OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lliga espanyola d'hoquei sobre patins masculina 1975-1976

La setena edició de la Lliga espanyola d'hoquei patins masculina, denominada en el seu moment Divisió d'Honor, s'inicià el 27 de setembre de 1975 i finalitzà el 25 d'abril de 1976. Es va proclamar campió de lliga el CP Voltregà i van descendir el Claret de Sevilla i Cerdanyola CH. El Cibeles d'Oviedo i l'Sferic de Terrassa van mantenir la categoria en una promoció posterior.

## Participants

| FC Barcelona Reus Deportiu HC Sentmenat CP Cibeles Sferic Terrassa CE Arenys de Munt CH Caldes | CP Voltregà CP Vilanova CP Vic Claret Sevilla CE Noia Cerdanyola CH CP Mieres |

## Llegenda

| Pts = Punts totals PJ = Partits jugats PG = Partits guanyats PE = Partits empatats PP = Partits perduts GF = Gols a favor | GC = Gols en contra DG = Diferència de gols (GF-GC) Ressaltat en verd = Equip campió de lliga. Ressaltat en blau = Equip que promociona per la permanència. Ressaltat en vermell = Equip descendent de categoria. |

## Fase Regular
### Classificació

| Pos | Equip | Pts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| 1 | CP Voltregà | 48 | 26 | 23 | 2 | 1 | 189 | 92 | +97 |
| 2 | CP Vilanova | 43 | 26 | 20 | 3 | 3 | 132 | 63 | +69 |
| 3 | FC Barcelona | 40 | 26 | 18 | 4 | 4 | 154 | 84 | +70 |
| 4 | Reus Deportiu | 28 | 26 | 13 | 2 | 11 | 159 | 113 | +46 |
| 5 | CE Arenys de Munt | 28 | 26 | 12 | 4 | 10 | 125 | 118 | +7 |
| 6 | HC Sentmenat | 23 | 26 | 10 | 3 | 13 | 100 | 120 | -20 |
| 7 | CH Caldes | 21 | 26 | 7 | 7 | 12 | 90 | 114 | -24 |
| 8 | CP Vic | 21 | 26 | 9 | 3 | 14 | 94 | 123 | -29 |
| 9 | AA Noia | 20 | 26 | 10 | 0 | 16 | 97 | 125 | -28 |
| 10 | Kiber Mieres | 20 | 26 | 9 | 2 | 15 | 116 | 153 | -37 |
| 11 | CP Cibeles | 20 | 26 | 9 | 2 | 15 | 98 | 127 | -29 |
| 12 | Sferic Terrassa | 18 | 26 | 9 | 0 | 17 | 95 | 128 | -33 |
| 13 | Claret Sevilla | 18 | 26 | 8 | 2 | 16 | 102 | 158 | -56 |
| 14 | Cerdanyola CH | 16 | 26 | 6 | 4 | 16 | 119 | 152 | -33 |

## Promoció
### Eliminatòria 1

| Pilaristas Alcobendas | 2-1 | CP Cibeles |
| CP Cibeles | 4-2 | Pilaristas Alcobendas |

### Eliminatòria 2

| CP Calafell | 3-0 | Sferic Terrassa |
| Sferic Terrassa | 6-2 | CP Calafell |

## Enllaços externs

* (castellà) Web oficial de la Reial Federació Espanyola de Patinatge
# Leonardo (revista)

Leonardo és una revista de ciència, art i tecnologia publicada des del 1986. Inicialment fou publicada per Pergamon Press, a París, per idea de Frank Malina. A la mort d'aquesta persona, el seu fill Roger Malina creà l'organització sense ànim de lucre Leonardo/The International Society for the Arts, Sciences and Technology que publica des de l'editorial de la Massachusetts Institute of Technology.
L'objectiu de la revista és la publicació dels descobriments tècnics al camp de l'art per a desenvolupar un paradigma d'assaig-error a l'àmbit artístic.

## Referències

* ↑ Sapiña, Fernando «‘Vita brevis, ars longa’». Revista Saó, 419, 01-10-2016.
* ↑ Cardoso, Leonardo de. Visual music : an ethnography of an experimental art in Los Angeles, 2010, p. 39.
# Amstel Gold Race 1980

L'Amstel Gold Race 1980 fou la 15a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 5 d'abril de 1980, sent el vencedor final el neerlandès Jan Raas, que s'imposà a l'esprint en la meta de Meerssen. Aquesta fou la quarta victòria consecutiva de Jan Raas en aquesta competició.
146 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 66 d'ells.

## Classificació final

Fonts: ProCyclingStats Cycling Archives :

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa
* Amstel Gold Race 1980 a ProCyclingStats
# Alexandromys sachalinensis

Alexandromys sachalinensis és una espècie de talpó que es troba a Rússia.

## Referències

* ↑ Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Alexandromys sachalinensis. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
# Les Serres (Sant Martí de Llémena)

Les Serres és un poble disseminat del municipi de Sant Martí de Llémena (Gironès). Es troba al sud del terme, aturonat a 311 metres d'altitud, dominant la vall del Ter. El 2009 tenia 22 habitants. La seva església parroquial (Santa Cecília de les Serres) és d'origen romànic.

## Referències

* ↑ «Les Serres (Sant Martí de Llémena)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# El Vulturó

* Aquest article tracta sobre el cim a la Serra de Port del Comte. Si cerqueu el cim a la Serra del Cadí, vegeu «Vulturó».
El Vulturó, anomenat també la Tossa de la Comtessa, és un cim de la serra del Port del Comte que assoleix els 2.348,9 m d'altitud. S'aixeca 582 m al sud del Pedró dels Quatre Batlles quedant separat d'ell per la Coma de la Comtessa. Aquesta externalitat de la carena principal de la serralada fa que aquest cim sigui, conjuntament amb el Tossal de l'Estivella, el que tingui més aparença de pic de tots els cinc que conformen la serralada. El cim del Vulturó fa de partió entre els termes municipals de la Coma i la Pedra (a l'est) i Odèn (a l'oest).

## Referències

* ↑ «El Vulturó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Carroll (Nou Hampshire)

Carroll és un municipi dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire, que conté diversos pobles, els més grans dels quals són Twin Mountain i Bretton Woods, on es van firmar els famosos Acords de Bretton Woods per un nou ordre econòmic. Segons el cens del 2000, el municipi tenia 663 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carroll tenia 663 habitants, 279 habitatges, i 189 famílies. La densitat de població era de 5,1 habitants per km².
Dels 279 habitatges en un 24,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,3% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 31,9% no eren unitats familiars. En el 25,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 31,2% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.286$ i la renda mediana per família de 45.227$. Els homes tenien una renda mediana de 27.426$ mentre que les dones 20.781$. La renda per capita de la població era de 18.734$. Entorn del 3,1% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carroll». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carroll». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Acantharchus pomotis

Acantharchus pomotis és una espècie de peix pertanyent a la família dels centràrquids i l'única del gènere Acantharchus que es troba a Nord-amèrica: des del riu Hudson (Nova York) fins al riu St. Johns (Florida).
És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima subtropical (10 °C-22 °C; 41°N-29°N). Pot arribar a fer 21 cm de llargària màxima (normalment, en fa 14,1). És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Habitatge a l'avinguda Catalunya, 5-9 (Tàrrega)

Avinguda Catalunya, 5-9 és un edifici de Tàrrega (Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de notables dimensions, entre mitgeres, el qual està subdividit amb tres escales que condueixen a tres grups de pisos respectivament. A més a més, la façana de l'edifici s'estructura en planta baixa, destinat a locals comercials diferenciant-se de la resta, tres pisos com a habitatge i, finalment, les golfes. En la planta baixa, amb un mur format d'aplacats de pedra regulars, s'hi obren les tres portes d'accés a l'escala pertinents a cada grup de pisos. Aquestes portes, dos als laterals i una a la part central, són allindades i de gran sobrietat decorativa respecte a la part superior de la façana. Entre porta i porta hi ha dos grans magatzems comercials.
Pel que fa a la primera i segona planta, amb estructures arquitectòniques totalment idèntiques, ens trobem amb tres cossos sobresortits separant i dividint el conjunt de la façana en tres parts. Aquests cossos són tribunes semicirculars, de considerables dimensions, on s'obren grans finestrals que recorren tot el perímetre d'aquestes. A banda i a banda de les dues tribunes laterals, en els extrems de la façana hi ha una última obertura allindanada, un per cada pis, amb una balconada balustrada magnífica que tanca tot el conjunt arquitectònic central.
Si passem el tercer pis, ens trobem amb sis finestres rectangulars, dues a cada cos, les quals estan dotades d'un trencaaigües sobresortint a la part superior. Les quatre obertures centrals són dotades de magnífiques balconades amb una barana de pedra les quals es creen a la part superior de cada una de les tribunes inferiors. Una insignificant cornisa vertical travessa tota la façana el que seria els tres pisos de l'habitatge amb golfes. Aquesta última part, situada just sota la coberta, s'obre a la façana mitjançant sis minúscules obertures, situades damunt de cada finestra inferior. Cada un d'elles té tres petits ulls amb forma d'arcs de mig punt minúsculs. La coberta és a un vessant la qual sobresurt a la façana considerablement ubicant-hi la presència de la canal d'aigua.

## Referències

* 1 2 3 «Avinguda Catalunya, 5-9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Ullis

Ullis va ser un regne situat probablement en allò que avui en dia és el Líban, prop del Mediterrani, i segurament no gaire llunyà de Iarmuti. La ciutat i el territori van ser sotmesos per Sargon I d'Akkad cap a l'any 2220 aC.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (eds.). Los imperios del antiguo oriente: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 84. ISBN 8432301183.
Viccionari
# Salvador de Vilallonga i de Càrcer

Salvador de Vilallonga i de Càrcer (Barcelona, 8 d'octubre de 1891- 25 de febrer de 1974), fou un noble català, 8è marquès de Castellbell, Gran d'Espanya (reial carta de successió BOE 23 de gener de 1953), marquès de Castellmeià, Baró de Segur, 7è baró de Maldà i Maldanell i 12è de Granera.

## Biografia

Va néixer a Barcelona el 1891, fill de Lluís de Vilallonga i Sentmenat, Baró de Segur i de Dolors de Càrcer i de Ros, filla del Baró de Maldà i Maldanell. Militar de carrera, era Cavaller de l'Ordre de Malta, Maestrante de Sevilla i cavaller del Real Cuerpo de la Nobleza de Cataluña (del que fou President-Protector). Es va casar a Madrid, el 30 d'abril de 1919 amb María del Carmen Cabeza de Vaca i Carvajal, filla del marqués de Portago i de la comtessa de Mejorada. D'aquest matrimoni naixerien: José Luís, María Antonia i Alfonso Salvador.
Va viure al Palau de Maldà a on tenia la seva famosa col·lecció de quatre-cents parells de sabates fets a mida per John Lobb a Londres, per Berlutti a París i a Roma, pel gran Stephan Millstein a Viena i per Villarejo a Madrid. També en aquest Palau va estar a punt de perdre la vida el General Primo de Rivera en esclatar una bomba al carrer.
Durant la Guerra Civil Espanyola va servir en el bàndol nacional com a ajudant del General Monasterio. Segons el seu propi fill, va manar afusellar membres de les Brigades Internacionals.
Va morir el 24 de febrer de 1975 a Barcelona, i va distribuir els seus títols entre els seus fills de la manera següent:
* José Luís, el va succeir en el marquesat de Castellbell (G. de E.),
* Maria Antonia, en el marquesat de Castellmeià i
* Alfons Salvador, en les baronies de Maldà i Maldanell i de Segur.

## Referències

* ↑ «Naixements.Any 1891.Registre núm.5333.Jutjat "Lonja"». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 08-10-1891. [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ Heràldica Catalana
* ↑ Hemeroteca La Vanguardia
# Wenderoth

«Wenderoth» té aquests significats:
* Frederick August Wenderoth, pintor alemany
* Georg Wilhelm Franz Wenderoth, botànic alemany
* Georg Wenderoth, jugador de rugbi
* Joe Wenderoth, poeta estatunidenc
* Oscar Wenderoth, arquitecte estatunidenc
# Blepharidachne

Blepharidachne és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Blepharidachne benthamiana (Hack. ex Kuntze) Hitchc.
* Blepharidachne bigelovii (S. Watson) Hack.
* Blepharidachne hitchcockii Lahitte
* Blepharidachne kingii (S. Watson) Hack.
# Vyšný Kručov

Vyšný Kručov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1438.

## Referències

* ↑ «Obec Vyšný Kručov» (en eslovac). [Consulta: 8 maig 2019].
# Brookport

Brookport és una ciutat del Comtat de Massac a l'estat d'Illinois dels Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens del 2000 Brookport tenia 1.054 habitants, 450 habitatges, i 283 famílies. La densitat de població era de 508,7 habitants/km².
Dels 450 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,2% hi vivien parelles casades, en un 14,7% dones solteres, i en un 37,1% no eren unitats familiars. En el 33,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.438 $ i la renda mediana per família de 30.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 19.188 $. La renda per capita de la població era d'11.751 $. Aproximadament el 16,2% de les famílies i el 19,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brookport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brookport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eduard Reig i Carreras

Eduard Reig i Carreras (Barcelona, 1842 - Barcelona, 28 de novembre de 1880) fou un advocat, industrial i polític català.

## Biografia
### Trajectòria empresarial

Eduard Reig era fill de Josep Reig i Peix, teixidor de seda amb una fàbrica al carrer dels Vigatans de Barcelona (vegeu casa-fàbrica Josep Reig). Va obrir una fàbrica a Gràcia amb 22 telers, secció de tint i més de 40 obrers. A partir de 1867 s'hi incorporà Eduard, anomenant-se Josep Reig i fill. El pare va morir cap al 1870, i Eduard va impulsar el negoci sota la denominació d'Eduard Reig i Cia. Va estar present a les exposicions barcelonines de 1871 i 1877 i va traslladar el despatx a la ronda de Sant Pere cantonada amb el carrer de Méndez Nuñez. La seva prematura mort deixà l'herència a la seva filla menor d'edat Rosa Reig i Martí.
L'empresa va poder continuar amb l'entrada de Feliu Batlló i Massanella i el seu fill Tomàs Batlló i Casanovas (pare i germà de Josep Batlló i Casanovas), que van conservar la marca Reig fins a finals de segle xix, quan passà a anomenar-se simplement Batlló i Cia, societat en comandita", amb nova fàbrica al Masnou. L'empresa esdevingué una societat anònima el 1940 i el 1973 passà a formar part de Sedunion.

### Trajectòria política

Inicialment membre del Partit Progressista, el 1870 fou escollit regidor de l'ajuntament de Barcelona, diputat per Manresa del Partit Constitucional a les eleccions generals espanyoles d'abril de 1872 i diputat provincial per Capellades el 1874-1875.
Després de la restauració borbònica es va relacionar amb Práxedes Mateo Sagasta i tornà a ser elegit diputat per Manresa a les eleccions generals espanyoles de 1876 i 1879 pel Partit Liberal Fusionista. Des del seu escó va defensar el proteccionisme econòmic i participà en diverses iniciatives en defensa del proteccionisme amb Francesc López Fabra i Camil Fabra i Fontanills.
El 1870 participà en la creació de la Compañía General del Crédito Mutuo. També va ser soci del Foment de la Producció Nacional i arribà a vicepresident del Foment de la Producció Espanyola i del Foment del Treball Nacional, i el 1879 president de la Unió Fabril i Mercantil de Barcelona. De 1874 a 1880 fou comissari d'agricultura, indústria i comerç de Barcelona.

## Referències

* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.720.
* ↑ «registre defuncions any 1880. Registre núm 7282. (pdf pàg.45)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 28-11-1880.
* 1 2 Cabana, 1992.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)

## Bibliografia

* Cabana, Francesc «Els Reig i els Batlló, a Barcelona». Fàbriques i empresaris. Els protagonistes de la Revolució Industrial a Catalunya. Enciclopèdia Catalana, 1992.
* Palomas i Moncholi, Joan. El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 (tesi). Universitat Autònoma de Barcelona. Departament d'Història Moderna i Contemporània, 2002.
# Adolfo Garnica

Adolfo Garnica (Mèxic, 11 de febrer de 1930) és un director de cinema mexicà. Especialitzat en els curtmetratges i documentals, el 1985 fou nominat al Premi Ariel al millor curtmetratge per Fuerza de progreso. Va guanyar el Premi Perla del Cantàbric al millor documental en parla hispana al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1959 pel seu curt Viva la tierra i el tornaria a guanyar el 1961 amb Río arriba. Aquest darrer fou realitzat per encàrrec de la Secretaría de Salubridad y Asistencia, aleshores ocupada per José Álvarez Amézquita sota la presidència d'Adolfo López Mateos.

## Filmografia

* 1965 ¡Que viva la muerte!
* 1965 Despierta ciudad dormida
* 1965 México es...
* 1964 Xekik
* 1963 A vuelo de águila
* 1963 Congreso de salud
* 1962 Una idea de oro
* 1961 Río arriba
* 1960 Sueño de plata
* 1959 Viva la tierra
* 1957 Madera conservada
* 1956 Fuerza de progreso
* 1956 Tambien ellos tienen ilusiones
* 1953 En defensa

## Referències

* ↑ Joanne Hershfield, David R. Maciel Mexico's Cinema: A Century of Film and Filmmakers, p. 191
* ↑ Premis de l'edició del 1959 al web del Festival
* ↑ Premis de l'edició del 1961 al web del Festival
* ↑ María Rosa Gudiño Cejudo La salud de los mexicanos, un tema de película de los años sesenta, p. 126
# Gàrxino

«Gàrxino» té aquests significats:

## Rússia

* Gàrxino (Lípetsk), localitat de l'óblast de Lípetsk, a Rússia
* Gàrxino (Orenburg), localitat de l'óblast d'Orenburg, a Rússia

## Ucraïna

* Gàrxine (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna
# Ullmannita

La ullmannita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la cobaltita. Rep el seu nom del químic i mineralogista Johann Christoph Ullmann (1771-1821).

## Característiques

La ullmannita és un sulfur de níquel i antimoni, que cristal·litza en el sistema cúbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 5,5. Forma una sèrie de solució sòlida amb la willyamita (CoSbS), en la qual la substitució gradual del níquel per cobalt va donant els diferents minerals de la sèrie. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com impureses: ferro, cobalt, arsènic i bismut.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ullmannita pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaita, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, geversita, hauerita, insizwaita, krutaita, laurita, penroseita, pirita, sperrylita, trogtalita, vaesita, villamaninita, dzharkenita, gaotaiita, alloclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, glaucodot, kullerudita, marcassita, mattagamita, paracostibita, pararammelsbergita, oenita, anduoita, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiita, paxita, rammelsbergita, safflorita, seinäjokita, arsenopirita, gudmundita, osarsita, ruarsita, cobaltita, gersdorffita, hol·lingworthita, irarsita, jolliffeita, krutovita, maslovita, michenerita, padmaita, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, willyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaita, milotaita, urvantsevita i rheniita.

## Formació i jaciments

Apareix al costat d'altres minerals del níquel en filons hidrotermals. Sol trobar-se associada a altres minerals com: niquelina, gersdorffita, pentlandita, calcopirita, pirrotita, galena, tetraedrita o discrasita. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Serrana (El Molar, Priorat) i a les mines de Cierco (Vilaller, Alta Ribagorça).

## Referències

* ↑ «Ullmannite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 febrer 2015].
* ↑ «Cobaltite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 febrer 2015].
* ↑ Bareche, Eugeni «Mines de Catalunya: Falset (Tarragona)». Mineralogistes de Catalunya, 3, 5, 1986, pàg. 135-137 [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ Tritlla, J.; Hanan, B. «Cierco Pb-Zn-Ag Vein Deposits: Isotopic and Fluid Inclusion Evidence for Formation During Mesozoic Rifting in the Pyrenees of Spain». Economic Geology, 91, 3, 1996, pàg. 497-506 [Consulta: 6 febrer 2024].
# Sant Vicenç de Sendes

Sant Vicenç de Sendes és l'antiga església parroquial del despoblat de Sendes, en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'una sola nau, capçada a llevant per un absis semicircular, separat de la nau per un envà accessible. Presenta dos parells de capelles laterals, actualment ensorrades les del costat nord, obertes a la nau a través d'arcs de mig punt, que fan de l'església un temple de planta cruciforme. La coberta de fusta està parcialment ensorrada. Sostenia un llosat a doble vessant que era ocultada de la nau per un trebol de canyís enguixat. La porta d'accés, en arc de mig punt, es troba a la façana de ponent coronat per un gran finestral també en arc de mig punt, i rematada per un frontó triangular. Les capelles ensorrades del mur nord feien de base d'un campanar de torre quadrangular, ensorrat, del qual només en resta dempeus l'angle nord-est.
L'església tenia un retaule gòtic del segle xiv, dedicat a sant Vicenç màrtir, que es troba actualment al Museu Diocesà de la Seu d'Urgell.

## Història

El lloc de Sendes és esmentat per primer cop l'any 914, i hi apareix vinculat al monestir dels Torrents o de les Torres, pertanyent al monestir de Sant Serni de Tavèrnoles. A l'acta de consagració d'aquest monestir l'any 1040 apareix la parròquia de Sempdes. A l'Spill, redactat l'any 1519, Sendes és vinculat al vescomtat de Castellbò. A la visita de 1758 figura l'església de Sant Vicenç de Sendes com a parroquial, mentre que a la de 1575, no apareixia com a tal, ni tan sols com a sufragània. L'any 1904 tenia com a sufragània Sant Serni de Sallent i la capella annexa de Sant Climent de la Torre. Actualment és abandonada.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Vicenç de Sendes». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 79-80. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 9 maig 2012].
* ↑ «Pintura sobre Taula: Retaules». Museu Diocesà d'Urgell. Arxivat de l'original el 9 de juliol 2004. [Consulta: 9 maig 2012].