OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Pelai Negre

La Casa Pelai Negre és un habitatge dins l'antic nucli emmurallat, al barri del Mercadal de la vila de Castelló d'Empúries (Alt Empordà), i formant cantonada entre el Carrer de la Font Calvera i la Plaça de les Cols.
Edifici de planta rectangular format per dues crugies a diferent alçada. El cos davanter consta de planta baixa i una més d'alçada, i està cobert amb un terrat, delimitat per un fris corregut a manera de barana. En canvi, l'altre cos està cobert amb teulada a dues vessants de teula, amb el carener paral·lel a la façana de la plaça, i consta de planta baixa i dos pisos. La façana principal al Carrer de la Font Calvera està arrebossada i pintada, amb porta d'accés d'obertura rectangular i un gran portal rectangular amb permòdols, actualment d'accés al garatge, el qual compta amb la llinda decorada amb rajoles ceràmiques amb motius geomètrics i florals. Al primer pis hi ha dues senzilles finestres d'obertura quadrada.
La façana amb la Plaça de les Cols conserva parts de l'arrebossat, però s'observa el parament de pedra i maó original. A la planta baixa hi ha tres finestres amb permòdols emmarcades, amb l'ampit revestit amb rajola ceràmica vidrada verda. A la planta superior hi ha una finestra senzilla quadrada i un finestral d'obertura rectangular, amb sortida a un balcó amb barana de ferro.
Encara que no s'ha documentat notícies històriques que facin referència a la l'edifici en si, es pot relacionar el nom de la casa amb la nissaga dels Negre. Un dels personatges més importants d'aquesta família va ser en Pelai Negre i Pastell (Castelló d'Empúries 1895 - Girona, 1984) en el si d'una família noble i benestant. Va ser doctor en dret, polític i historiador. Fou membre de la Lliga i, del 1925 al 1936, presidí el Sindicat Centre Agrícola i Social de Castelló d'Empúries. Es dedicà a la investigació en el camp de la genealogia i l'estudi dels principals casals nobiliaris de Girona. Va ser membre fundador i tresorer dels Estudis Gironins.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Pelai Negre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Barakat I

Barakat (I) ibn Hàssan ibn Ajlan fou xerif de la Meca, de la setena generació després de Qatada ibn Idris (1201-1220), fundador de la darrera dinastia de xerifs, els haixemites.
El seu pare Hàssan (II) ibn Ajlan (1396-1418) el va associar al poder (1407) però aquest li fou disputat per alguns cosins (Àhmad III i Rumahita II). El 1418 el seu pare va abdicar a causa de la seva avançada edat i Barakat I fou reconegut com a successor pel sultà mameluc Barsbay (1422-1438) contra les pretensions d'Alí II. El sultà Jàqmaq (1438-1453) va nomenar un inspector (nazir) per les ciutats santes i va instal·lar a la Meca una guarnició de 50 cavallers.
Va exercir el càrrec fins al 1442 i es va haver d'enfrontar amb el seu germà Alí II. El 1442 fou destronat per Alí III, al qual el va substituir Abu-l-Qàssim (1444-1447), però el 1447 va poder recuperar el poder que va conservar fins a la mort el 1455. El va succeir el seu fill Muhàmmad V (1455-1497).

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Barakāt».
# María Inmaculada de España Moya

María Inmaculada de España Moya (Alacant, 1962) és una advocada i política valenciana, senadora per Alacant en la vi, vii i viii legislatures.

## Biografia

És germana del també polític Julio de España Moya. Llicenciada en dret, és membre de l'Agrupació d'Advocats Joves. Diplomada per l'Escola de Pràctica Jurídica d'Alacant, va obtenir la beca «Vidal Albert» de col·laboració en el Centre de Documentació Europea.
Fou escollida senadora pel Partit Popular per la província d'Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1996, 2000 i 2004. Ha estat secretària primera (2000-2004) i viceportaveu de la Comissió de Justícia del Senat (2004-2008), de la Comissió Constitucional (1998-2000).

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.193. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa del Senat
# Torre de Ca l'Estefania Plaza

La Torre de Ca l'Estefania Plaza és una obra del municipi de Vila-seca (Tarragonès) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

La torre del carrer Verge de la Pineda, 9 pertany més aviat al segon recinte emmurallat, juntament amb la que hi ha a l'avinguda de la Mare de Déu de la Pineda, 38-40 -anomenada Torre de la Ramona o torre de l'Irè-, no coincideix amb les altres onze torres que defensaven clarament el clos de la vila. Es troba en bon estat de conservació. Podem veure trossos de dues portes afrontades, una d'arc de mig punt adovellat, rebaixat per la part de dins. A l'altura del tercer pis hi ha les mènsules del matacà, descentrat respecte de la porta. La casa a la qual pertany és una construcció del 1616 tal com mostra l'escut del pati interior. És el fruit de transformacions diverses.

## Història

La població de Vila-seca es defensava mitjançant un seguit de torres -dotze concretament, algunes de les quals s'han conservat fins als nostres dies- que formaven un doble clos emmurallat. Aquestes torres tenen en comú la planta quadrangular, la distribució interior dels pisos, el tipus de material constructiu emprat i la forma de construcció. En origen podrien haver tingut merlets, però no s'observa cap senyal de l'existència de matacans. El gruix dels murs està al voltant dels 75 cm.

## Referències

* 1 2 «Torre de Ca l'Estefania Plaza». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].

## Enllaços externs

* «Torre de Ca l'Estefania Plaza». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Torre de Ca l'Estefania Plaza». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Boromullita

La boromullita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom per la seva relació amb la mullita i el seu contingut de bor.

## Característiques

La boromullita és un silicat de fórmula química Al$_9$BSi₂O$_{19}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2007. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la boromullita pertany a «9.AF - Nesosilicats amb anions addicionals; cations en [4], [5] i/o només coordinació [6]» juntament amb els següents minerals: sil·limanita, andalucita, kanonaïta, cianita, mullita, krieselita, yoderita, magnesiostaurolita, estaurolita, zincostaurolita, topazi, norbergita, al·leghanyita, condrodita, reinhardbraunsita, kumtyubeïta, hidroxilcondrodita, humita, manganhumita, clinohumita, sonolita, hidroxilclinohumita, leucofenicita, ribbeïta, jerrygibbsita, franciscanita, örebroïta, welinita, el·lenbergerita, sismondita, magnesiocloritoide, ottrelita, poldervaartita i olmiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Mont Stafford, a la regió de Central Desert, al Territori del Nord, Austràlia. Es tracta de l'únic indret a on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Boromullite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Heraclides de Maronea

Heraclides de Maronea (llatí: Heracleides, en grec antic: Ἡρακλείδης) fou un grec mercenari al servei del rei Seutes dels odrisis, a Tràcia (Probablement Seutes II), que vivia a la capital dels odrisis en temps de Xenofont el 400 aC.
Quan van arribar a Tràcia Xenofont i les restes de l'expedició dels deu mil en la seva retirada, Heraclides va rebre l'encàrrec de negociar el botí obtingut pels grecs i els tracis en comú, però es va quedar una part considerable del preu de la venda. Aquesta conducta fraudulenta juntament amb els retrets que va proferir contra Xenofont quan aquest va reclamar un repartiment just a instància de les seves tropes, va provocar problemes entre Seutes i els mercenaris grecs.

## Referències

* ↑ Xenofont, Anàbasi, VII, 3,4,5,6
# Chita Rewa

Chita Rewa és un riu de Madhya Pradesh. El seu naixement se situa al districte de Chhindwara i després d'un recorregut d'aproximadament 80 km desaigua al Shakar prop de Partlon al districte de Narsinghpur.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Casa Pedrol (Gandesa)

La Casa Pedrol és una obra racionalista de Gandesa (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici típicament racionalista ocupant un solar molt estret. De quatre pisos, fent angle, amb balcons correguts massissos, corbats a gran part de la façana, que té totes les seves obertures seguint eixos verticals. Totes les finestres estan emmarcades i línies de cornisa marcant els forjats.
Façana revocada i coberta superior plana, terrassada.

## Referències

* 1 2 «Casa Pedrol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Tribunal Constitucional de Moldàvia

El Tribunal Constitucional de Moldàvia (romanès: Curtea Constituțională a Republicii Moldova, abreujat CCM) és l'òrgan judicial de la República de Moldàvia que primordialment pretén garantir el compliment de la constitució. Va ser creat el 23 de febrer del 1995 a Chișinău, la capital del país. És l'únic ens de caràcter constitucional de Moldàvia i no depèn de cap altre de l'administració pública.
Les seves funcions, definides en l'article 135 de la Constitució de Moldàvia, inclouen el control de la constitucionalitat de les lleis, de les resolucions parlamentàries, dels decrets del president, de les resolucions i ordenances del govern, i dels tractats internacionals en els quals participa l'Estat. També li correspon al tribunal justificar la dissolució del Parlament de Moldàvia i la destitució temporal del President de la República de Moldàvia.
Formen el tribunal 6 jutges que roten sexennalment i són irreelegibles. Des del 25 d'abril del 2023, el jurista Nicolae Roșca n'ocupa la presidència.

## Llista de presidents

A continuació són allistades les persones que han presidit el tribunal des que va ser creat.
| # | Nom (naixement – mort) | Durada del mandat | Durada del mandat |
| # | Nom (naixement – mort) | Inici | Final |
| 1 | Pavel Barbalat (1935–2004) | 23 de febrer del 1995 | 23 de febrer del 2001 |
| 2 | Victor Pușcaș (n. 1943) | 27 de febrer del 2001 | 15 de febrer del 2007 |
| 3 | Dumitru Pulbere (n. 1952) | 1r de març del 2007 | 28 de setembre del 2011 |
| 4 | Alexandru Tănase (n. 1971) | 4 d'octubre del 2011 | 12 de maig del 2017 |
| 5 | Tudor Panțîru (n. 1951) | 12 de maig del 2017 | 31 de gener del 2018 |
| 6 | Mihai Poalelungi (n. 1962) | 16 de març del 2018 | 20 de juny del 2019 |
| 7 | Vladimir Țurcan (n. 1954) | 19 d'agost del 2019 | 23 d'abril del 2020 |
| 8 | Domnica Manole (n. 1961) | 23 d'abril del 2020 | 25 d'abril del 2023 |
| 9 | Nicolae Roșca (n. 1962) | 25 d'abril del 2023 | En el càrrec |

## Referències

* ↑ «Constitutional Court of the Republic of Moldova» (en anglès). Association of Constitutional Justice of the Countries of the Baltic and Black Sea Regions. [Consulta: 19 juny 2023].
* 1 2 3 V. Markhgeym, Marina; Novikova, Alevtina E.; Rosenko, Maria I.; Katorgina, Natalya P.; Tonkov, Evgeniy E. «CONSTITUTIONAL COURT IN PUBLIC ADMINISTRATION SYSTEM IN MOLDOVA AND RUSSIA». Humanities & Social Sciences Reviews, 7, 5, 29-10-2019, pàg. 847–850. DOI: 10.18510/hssr.2019.75110. ISSN: 2395-6518.
* 1 2 «Domnica Manole is leaving as head of the Constitutional Court. Who is the new President of the CC» (en anglès). Moldova 1, 25-04-2023. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ «Foști judecători ai Curții Constituționale» (en romanès). Tribunal Constitucional de Moldàvia. [Consulta: 19 juny 2023].
# Illes Fèroe al Festival de la Cançó d'Eurovisió

Illes Fèroe és un país que ha mirat de participar al Festival de la Cançó d'Eurovisió, el 2010 es va anunciar el seu interès a participar a Eurovisió, però no poden participar ja que, oficialment, són part de Dinamarca i per fer-ho han de ser independents i unir-se a la Unió Europea de Radiodifusió.
A finals de 2018, el locutor nacional de les Illes Fèroe Kringvarp Føroya va mostrar un renovat interès a unir-se a la UER i participar al Festival de la Cançó d'Eurovisió. Segons l'emissora, no estan exclosos per la regla que només les nacions independents es poden unir, i com a resultat, l'emissora de les Illes Fèroe va iniciar discussions internes sobre com sol·licitar la membresía de la UER i participar al Festival de la Cançó d'Eurovisió i fins i tot organitzar una final nacional similar al Dansk Melodi Grand Prix.
Després de la finalització del concurs de Festival de la Cançó d'Eurovisió 2023 sol·licitaria l'adhesió a la UER. Si s'aprova, un debut a les Illes Fèroe l'any 2024 seria possible mitjançant invitació, si s'aprova per ser membre associat o participació garantida.

## Referències

* ↑ «Eurosong | Normativa y países participantes - ForoESC». [Consulta: 15 agost 2023].
* ↑ «Eurofestivales: Cataluña e Islas Feroe ¿miembros de la UER en 2019?», 31-12-2018. [Consulta: 15 agost 2023].
# Masia de Fumàs

La Masia de Fumàs era una masia del poble de Tercui, a l'antic terme de Sapeira, pertanyent actualment al municipi de Tremp.
Estava situada al fons de la vall del barranc dels Horts, un quilòmetre a ponent i més avall de Casa Fumàs, al sud-est de Tercui, però en una vall diferent d'aquell poble.

## Referències

* ↑ «Masia de Fumàs». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tossal Miller

El Tossal Miller és una muntanya de 176 metres que es troba al municipi de Torres de Segre, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Walter Haubrich

Walter Haubrich (en un lloc en el Westerwald, 25 d´ agosto de 1935; mort el 6 d'abril de 2015, Madrid) era un periodista alemany.
Estudià filologia romànica i literatura alemanya a la Universitat de Frankfurt del Main, i completà els estudis a les universitats de Dijon, Madrid i Salamanca. Treballà com a lector d'alemany a les Universitats de Valladolid i Santiago de Compostel·la i el 1968 començà a treballar com a corresponsal a Madrid del diari Frankfurter Allgemeine Zeitung (FAZ), on va destacar amb les seves cròniques del final del franquisme, sobre Portugal, el Magrib i Amèrica Llatina. Va passar llargues temporades a Argentina, Bolívia, Perú, Mèxic i Cuba i va treballar com a corresponsal a Paris. El 2001 va rebre el Premi de Periodisme Francisco Cerecedo. A partir de la tardor del 2002 representa com corresponsal al Frankfurter Allgemeine Sonntagszeitung (suplement dominical del Frankfurter Allgemeine Zeitung).

## Obres

* Francos Erben. Spaniens Weg in die Gegenwart (Els hereus de Franco. El camí d'Espanya vers el present, 1976),
* Andalusien" (1983)
* Madrid (1987)
* Juan Carlos I. von Spanien. Rede vom 23. Februar 1981 (Joan Carles I d'Espanya i l'intent de cop d'estat del 23 de febrer de 1981, 1992)
* Städte Lateinamerikas (Ciutats d'Amèrica Llatina, 1994)
* Spaniens schwieriger Weg in die Freiheit (El camí difícil d'Espanya cap a la llibertat, 1995-2005)

## Referències

* ↑ Premio de Periodismo "Francisco Cerecedo", Premios WALTER HAUBRICH (2001)
* ↑ Walter Haubrich, homenajeado en el Goethe-Institut Madrid

## Enllaços externs

* Ressenya a El País
* Articles a El País
# Het Huis Anubis

Het Huis Anubis era un programa belga/neerlandès de misteri i drama per adolescents creada per Studio 100 i Nickelodeon. S'emetí per primera vegada al setembre de 2006 i va acabar al desembre de 2009. Va tenir molt d'èxit a Bèlgica, deixant de banda el baix pressupost que es tenia per les dues primeres temporades.
# Chita

* No s'ha de confondre amb Txità.
Chita (知多市; -shi) és una ciutat ubicada a la Aichi, al Japó.
El 2003 la ciutat tenia una població estimada de 81.975 habitants i la densitat era de 1.804,42 persones per km². L'àrea total és de 45.43 km².
La ciutat va ser fundada l'1 de setembre del 1970.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (japonès)
# Carles Sánchez i Pastor

Carles Sánchez i Pastor (Tortosa, Baix Ebre, 1 de desembre de 1908 - 29 de març de 2010), va ser un periodista català.
Quan tenia vuit anys, la fallida del petit negoci d'oli del seu pare va obligar tot la família a traslladar-se a Barcelona. Allà va cursar els estudis de perit mercantil al Col·legi Comtal dels Germans de les Escoles Cristianes de Barcelona, i fou professor mercantil a l'Escola de Comerç de la mateixa ciutat. Va començar a escriure articles periodístics de ben jove, amb només 15 anys. Concretament redactava articles per a l'Heraldo de Tortosa de les cròniques del Futbol Club Barcelona, que enviava des de Barcelona a Tortosa amb el tren de matinada, i es apareixien publicades els dilluns. És en aquest diari, i també a La Zuda, que Sánchez va començar a escriure els seus primers articles en català. Abans de la Guerra Civil va treballar com a redactor al setmanari Vida Tortosina, una publicació de fort caràcter catalanista, i on Sánchez va començar a escriure articles d'alt contingut polític catalanista, i amb els quals es va mostrar molt interessat en la potenciació i l'ús de la llengua catalana. Abans de la Guerra es va afiliar a Acció Catalana Republicana.
La Guerra Civil espanyola no va aturar la seva tasca periodística. Així, l'any 1937 va iniciar la publicació del periòdic del front Guerra!, que es va començar a imprimir a Andorra (Terol). Més endavant, aquest periòdic va esdevenir l'òrgan de comunicació de la 30a Divisió de l'exèrcit republicà, l'antiga columna Macià-Companys, ara amb el nom de Combate. En finalitzar la guerra, i amb la derrota republicana, es va exiliar durant una mica més de dos anys a França; va poder tornar gràcies a l'aval de la família Mangrané.
Va residir durant molts anys a Cervelló (Baix Llobregat), on va col·laborar amb la revista local El Castell. Als anys 1980 va tornar a Tortosa, on va continuar publicant a diverses revistes locals com ara La Voz del Bajo Ebro, L'Estel, El Punt i La Veu de l'Ebre. El mes de novembre de 2008, el Col·legi de Periodistes de Catalunya a les Terres de l'Ebre li va retre un últim homenatge amb motiu del seu centenari.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Moreno Pérez, Gustau «Carles Sánchez Pastor». El Punt Avui, 31-03-2010.
* 1 2 3 4 5 Subirats i Sebastià, Emigdi «Unitat 25: La Generació de postguerra. L'exili interior». Lletres ebrenques, 22-12-2011.
* 1 2 3 4 Moreno Pérez, Gustau «Mor als 101 anys el tortosí Carles Sánchez Pastor, degà de la premsa». El Punt Avui, 31-03-2010.
# Tübinger Stift

El Tübinger Stift o seminari de Tubinga és una residència d'estudiants i institució d'ensenyament de l'Església Protestant a Württemberg. Va ser fundada el 1536 pel duc Ulrich per als estudiants nadius de Württemberg que volguessin ser ministres religiosos o mestres. Reben una beca que cobreix suport, hostalatge i altres despeses. Al Stift, des dels seus començaments, s'ha donat sempre una gran importància a la filosofia i la filologia. Entre els seus estudiants i docents hi ha hagut famosos teòlegs, filòsofs, poetes i savis d'altres arts i ciències.

## Enllaços externs

* Tübinger Stift web
# Irene Bou Linares

Irene Bou Linares (Caracas, Veneçuela, 15 de desembre de 1982) és una artista hispano-veneçolana que viu a Mataró. Llicenciada en arts plàstiques i especialitzada en pintura, es va graduar en l'Institut d'Arts Plàstiques Armando Reverón (2004) de Caracas.
La seva mare és veneçolana i el pare, català d'origen. Va començar la seua trajectòria artística a Veneçuela, alternant entre els estils de grafit, art marginal, abans de convertir-se en una representant del moviment underground “Art Outsider”. El seu estil, sovint comparat amb el de Jean-Michel Basquiat, que ella nega, és molt original i únic, arrelat en els expressionistes com ara Egon Schiele.
Els personatges, sense personalitat, estan distorsionats per passions desenfrenades, que representen les diferents històries profundes, significatives i subtils que pot tenir la vida mundana; al mateix temps que presenten una forta càrrega de malenconia i deshumanització.
En el seu treball utilitza l'acrílic, el carbó, el pastís de plom i la laca, els quals es completen creant un estil únic.
Exposa de manera regular a Veneçuela, Catalunya, Espanya i França.

## Referències

* ↑ Fitxa d'Irene Bou arxius d'exposicions a Mataró Art Contemporani. [Accedit el 2-10-2020].
* ↑ Sortir-se de la línia, fulletó de l'exposició a les Sales d'exposició de Can Palauet, Mataró, 17.03.18 al 20.05.18, p. 4. [Accedit el 2-10-2020].
* 1 2 3 4 5 Irene Bou {Artsper} (inglés) Consulta 20 de febrer del 2017
* ↑ VI7º Certamen de Cerámica, Pintura y Fotografía. Catálogo. AUTOR: Irene Bou Linares (en castellà). Madrid: Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente, Gobierno de España, 2015, pàg. 76.
* ↑ Irene Bou Artelista Consulta 20 de febrer del 2017
* ↑ “Paisajes de lo pensado” una mostra reflexiva i madura. Anna Torralbo. Núvol. Galeries 31 d'agost de 2015 (catalán) Consulta 20 de febrer del 2017

## Enllaços externs

* “Paisatges del pensat” una mostra reflexiva i madura. Anna Torralbo. Núvol. Galeries 31 d'agost de 2015
* Cabaret Elèctric. Entrevistem a la Pintora Irene Bou. 18 de desembre de 20089 (en català)
* Inauguració & Performance Irene Bou 17.09.2009
* Entrevista a Irene Bou per TVE2 (els nous catalans) en Galeria Artevistas Barcelona (en català)
# Mauricio Mulder

Claudio Maurici Mulder Bedoya el nom real del qual és Claude Maurice Mulder Bedoya (Lima, 8 de juny de 1956) és un advocat, periodista i polític peruà, conegut en la política amb el sobrenom de "perro de chacra" ("gos de xacra"). Va ser Congressista de la República del Perú (2001-2006), i al costat de Jorge Del Castell és Secretari General del Partit Aprista Peruà (APRA). Va ser reelegit congressista per al període 2006-2011.
Malgrat haver estat alt dirigent del seu partit per llarg temps, va postular per primera vegada al Congrés de la República del Perú l'any 2001 amb un bon cabal de votació per Lima. Va ser dirigent universitari en la Universitat Catòlica en la dècada de 1970 i va treballar amb el fundador del APRA, Víctor Raúl Haja de la Torre.
Va fer estudis en el Col·legi Pestalozzi, en la Pontifícia Universitat Catòlica del Perú i en l'Institut Universitari d'Alts Estudis Internacionals de Ginebra, a Suïssa. Va treballar com a President del Directori de l'Empresa de Ràdio i Televisió del Perú durant el primer govern de Alan García (1985-1990). Després va ser Oficial d'Assumptes Polítics de les Nacions Unides en el procés de pau en El Salvador.
Va ser Cap de les pàgines internacionals i d'opinió de diversos diaris de Lima, com el diari Avui i La República. Va ser director del diari Avui.
Va ser un decidit opositor al govern de Fujimori. Va integrar el front Fòrum Democràtic que va impulsar la campanya de recol·lecció de signatures contra la reelecció de Alberto Fujimori. Va encapçalar l'any 2001 la Comissió Especial investigadora de la dictadura fujimorista.
És des del 28 de juliol de l'any 2006 el Secretari General únic del Partit Aprista, ja que el cosecretari general Jorge del Castillo va assumir la Presidència del Consell de Ministres a l'inaugurar-se el segon govern d'Alan García.
Se li coneix com un ortodox de la linea històrica del aprisme i capdavantera de l'ala esquerrana de dita partida.

## Enllaços externs

* Entrevista a Mulder en Diari La República Arxivat 2008-07-21 a Wayback Machine. (castellà)
* Entrevista a Mulder en Diari Perú21 Arxivat 2008-03-17 a Wayback Machine. (castellà)
* Mauricio Mulder pide replantejar els métodes de intel·ligència. Expreso, 25 de juny de 2008 Arxivat 2008-01-03 a Wayback Machine. (castellà)
# Tossal Negre

«Tossal Negre» té aquests significats:
* Tossal Negre (Coll de Nargó), muntanya al municipi de Coll de Nargó (Alt Urgell)
* Tossal Negre (Conca de Dalt), muntanya entre els municipis de Cabó (Alt Urgell) i de Conca de Dalt (Pallars Jussà)
* Tossal Negre (Prullans), muntanya al municipi de Prullans (Baixa Cerdanya)
* Serrat del Tossal Negre, serra situada al municipi de Coll de Nargó (Alt Urgell)