OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cabana de pedra seca 2 (Oristà)

La Cabana de pedra seca 2 és una cabana d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A la dreta de la carretera que uneix Oristà amb l'Eix Transversal, just al costat del tercer revolt de la carretera sortint d'Oristà, al quilòmetre 0.855, trobem una cabana de vinya de planta circular, amb murs de pedra lligada en sec. El diàmetre de la planta és de 3,51metres i consta d'un espai intern de 4,63 m². La teulada és de volta cònica feta amb lloses i l'alçada màxima de la construcció és de 2,42 metres.

## Història

Típica cabana de vinya de les zones on hi havia aquest cultiu abans de la plaga de la fil·loxera de finals del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Cabana de pedra seca 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Paisatge rural (Joaquim de Cabanyes)

Paisatge rural és una pintura sobre metall feta per Joaquim de Cabanyes i Ballester el 1847 i que es troba conservada actualment a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, amb el número de registre 8834 d'ençà que va ingressar el 14/10/2008, provinent la col·lecció privada de Josep Mir i Estalella.

## Descripció

Paisatge rural amb campanar al fons. En primer terme es pot veure un riu i diverses figures. El cel està ple de nuvols grisos, dels que surten raigs de llum.

## Inscripció

Al quadre es pot llegir la inscripció año 1847; n. 18; A Dn Luis rigal su a/mo amigo Joaquim de Cabanyes.

## Bibliografia

* Trullén, Josep Maria (dir.). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les col·leccions del museu. 2001. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom Biblioteca Museu V.Balaguer, 2001. B-10-437/2001. ISBN 84-931438-3-9.

## Enllaços externs

* Web oficial del museu
# Sulkhan-Saba Orbeliani

Sulkhan-Saba Orbeliani (georgià სულხან-საბა-ორბელიანი) (Tandzia, Geòrgia, 1658- Moscou 1728) fou un príncep, monjo i escriptor georgià. Era monjo del monestir de David-Garedja, i el 1692 es convertí al catolicisme.
Fou tutor del fufur rei Vakhtang VI de Kartli i el 1713 formà part d'una ambaixada georgiana als Estats Pontificis i França, tot entrevistant-se amb el papa Climent XI i el rei Lluís XIV de França. Més tard fou hostigat per l'església ortodoxa georgiana, raó per la qual el 1724 hagué d'exiliar-se a Rússia, on va morir.
És autor de Sitquiskona (Diccionari georgià), primera gramàtica i lèxic georgians moderns, així com el llibre de caràcter filosòfic სიბრძნე სიცრუისა (Dsigni Sibrzne-Sikruisa Llibre de la Saviesa i la Mentida), i მოგზაურობა ევროპაში (Mogzavroba Evropashi Viatge a Europa).
# Fredericktown (Ohio)

Fredericktown és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 2.428 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fredericktown tenia 2.428 habitants, 1.021 habitatges, i 681 famílies. La densitat de població era de 664,9 habitants per km².
Dels 1.021 habitatges en un 32,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,3% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 30% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.354 $ i la renda mediana per família de 45.345 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.028 $ mentre que les dones 21.858 $. La renda per capita de la població era de 19.138 $. Aproximadament el 5,7% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fredericktown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fredericktown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Coreius guichenoti

Coreius guichenoti és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 35,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: riu Changjiang a la Xina.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Yue, P., 1998. Gobioninae. p. 232-389. A: Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.
* ↑ Chen, Y., Y. Chen i D. He, 2002. Biodiversity in the Yangtze river fauna and distribution of fishes. J. Ichthyol. 42(2):161-171.
* ↑ Hwang, H.C., P.C. Yueh i S.F. Yu, 1982. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 1 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, Xina. 173 p.
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Santa Maria d'Ossea

Santa Maria d'Ossea és una edificació religiosa que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Navès (Solsonès).
Es troba al nord del nucli de Navès i al marge dret de l'Aigua d'Ora, a tocar de la masia de Can Feliu, formant angle recte amb la façana sud de la masia, de la que queda separada uns metres. S'hi accedeix des de la nova carretera de la Vall d'Ora que s'inicia al km. 119,4 de la C-26 (de Solsona a Berga)(41° 59′ 41″ N, 1° 39′ 01″ E﻿ / ﻿41.994642°N,1.650209°E﻿ / 41.994642; 1.650209). Transcorreguts uns 600 metres de la dita carretera es pren la pista ben senyalitzada de l'esquerra, que mena al cap de 600 metres més a la masia i l'església.

## Descripció

Santa Maria d'Ossea és una església d'una sola nau construïda l'any 1799. Actualment està sota l'advocació de la Mare de Déu dels Àngels.
És de planta rectangular amb teulada a dos vessants. Al costat, hi ha un esvelt campanar que a la part superior té una sèrie de finestrals d'arc de mig punt, per a les campanes. La porta orientada al sud, es troba en la façana principal i en la llinda hi ha la data, molt esborrada, amb un rosetó dalt. El tipus de construcció, és a partir d'un parament de pedres amb morter excepte a les cantonades i al marc de la porta, que són de pedra picada i escairades. No hi ha cap finestra.
A l'interior, hi ha un altar barroc-neoclàssic fet l'any 1799 i una talla moderna de Santa Maria.

### Notícies històriques

Aquesta església es va construir al damunt de l'antiga capella dedicada a Santa Maria, esmentada al segle xii. Va ser sufragània de l'església de Linya. La imatge romànica de la Verge va ser recollida pel bisbe de Vic, Dr. Morgades i portada al museu de la ciutat.
També s'esmenta al segle xii el castell d'Ossea (o d'Orsera), donat a l'església de Solsona per Pere Vilaró (1163) que possiblement, estava en el lloc que actualment ocupa la masia de Can Feliu.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 3 4 5 «Santa Maria d'Ossea». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Navès
# Cabana de pedra seca a Conill

Cabana de pedra seca a Conill és una obra de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construcció rural de planta rectangular amb dos nivells. La coberta, tot i estar totalment enrunada, mostra una estructura de dues aigües amb el carener perpendicular a la façana principal. El parament és de pedra del tipus marga, molt variada en mida, forma i color. Estan prou ben falcats amb pedra més petita i la presència de terra com a lligam és escassa. Les cantonades estan molt ben travades a pesar de no estar gens treballades. L'interior de la cabana té una doble altura que, tot i presentar-se mig enrunada, s'hi aprecia un forjat format per bigues de fusta i revoltons de guix. Aquesta distribució seria molt semblant a la de les típiques cases de poble, on els animals dormen a la planta baixa per tal de donar escalfor a la planta superior, on dormiria la família. La construcció té dos portals, el superior, amb orientació sud, està format amb una llinda de pedra a l'exterior i de fusta a l'interior. Els brancals són de blocs de pedra similars als de la resta de la construcció i l'obertura està situada molt per sobre del nivell del terra, com si en origen hagués comptat amb una escala o esglaons de fusta. El portal inferior, amb orientació nord, té una doble llinda de pedra amb brancals. Com a elements característics, a l'interior de la cabana hi destaca una menjadora de pedra encastada al mur. A l'exterior, hi ha una prestatgeria de pedra encastada a la façana est, una espitllera a la planta baixa i dues finestres a la segona planta.

## Referències

* ↑ «Cabana de pedra seca a Conill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Can Déu (Anglès)

Can Déu és una masia del municipi d'Anglès inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici aïllat de dues plantes i coberta de dues aigües a façana. És en el pendent d'un turó, per la qual cosa existeixen uns aterrassaments amb contraforts tant a sobre com a sota del mas. La planta baixa té dues obertures rectangulars, fetes de pedra i obra. Una d'elles, la principal, té com a llinda una biga de fusta. Al parament lateral dret, a ponent, hi ha restes d'un forn semicircular amb coberta d'un vessant. El primer pis té tres obertures. Hi ha una finestra petita a la part dreta, una finestra més gran, emmarcada de rajol i amb llinda de biga de fusta i, a la part esquerra, una finestra d'arc de mig punt emmarcada de rajols amb balcó no emergent i impostes marcades de rajol. La teulada és simple i senzilla i, encara que durant els anys 70-80 es va fer una reforma a la teulada, hi ha una part del sostre que està enfonsada. A la banda dreta de la façana, on també s'entreveuen antigues finestres actualment tapades, hi ha dos tirants de ferro que aguanten l'estructura. Immediatament adossat al costat esquerre de la casa hi ha una estructura de rajols de dues plantes i teulada d'un sol vessant a façana que feia funcions de paller i magatzem.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Déu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Parakysis longirostris

Parakysis longirostris és una espècie de peix de la família dels akísids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Singapur, la Malàisia peninsular i Indonèsia.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i A.J. Whitten, 1996. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi: additions and corrections. Periplus Editions, Hong Kong. 8 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Fish collection database of the J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Anònim, 2001. Fish collection database of the National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Ng, H.H. i M. Kottelat, 2003. Parakysis notialis, a new species of akysid catfish from Borneo (Siluriformes: Akysidae). Ichthyol. Res. 50(1): 48-51.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sulitjelmaisen

La Sulitjelmaisen en (noruec) o Salajekna en suec (sami de Lule: Sállajiegŋa) és una de les glaceres més grans de la Noruega continental. La major part de la glacera se situa a Noruega (municipi de Fauske, comtat de Nordland), excepte la part més oriental, que creua la frontera cap a Suècia (municipi de Jokkmokk, Comtat de Norrbotten), on se'l coneix com a Salajekna. Quan es considera tota la glacera, és la glacera més gran de Suècia.
El punt més alt de la glacera és a 1.680 metres sobre el nivell del mar i el seu punt més baix està a una alçada de 830 metres. La glacera ha retrocedit en els últims anys. El llac Låmivatnet es troba just al sud de la glacera.
La Universitat d'Estocolm opera amb una estació meteorològica automàtica prop del front de la glacera.

## Referències

* ↑ «Salajekna climate station» (en suec). Institutionen för naturgeografi och kvartärgeologi - Stockholms universitet. Arxivat de l'original el 2012-04-15. [Consulta: 20 octubre 2015].
# Friedrich Karl von Savigny

Friedrich Karl von Savigny (Frankfurt am Main, 21 de febrer de 1779 – Berlín, 25 d'octubre de 1861) va ser un jurista alemany, fundador de l'escola històrica de dret alemanya.
Va ser professor a les universitats de Marburg (1803-1808) i de Landshut (1808-1810) i el primer catedràtic de Dret romà a la Universitat de Berlín, on va desenvolupar la seva tasca fins al 1842. Va ocupar també diversos càrrecs públics a l'Estat prussià, del qual va ser ministre per a la reforma legislativa (1842-1848). A partir de 1848 es va dedicar exclusivament a realitzar treballs científics.

## Biografia

El 1795, amb 16 anys, entra a la Universitat de Marburg, on assistirà a les classes dels professors Anton Bauer i Philipp Friedrich Weiss, principals pioners de les reformes del codi penal alemany. Després d'això, Savigny visitarà diverses universitats, destacant la de Jena, Leipzig i Halle. De tornada a Marburg, aconsegueix el seu doctorat l'any 1800. A Marburg es converteix en professor on donarà classes sobre codi penal i influenciarà als Germans Grimm en el mètode d'investigació històrica. Defensor de la teoria de la ficció legal, per Savigny el projecte codificador del dret no tenia sentit per diverses raons, entre les quals la feble tradició jurídica alemanya i segons ell calia rescatar el dret antic. La seva obra Vom Beruf unserer Zeit für Gezetzgebung und Rectwissenschaft (De la vocació del nostre temps per a la legislació i la ciència jurídica) (1814) representava una rèplica a les tesis de Thibaut que defensava la conveniència d'elaborar un codi de dret civil. Segons Savigny el fonament del dret radica en la consciència comuna d'una col·lectivitat nacional i es manifesta en els costums.

## Referències

* 1 2 Escudero López, José Antonio. Curs d'Història del Dret: Fonts i institucions politicoadministratives. Universitat d'Alacant, 2008-10. ISBN 978-84-7908-986-3.
* ↑ Jardí, Enric. Les doctrines jurídiques, polítiques i socials d'Enric Prat de la Riba. Institut d'Estudis Catalans, 1974. ISBN 978-84-7283-101-8.
# Concurs Reina Elisabet

El Concurs Reina Elisabet és un concurs internacional de música que s'organitza a Bèlgica. Va ser fundat l'any 1937 per la reina Elisabet de Bèlgica. És un dels concursos de més prestigi afiliat a la Federació Mundial de Concursos Internacionals de Música.
Els primeras anys es deia Concurs Eugène Ysaÿe, com a homenatge al violinista i compositor belga Eugène Ysaÿe (1858-1931). El 1951, el concurs va rebre el nom de la seva fundadora, la reina Elisabet (1876-1965).
El concurs té lloc anyalment al més de maig a Brussel·les i està obert a músics joves. S'alternen pianistes, violinistes i cantants. El 2017 es va organitzar per primera vegada un concurs per a violoncel·listes. Fins al 2014 també hi havia un concurs de compositors. La composició guanyadora va servir llavors com a obra final obligatòria per als pianistes o violinistes. Des de l'any 2015 es va suprimir el concurs de composició i d'aleshores ençà s'encarrega l'obra final obligatòria per a piano, violoncel o violí a un compositor belga.
L'únic laureat dels Països Catalans i de tota la península ibèrica fins ara (2023) va ser el compositor valencià Miguel Gálvez-Taroncher el 2007 amb el seu concert per a piano i orquestra La lluna i la mort.

## Referències

* ↑ «concurs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cello 2017» (en neerlandès, francès, anglès). Internationale Muziekwedstrijd Koningin Elisabeth van België vzw, 2017. [Consulta: 8 novembre 2023].
* ↑ «El compositor español Miguel Gálvez-Taroncher obtiene el Gran Premio Reina Elisabeth de Bélgica» (en castellà), 01-06-2007. [Consulta: 8 novembre 2023].
# Santa Maria d'Ovella

Santa Maria d'Ovella és una església d'Alp inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La capella de Santa Maria d'Ovella és una construcció d'origen romànic. Notablement alterada al llarg dels anys, només es conserven alguns vestigis de l'estil original, com per exemple una porta amb arc de mig punt, tapiada, a la cara nord.
A la cara sud s'hi troba una altra porta, amb un arc de descàrrega, i un contrafort. L'aparell és de pedres, ben tallades, i la teulada, de llicorella, és a dues vessants.

## Història

El poble d'Ovella és citat el 839 (Evella) en l'acta de consagració de la Catedral d'Urgell.
Durant el tercer quart del segle xvii, els soldats del duc francès Anne Jules de Noailles, governador del Rosselló des del 1678 al 1689 (el Rosselló, el Conflent, el Capcir i l'Alta Cerdanya havien estat incorporats a França el 1659), varen incendiar l'església.
Posteriorment la capella va ser utilitzada com a paller i estable per a ovelles, així com un cos afegit a ponent (construït cap al 1950). També ha estat afegida una construcció pel costat de llevant, que és utilitzada com a habitatge i refugi per als pastors.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Maria d'Ovella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Dromes

El dromes (Dromas ardeola) és l'única espècie de la família dels dromàdids (Dromadidae), que pertany a l'ordre dels caradriformes (Charadriformes).

## Descripció

Distintiu pel seu bec massís i el seu plomatge blanc i negre. Llargues potes i coll. Dits curts amb membranes interdigitals incompletes.

## Hàbitat i distribució

Viu en platges de sorra i aiguamolls de les costes del l'oceà Índic, en Àfrica i Àsia.

## Hàbits

Gregari, viu en grups de 20 o més individus que cerquen crancs (que és el seu aliment principal) sobre la platja. Són seminocturns.

## Reproducció

Crien en colònies molt nombroses, sovint de més de mil individus. Les colònies se situen sobre les dunes, en la que excaven un cau de més d'un metre, al final del qual hi ha una cambra en la que ponen un únic ou. Els pollets romanen al niu fins a completar el seu creixement. Més tard acompanyaran els pares aprenent les tècniques necessàries per obtindre l'aliment.

## Referències

* Handbook of the Birds of the World, Volume Three, Hoatzin to Auks; de Hoyo, Elliot and Sargatal, ISBN 84-87334-20-2
* ↑ Dromes en GROMS
# Festival de Cinema de Sarajevo

El Festival de Cinema de Sarajevo és un festival de cinema celebrat anualment a Sarajevo. Fundat el 1955 durant el Setge de Sarajevo i la Guerra de Bòsnia, és un dels festivals de cinema més grans d'Europa, i el més gran i important de la regió dels Balcans. Té lloc durant l'agost, i s'hi mostren llargmetratges i curtmetratges d'arreu del món. El director actual del festival és Mirsad Purivatra, antic executiu en cap de la branca bosniana de McCann Erickson.

## Referències

* ↑ «About the Festival». Sarajevo Film Festival Official Website.
* ↑ «Inside Film's Guide to Film Festivals in Europe». Inside Film.
# Gail (cràter)

Gail és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 10 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim hebreu, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2006.

## Referències

* ↑ «Gail». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Construccions de pedra seca XIV (l'Albi)

Les Construccions de pedra seca XIV és una obra de l'Albi (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de pastors utilitzada com a aixopluc ocasional construïda el 1852 i encarada cap al nord-est. Està feta de grans pedres sense desbastar i no s'ha fet servir cap tipus d'argamassa per unir-les. La volta apuntada s'ha construït per aproximació de filades. A l'interior hi ha una menjadora pels animals, una llar de foc i un altell, possiblement utilitzat pel pagès com a dormitori. A l'exterior hi ha una cisterna que recull l'aigua per uns reguerons fets a la roca.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca XIV». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].