald Pradell, tipògraf català
# Albert White

* Per a altres significats, vegeu «Albert White (desambiguació)».
Albert White (Brigg, North Lincolnshire, Anglaterra, 19 de febrer de 1890 - Scunthorpe, Anglaterra, 1 de març de 1965) va ser un ciclista anglès que va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 d'Anvers.
En aquests Jocs va guanyar una medalla de plata en la prova de persecució per equips, junt amb Cyril Alden, Horace Johnson i William Stewart. També disputà la prova de velocitat individual però va ser eliminat a les semifinals. Entre 1913 i 1926 va guanyar 15 títols nacionals en pista.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Albert White». [Consulta: 30 gener 2022].
# London Rail

London Rail (en català, ferrocarril de Londres) és una filial de Transport for London (TfL), participa en la relació amb la xarxa de National Rail i és responsable de les xarxes de London Overground, servei de ferrocarril gestionat directament per TfL, Docklands Light Railway i London Trams.

## National Rail a Londres

La xarxa de National Rail transporta un gran nombres de passatgers diàriament a Londres i també proporciona nombrosos serveis a South London.
En virtud de la llei (Greater London Authority Act 1999) elaborada per l'Autoritat del Gran Londres es van donar poders a Transport for London per consultar amb els operadors de trens i, com a tal, London Rail és més un facilitador que un operador, que ha desenvolupat aliances per promoure els seus objectius amb: el departament de transport, responsable de l'estratègia de ferrocarril; Network Rail, propietari de la infraestructura; i les diverses empreses opreadores
El 2003 es va llançar un projecte pilot per promoure els diferents serveis prestats per les empreses operadores de trens a South London sota la marca, Overground Network. El pla inclou l'actualització d'estacions, senyalitzacions i publicitat, però la promoció de la marca va cessar el 2007.
El novembre de 2007, London Rail va prendre el control directe de l'antic metro de Silverlink sota la marca de London Overground. Les línies, majoritàriament a North London, són gestionades per TfL, amb subcontracte a LOROL.

## Les futures propostes

London Rail és responsable del perllongament de la línia East London, i és una font de finançament per a la millora de freqüències de servei de ferrocarril i les instal·lacions de les estacions a la regió de Londres. L'ampliació de la línia East London deixarà de formar part del metro de Londres per passar a London Overground a partir de 2010.
L'ex alcalde de Londres Ken Livingstone va expressar el desig de prendre el control de tots els serveis ferroviàris a Londres en el futur i que formés part de London Overground.

## Referències

* ↑ «London Rail Authority (anglès)». alwaystouchout.com, 07-09-2006 [Consulta: 16 desembre 2007]. Arxivat 2008-01-19 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-01-19. [Consulta: 9 juliol 2009].
Transport for London :
Metro de Londres  · London Rail  · London Overground  · Docklands Light Railway  · London Trams  · Tramlink  · London Buses  · London Dial-a-Ride  · London River Services  · London Streets  · Public Carriage Office  · Victoria Coach Station  · Peatge de congestió de Londres  · London low emission zone  · Oyster card :
# Casa de mossèn Jaume Via

La Casa de mossèn Jaume Via és una obra historicista de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de forma rectangular a dues vessant, de dues plantes, celler, golfes i dos miradors a Ponent, i un jardí. El seu aspecte més notable és la façana de distribució simètrica i severa, partida per un balcó longitudinal de tres obertures. Com a detalls, cal esmentar les reixes de ferro forjat de procedència semi-industrial, el cancell d'estil Tudor anglès i l'interior gairebé intacte, amb adossament ceràmics i mobles d'interès.

## Referències

* ↑ «Casa de mossèn Jaume Via». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Simitarra de Swinhoe

La simitarra de Swinhoe (Erythrogenys swinhoei) és un ocell de la família dels timàlids (Timaliidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos tropicals i subtropicals i boscos de muntanya del sud de la Xina.

## Referències

* ↑ «Simitarra de Swinhoe». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Solenopsis solenopsidis

Solenopsis solenopsidis és una espècie de formiga de la subfamília dels mirmicins. És endèmica de l'Argentina. Apareix com a espècie vulnerable en la Llista Vermella de la UICN.

## Referències

* ↑ Grup d'Especialistes en Insectes Socials de la UICN. «Solenopsis solenopsidis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 1996. DOI: 10.2305/IUCN.UK.1996.RLTS.T20325A9186731.en. [Consulta: 13 març 2021].
# Adalberó III de Metz

Adalberó III dit el Pacífic fou bisbe de Metz de 1047 a 1072.
Era el fill del comte Frederic de Luxemburg. Fou un dels preceptors del seu cosí Bruno d'Eguisheim-Dagsburg que després fou el papa Lleó IX. El 1047 va succeir al seu oncle Thierry o Teodoric de Luxemburg com a bisbe de Metz. Va morir el 13 de novembre de 1072 i fou inhumat a l'església de Saint-Sauveur de Metz.

## Ascendència

| | | | | | 16. | 16. | 16. | 16. |
| | | | | | 8. | 8. | 8. | 8. | | | |
| | | | | | 17. | 17. | 17. | 17. |
| | | | | | 4. Sigifred de Luxemburg | 4. Sigifred de Luxemburg | 4. Sigifred de Luxemburg | 4. Sigifred de Luxemburg | | | | | | |
| | | | | | | | | 18. | 18. | 18. | 18. |
| | | | | | 9. | 9. | 9. | 9. | | | |
| | | | | | 19. | 19. | 19. | 19. |
| | | | | | 2. Frederic de Luxemburg | 2. Frederic de Luxemburg | 2. Frederic de Luxemburg | 2. Frederic de Luxemburg | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | 20. Hug I de Nordgau | 20. Hug I de Nordgau | 20. Hug I de Nordgau | 20. Hug I de Nordgau |
| | | | | | | | 10. Eberard IV de Nordgau | 10. Eberard IV de Nordgau | 10. Eberard IV de Nordgau | 10. Eberard IV de Nordgau | | | |
| | | | | | 21. Hildegarda de Ferrette | 21. Hildegarda de Ferrette | 21. Hildegarda de Ferrette | 21. Hildegarda de Ferrette |
| | | | | | 5. Edwigs o Hedwiga de Nordgau | 5. Edwigs o Hedwiga de Nordgau | 5. Edwigs o Hedwiga de Nordgau | 5. Edwigs o Hedwiga de Nordgau | | | | | | |
| | | | | | | | | 22. Wigeric de Bidgau | 22. Wigeric de Bidgau | 22. Wigeric de Bidgau | 22. Wigeric de Bidgau |
| | | | | | 11. Luitgarda de Bidgau | 11. Luitgarda de Bidgau | 11. Luitgarda de Bidgau | 11. Luitgarda de Bidgau | | | |
| | | | | | 23. Cunegunda de França | 23. Cunegunda de França | 23. Cunegunda de França | 23. Cunegunda de França |
| | | | | | 1. Adalberó III de Metz | 1. Adalberó III de Metz | 1. Adalberó III de Metz | 1. Adalberó III de Metz | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | 24. | 24. | 24. | 24. |
| | | | | | | | | | | | 12. | 12. | 12. | 12. | | | |
| | | | | | | | | 25. | 25. | 25. | 25. |
| | | | | | | | | 6. | 6. | 6. | 6. | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | 26. | 26. | 26. | 26. |
| | | | | | 13. | 13. | 13. | 13. | | | |
| | | | | | 27. | 27. | 27. | 27. |
| | | | | | 3. Ermentrude de Gleiberg ? | 3. Ermentrude de Gleiberg ? | 3. Ermentrude de Gleiberg ? | 3. Ermentrude de Gleiberg ? | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | 28. | 28. | 28. | 28. |
| | | | | | | | | 14. | 14. | 14. | 14. | | | |
| | | | | | 29. | 29. | 29. | 29. |
| | | | | | 7. | 7. | 7. | 7. | | | | | | |
| 30. | 30. | 30. | 30. |
| | | 15. | 15. | 15. | 15. | | | |
| | | | | | 31. | 31. | 31. | 31. |

## Referències

* ↑ de Ram, P. F. X.. «Adalbéron III». A: Biographie Nationale de Belgique. volum 1, 1867.
* 1 2 3 Neyen, Auguste. Biographie luxembourgeoise, 1860, p. 369],.
# Adalberó I de Metz

Adalberó I de Metz (? -26 d'abril de 962), fou un membre del clergat de l'alta edat mitjana que va ser bisbe de Metz de 929 a 954, i abat de Sint-Truiden a partir de 944, per poder restaurar-ne els edificis degradats per la negligència dels seus predecessors.
Fill de Wigéric, comte del Bidgau i comte palatí de Lotaríngia i de Cunegunda de França, de la família lotaríngia dita casa de les Ardenes o Wigerícides; era germà del comte de Bar conegut com a Frederic I de Lorena. La Vita Johannis Gorziensis, escrita el 980, indica que Adalberó de Metz era de sang reial tant del costat patern com del costat matern, el text precisava aquest origen pujant a diverses generacions.
Fou escollit el 929 per succeir a Bennó de Metz que havia renunciat a l'episcopat de Metz.
El 934 va intentar la reforma de l'abadia de Gorze, que va confiar sobretot a Jean de Vandière. Va retornar al bisbe Brunó de Colònia la relíquia de la "fèrula petrínia" que havia estat portada a la catedral de Metz en el moment de la invasió dels huns.
Va prendre partit per Lluís IV de França en el seu conflicte amb Otó I del Sacre Imperi Romanogermànic per al control de la Lotaríngia. El 939 va haver de cedir el control de Metz a Otó I.
El 941 va fer fora els canonges de l'abadia de Saint-Arnould i hi va instaurar l'orde de Sant Benet sota la direcció de l'abat Heribert de Gorze.
El 944 va esdevenir abat de Sint-Truiden que va fer reconstruir. En va consagrar l'església el 947.
El 950 va intervenir com a mediador en el conflicte que oposava al rei Lluís IV de França i al comte de París Hug el Gran.
Va morir el 26 d'abril del 962 segons les cròniques del bisbat de Metz, o el 23 de febrer segons les de Saint-Truiden.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Les Monedes dels évèques de Metz a Memoires de l'Academie Nationale de Metz, Volum 14, pàg. 5, Félicien de Saulcy, 1833
* ↑ Guillaume de Volpiano. Un Reformateur En Son Temps (962 - 1031) pàg. 105, Véronique Gazeau, Monique Goullet 2008]

## Bibliografia

* Henri Tribout de Morembert, Adelbéron Ier, Evêque de Metz (929-962), Biographie nationale du pays de Luxembourg vol 6, pàg 247, 1954 a «Luxemburgensia online». [Consulta: 7 setembre 2012].
* Adalbéron Ier de Metz a Saarländische BiografienArxivat 2012-03-27 a Wayback Machine.
# Silvia Cobo Juárez

Silvia Cobo Juárez (Barcelona, 1979) és una periodista especialitzada en informació sobre mitjans de comunicació i internet. Bloguera des del gener de 2007 i autora del llibre Internet para periodistas. El 2009 va impulsar, amb els periodistes Andreu Castellano, Miguel Ángel Méndez, Jesús Gordillo, Carlos Alonso, Carmen Jané,Albert Muñoz, Anna Solana, Jordi Sabaté, Aitor Lagunas, Miquel Pellicer, Cèsar Sánchez i Toñi Herrero, el col·lectiu BCNMediaLab, com a espai de debat i reflexió sobre comunicació, que va deixar de funcionar el gener de 2014.
Actualment, treballa en àmbits d'interès personal, periodisme, divulgació i formació com a internet. A més a més, imparteix diferents cursos sobre introducció al món digital, a les xarxes socials i sobre la identitat personal al món d'internet.
Silvia Cobo, apareix com una de les 200 protagonistes de la internet catalana, en el llibre de Saül Gordillo Sobirania.cat

## Referències

* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Arenys de Mar: Crea't edicions, juny 2014, p. 180. ISBN 978-84-942772-0-7.
* ↑ «Silvia Cobo: que faig?» (en castellà). Silvia Cobo, 2007. Arxivat de l'original el 2020-09-22. [Consulta: 28 març 2015].

## Enllaços externs

* @silviacobo
* Silvia Cobo Blog Arxivat 2015-03-28 a Wayback Machine.
# Silvia Blumenfeld

Silvia N. Blumenfeld (1949) és una experta mundial en micologia. De 1986 fins a 2004, va ser professora de Micologia i Biotecnologia de fongs filamentosos a la Universitat Nacional del Comahue, en Rio Negro, Argentina. L'any 2002, es va traslladar a Israel, on es va establir, convertint-se en celadora de les col·leccions de fongs de la Universitat de Tel-Aviv, i especialitzant-se en bolets medicinals. Ha escrit més de 50 articles, llibres, i patents al seu nom, havent rebut honors acadèmics. A 1995 va ser guardonada amb el Premi Nacional 'José Antonio Balseiro' per la seva obra.
S'especialitza en micologia, fitopatologia i patogènia de forestals. També és experta en biotecnologia de fongs, fongs descomponedors de fusta, i en col·leccions de cultius de bolets. Va dirigir projectes de selecció genètica i millora de soques de fongs comestibles i medicinals. Blumenfeld va treballar vint anys en la formulació de inoculants i en la seva producció industrial.
* Professora de Fitopatologia, Universitat Nacional del Comahue, Facultat d'Agronomia, Cinc Salts, Riu Negre, Argentina. De 1986 a 2004.
* Professora de Biotecnologia de fongs filamentosos, a la Universitat Nacional del Comahue. De 1995 a 2004.
* Membre de la "Carrera d'Investigador Científic i Tecnològic" del Consell Nacional de Recerques Científiques i Tècniques de l'Argentina (CONICET), de 1985 a 2002.
* Va ser investigadora en el Hagolan Research Institute, al 2003.
* Va ser curadora a la Universitat de Tel-Aviv, de les col·leccions de fongs, des de 2006 a 2010
* Professora convidada a importants i nombroses Universitats i Instituts, de Canadà, Espanya, França, EE. UU., Mèxic, Veneçuela, Cuba, Brasil, Uruguai.
* En 2010, va desenvolupar l'empresa Mycolo: una companyia especialitzada en el cultiu i processament de bolets medicinals a extractes medicinals

## Referències

* ↑ Asociación Argentina de Microbiología
* ↑ https://web.archive.org/web/20111127220746/http://forocytp.org.ar/?page_id=23
* ↑ http://new.wfcc.info/ccinfo/index.php/collection/by_id/970 Arxivat 2011-09-01 a Wayback Machine.