OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carles Maicas i Vallès

Carles Maicas i Vallès (Mataró, 1935) és un dramaturg i actor català de pares valencians. Va ser un dels fundadors del Festival Grec de Barcelona el 1976. Ha recollit, endreçat i arxivat una ingent documentació relacionada amb el teatre.
Ha participat d'actor en pel·lícules com Una família decent, La revolta dels ocells i Puzzle, programes de televisió com La Riera, i obres dramàtiques com El curiós incident del gos a mitjanit i L'audiència, ambdues dirigides per Pere Vàzquez. L'any 2013 va escenificar l'Auca tràgica i mort del Plem pels carrers de Mataró, dins dels actes organitzats per l'Any Espriu.
El 2012, al Teatre Goya, de Barcelona, dins del Taller de la Memòria de l'Escena organitzat per la Fundació AISGE, va presentar el llibre El teatre, tota una vida, en el qual fa un repàs a la seva trajectòria com a home de teatre vinculat a Sala Cabanyes i a altres grups de teatre de Mataró.

## Obra publicada

* El teatre, tota una vida (en català, castellà). Madrid: AISGE, 2014.
* Cronica d'una ciutat. Tarragona: Edicions El Medol, 1989, p. 69. ISBN 978-8486542146.

## Referències

* 1 2 3 Cusachs, Manuel «Carles Maicas: El teatre, tota una vida». Capgròs, 08-01-2014 [Consulta: 24 abril 2023].
* ↑ Salad, Cristina. «Carles Maicas i altres fundadors del Grec, homenatjats en la 40ena edició del festival». Mataró Ràdio, 01-07-2006. Arxivat de l'original el 2016-11-29. [Consulta: 28 novembre 2016].
* ↑ Soler, Comas. «Carles Maicas retorna a Espriu». Tot Mataró, 09-10-2013. Arxivat de l'original el 7 març 2016.

## Enllaços externs

* «Entrevista a Carles Maicas». M1TV i Mataró Ràdio, 07-01-2014.
# Tresor d'Eberswalde

El Tresor d'Eberswalde (alemany: Eberswalder Goldschatz o Goldfund von Eberswalde) és un tresor de l'edat del bronze que consta de 81 objectes d'or, i té un pes total de 2,59 kg. El conjunt prehistòric d'objectes d'or més gran mai trobat a Alemanya es considera una de les troballes més importants de l'edat del bronze d'Europa Central. Hui es troba a Rússia, formant part del grup d'artefactes i obres d'art saquejats d'Alemanya al final de la Segona Guerra Mundial.

## Descobriment

El tresor fou descobert un metre per sota de la superfície del sòl el 16 de maig del 1913, durant les excavacions per a construir una casa en els terrenys d'una fàbrica de llautó de Finow (Oberbarnim), a prop d'Eberswalde a Brandenburg. El supervisor de la fàbrica avisà a Carl Schuchhardt, director del Departament de Prehistòria dels Museus Reials de Berlín, que dugué el tresor al museu.

## Descripció

El tresor estava dipositat en un recipient globular amb tapadora. Hi havia vuit bols d'or, que contenien altres 73 objectes d'or. Els bols eren atuells prims revestits d'or amb molta decoració. Altres objectes n'eren anells per al coll, polseres i espirals de braç de 60 fils. A més a més, 55 espirals dobles estaven embullades en grups. Un lingot d'or, una peça de metall amb forma de gresol i dues peces més menudes devien ser la matèria primera per a la producció d'aquests objectes. El tresor pertany a l'estil orfebre conegut com a tipus Villena, perquè s'assembla al del Tresor de Villena.

## Origen, datació

Es creia que aquest tresor eren mercaderies d'un comerciant. Les recerques més recents suggereixen que tenia importància religiosa. El tresor ha estat datat del segle IX abans de la nostra era.

## Història posterior

Després de la Segona Guerra Mundial, al 1945, el tresor d'Eberswalde va desaparéixer del Museu de Berlín, juntament amb l'anomenat "Tresor de Príam". La sospita que l'Exèrcit Roig podria haver eliminat les dues troballes fou negada pels soviètics durant dècades. Quan el president rus Borís Yeltsin admeté que el "Tresor de Príam" estava en mans russes, les autoritats deixaren de negar que també s'havien apoderat del Tresor d'Eberswalde. El 2004, un reporter de la revista alemanya Der Spiegel el va situar en un dipòsit secret dins del Museu Puixkin de Moscou. Alemanya ha sol·licitat la devolució dels materials i el problema ha provocat tensions entre els governs alemany i rus. Les reproduccions del tresor s'exposen al Museum für Vor- und Frühgeschichte de Berlín i en el Stadt- und Kreismuseum d'Eberswalde. La rèplica d'Eberswalde és de l'orfebre local Eckhard Herrmann.

## Galeria

Comparança d'un dels bols d'Eberswalde amb un altre dels coetanis d'Axtroki de Bolívar (Guipúscoa) i del Tresor de Villena (Alacant)

## Estudi

* Carl Schuchhardt: Der Goldfund vom Messingwerk bei Eberswalde . Berlín 1914.

## Referències

* ↑ Eluère, Christiane «Goldwork of the Iron Age in 'Barbarian' Europe». Gold Bulletin, 18, 4, December 1985, pàg. 150. DOI: 10.1007/BF03214697.
* ↑ «The Eberswalde Hoard: what exactly is it?». , 21-06-2013.
* ↑ Märkische Oderzeitung, October 24, 2006.
# Markala

Markala és una comuna del Mali, a la regió de Ségou que es troba a la vora del riu Níger, a 35 km de la capital regional, Ségou. La comuna es compon de trenta aldees, dues de les quals, Kirango i Diamarabougou, són les seus administratives.

## Història

Markala s'origina amb la fusió de les seves dues poblacions principals, Kirango i Diamarabougou. Durant la segona meitat del segle xviii, el rei Ngolo Diarra, cap de l'imperi bambara, va cercar per als seus fills el emplaçaments més interessants, econòmica i estratègicament. Aleshores Kirango va ser el lloc escollit per a M'Pè Diarra (conegut com a Kirango M'Pè). La seva tomba s'hi troba.
Dels orígens de Diamarabougou, la llegenda local parla d'un casador anomenat Diamourou Bouaré qui visitaria el lloc per a descansar.
Durant la colonització francesa es va pensar a valorar el delta interior del Níger mitjançant obres hidráuliques. En un principi es va propossar la construcció d'un assud a Sasanding, però al 1932 es comprovà que el sól no hi era l'adequat i el projecte es va traslladar fins a Markala. Les obres duraren de 1934 a 1947. La mà d'obra va vindre de tot l'Àfrica Occidental Francesa, principalment del Sudan Francès i de l'Alt Volta. Els poblets de Kirango i Diamarabougou van créixer i entre ambdós es va construir un barri modern per a l'administració de l'obra i els residents europeus.
La presa està acompanyada d'un pont sobre el Níger que fa part important de la xarxa viaria.Tenen una llargària de 816 metres. Les aigües es deriven a dos canals per a l'ús agrícola: conreus de cotó (discontinuat el 1970), canya de sucre i arròs.

## Referències

* 1 2 3 4 «Plan de securité alimentaire de la commune rurale de Markala» (en francés). Commissariat à la Sécurité Alimentaire, 01-01-2008. Arxivat de l'original el 2016-03-07. [Consulta: 17 novembre 2016].
* ↑ «Panneau de présentation de l'Office du Niger au barrage de Markala».
* ↑ «Markala, un pont historique entre le Mali et le Burkina - leFaso.net, l'actualité au Burkina Faso». lefaso.net. [Consulta: 20 novembre 2016].
# Jaime Álvarez de Mendieta

Jaime Álvarez de Mendieta (Valladolid, 27 de juliol de 1759 - 1825) va ser un jurista castellà.
Es va llicenciar en dret el 1776 a València. Va ser nomenat alcalde del crim (que vindria a ser un jutge d'apel·lació en processos penals) a l'Audiència de Barcelona el 1789 i durant la guerra del francès es va significar quan el 1809 va refusar de jurar lleialtat a Josep I. Després, durant i després de la guerra, va col·laborar en el restabliment de l'Audiència de Granada (a Múrcia), el Consell d'Hisenda i el Tribunal Suprem de Justícia.
Té dedicat el nom del carrer del Regent Mendieta, al barri de Sant Ramon de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 «Jaime Álvarez de Mendieta | Real Academia de la Historia». [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ «Diccionario panhispánico del español jurídico».
* 1 2 «B Nomenclàtor». [Consulta: 21 maig 2024].
# Vilallobent

Vilallobent és un llogaret del municipi cerdà de Puigcerdà situat a 1.170 msnm. Tenia 134 habitants l'any 2005, 106 l'any 2009 i 86 l'any 2021.
Fou un municipi independent fins a la seva incorporació a Puigcerdà el 1968. Està situat a prop de la confluència dels rius Vilallonga i Llavanera, també conegut com a Vanera. L'antic terme comprenia, a més, el poble i antic terme d'Age, amb el mas Florença.
El terme Vilallobent prové del llatí 'Vila lupus' (Vila dels llops). L'origen etimològic del mot ens indica que la zona havia estat habitada per llops pirinencs.
Vilallobent també es pot veure escrit com Vilallovent.

## Sant Andreu de Vilallobent

Sant Andreu de Vilallobent és l'església parroquial del poble. D'origen romànic, conserva un retaule gòtic del s. XV. El lloc és esmentat ja el 839 a l'acta de consagració de la Catedral d'Urgell com a Villa Lupinti i formava part del Pagus Liviensis.
L'edifici ha tingut diverses modificacions importants en la seva estructura primitiva. Constaria d'una nau coberta amb volta de canó, encapçalada per un absis semicircular. Aquest va ser substituït per una capçalera rectangular i a la nau es construïren dues capelles laterals i la sagristia. Al mur nord es pot observar el parament fet en opus spicatum (obra en forma d'espiga) així com a la paret de migdia es pot observar una finestra emparedada, de doble esqueixada, l'única romànica que es conserva. El campanar, a ponent, és d'espadanya amb dos ulls.
Al s. XIV era possessió del monestir de Sant Miquel de Cuixà i al s. XVII fou propietat de la Corona com a lloc reial.

## Ciutat esportiva Armand Gatius

Vilallobent destaca per tenir la ciutat esportiva Armand Gatius, formada per un camp de futbol herba i una pista híbrida de futbol sala i bàsquet.

## Lloc Social de Vilallobent

El lloc social de Vilallobent alberga diferents tornejos de bingo (habitualment divendres a les 20ː00 hores), disposa d'un petit bar i s'encarrega d'organitzar les festes majors de Vilallobent, que són el dia 16 d'agost.

## Referències

* ↑ «Vilallobent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Idescat. Codis territorials i d'entitats. Municipis. 171411 Puigcerdà». [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ «Vilallobent». Ajuntament de Puigcerdà [Consulta: 18 agost 2015].
# Cançons infantils (2)

Cançons infantils (2), JW V/17 (en txec Říkadla (2)), és un cicle amb una introducció i 18 cançons infantils compostes per Leoš Janáček el 1926. Es va estrenar el 25 d'abril de 1927 a Brno.

## Cançons

* I Úvod
* II Řípa se vdávala
* III Není lepší jako z jara
* IV Leze krtek
* V Karel do pekla zajel
* VI Roztrhané kalhoty
* VII Franta rasů hrál na basu
* VIII Náš pes, náš pes...
* IX Dělám, dělám kázáni
* X Stará bába čarovala
* XI Hó, hó, krávy dó
* XII Moje žena malučičká
* XIII Bába leze do bezu...
* XIV Koza bílá hrušky zbírá
* XV Němec brouk, hrnce tlouk
* XVI Koza leží na seně
* XVII Vašek, Pašek, bubeník
* XVIII Frantíku, Frantíku
* XIX Seděl medvid' na kolodi

## Referències

* ↑ Knaus, Jakob. «Dades de l'obra» (en alemany). leos-janacek.org. [Consulta: 19 gener 2018].

## Vegeu també

* Llista de composicions de Leoš Janáček
# Tresor (pel·lícula)

Tresor (títol original en francès, Trésor) és una pel·lícula francesa del 2009 dirigida per Claude Berri. Donat al seu estat de salut, Berri va ser assistit per François Dupeyron, que completaria el rodatge després de la mort del cineasta. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Mathilde Seigner: Nathalie
* Alain Chabat: Jean-Pierre
* Fanny Ardant: Françoise Lagnier
* Hélène Vincent: mare de la Nathalie
* Isabelle Nanty: Brigitte
* Stéphane Freiss: Fabrice
* Bruno Putzulu: Bruno
* Marine Delterme: Floriane

## Referències

* ↑ «Trésor - Film de Claude Berri et François Dupeyron (Fr, 2009) (Comédie dramatique): la critique Télérama» (en francès). [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ AlloCine. «Trésor: Les critiques presse» (en francès). [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Tresor». [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ «Tresor». Goita què fan, ara!. [Consulta: 5 juliol 2023].
# Iamki (Novi Oskol)

* Per a altres significats, vegeu «Iamki».
Iamki - Ямки (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 33 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Maria Anna d'Àustria

Maria Anna d'Àustria o Marianna d'Àustria és el nom dels següents personatges:
* Maria Anna d'Àustria o Marianna d'Espanya (Monestir de l'Escorial, 1606 - Viena, 1646), Infanta d'Espanya casada amb l'emperador romanogermànic Ferran III
* Maria Anna d'Àustria o Maria Anna de Savoia (emperadriu d'Àustria) (Roma, 1803 - Praga, 1884), Princesa de Sardenya de la Casa de Savoia
* Maria Anna d'Àustria (muller de Felip IV) (Viena, Arxiducat d'Àustria, 1634 - Madrid, Regne d'Espanya, 1696), arxiduquessa d'Àustria i reina consort de Castella i Aragó (1649-1665) i regent de Castella i Aragó (1665-1675)
* Maria Anna d'Àustria (reina de Portugal) (Linz, Arxiducat d'Àustria, 1683 - Lisboa, 1754), princesa d'Àustria i arxiduquessa, reina consort de Portugal (1708-1750) i regent de Portugal (1716-1750)
* Maria Anna d'Àustria o Maria Anna de Teschen (Linz, Imperi austrohongarès, 1882 - Lausana, Suïssa, 1940), princesa austríaca que va esdevenir duquessa consort de Parma
* Maria Anna de Baviera (duquessa de Baviera) (Graz, Àustria, 1610 - Múnic, 1665), filla de l'emperador romanogermànic Ferran II (1578-1637) i de la princesa Maria Anna de Baviera (1574-1616)
# Trabáu

Trabáu és una parròquia del conceyu asturià de Degaña. Ocupa la part occidental del terme amb extensió d'11,94 km². Té 36 habitants (INE Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine., 2011)
El poble de Trabáu pertany a la Comarca de los Cunqueiros.

## Referències

* ↑ «Decreto 32/2009, de 22 de abril, por el que se determinan los topónimos oficiales del concejo de Degaña». BOPA. [Consulta: 30 setembre 2014].
# Stari Altinjar

Stari Altinjar (en rus: Старый Алтынжар) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia. Pertany al districte de Volodarski. Segons el cens del 2010 tenia 102 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Chaya Czernowin

Chaya Czernowin (Haifa, Israel, 7 de desembre de 1957) és una compositora israeliana que actualment resideix a Àustria. És la principal compositora a la Sommer akademie School Solitude, una acadèmia internacional bianual de compositors i músics residents en la històrica Schloß Solitude, de Stuttgart, Alemanya.
Czernowin va estudiar música a la Universitat de San Diego de Califòrnia i al seu país natal. També ha fet estudis formals en residències i beques al Japó, Europa i Estats Units.
# Casa Medir (Palafrugell)

La Casa Medir és una obra de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Petit xalet d'estiueig de dues plantes que té un emplaçament singular en front del mar de la cala de Tamariu, al cim d'una penya rocosa a l'extrem de tramuntana de la badia i del nucli del poble, que s'endinsa i s'enlaira sobre el mar en posició dominant; el bosc de pins és a tocar per la part posterior.
L'edifici és de dues plantes i teulada a dues vessants; té finestres rectangulars i portes d'arc. L'element més destacat és la pèrgola situada a la façana de llevant, amb arcades de mig punt a les seves tres cares. Al damunt fa funció de terrassa amb barana opaca.

## Història

Aquesta casa fou propietat de Ramir Medir, historiador de la industria del suro.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Medir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Ballesters

Ballesters és una masia del municipi de Riner (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular, de grans dimensions, i teulada a dos vessants i orientada nord-sud. La porta, a la cara est, és d'arc de mig punt adovellada i la resta d'obertures són balcons i finestres allindades. Entrada amb sòl de pedra i sostres de bigues. Adossats a la casa i al seu entorn hi ha gran quantitat de coberts.

## Història

La situació de la masia, dalt d'un turó que domina la vall, dona a suposar que seria un cos pertanyent al castell de Riner, en el qual hi seria hostatjada una guàrdia de ballesters.
En les publicacions d'en Joan Serra i Vilaró, sobre la Universitat literària de Solsona, surt, l'any 1802, un Fra Lluís Ballester, P. Provincial, possible fill descendent d'aquesta masia.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 3 «Ballesters». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2015].
# Ichnanthus

Ichnanthus és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Ichnanthus amplus Swallen
* Ichnanthus angustifolius Swallen
* Ichnanthus angustus Swallen
* Ichnanthus annuus Killeen et Kirpes
* Ichnanthus areolatus K. E. Rogers
* Ichnanthus attentuatus K. E. Rogers
* Ichnanthus boliviensis K. E. Rogers
* Ichnanthus brevivaginatus Swallen
* Ichnanthus candicans Doell.
* Ichnanthus confertus K. E. Rogers
* Ichnanthus drepanophyllus Mez
* Ichnanthus exilis K. E. Rogers
* Ichnanthus hitchcockii K. E. Rogers
* Ichnanthus lanceolatus Scribn. et J. G. Sm.
* Ichnanthus latifolius K. E. Rogers
* Ichnanthus leptophyllus Doell.
* Ichnanthus neblinaensis Swallen
* Ichnanthus neesii K. E. Rogers
* Ichnanthus nemorosus (Sw.) Doell.
* Ichnanthus pilosus K. E. Rogers
* Ichnanthus ruprechtii Doell.
* Ichnanthus serratus Swallen
* Ichnanthus tectus Swallen
* Ichnanthus tipuaniensis K. E. Rogers
* Ichnanthus vestitus Swallen
* Ichnanthus wrightii Hitchc.
(vegeu-ne una relació més exhaustiva a Wikispecies)

## Sinònims

Ischnanthus Roem. i Schult., orth. var., Navicularia Raddi.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 28.06.08». Arxivat de l'original el 2008-10-10. [Consulta: 28 juny 2008].
# Maria Anna d'Àustria (reina de Portugal)

Maria-Anna d'Àustria (Linz, Arxiducat d'Àustria, 7 de setembre de 1683 - Lisboa, 14 d'agost de 1754) fou una princesa d'Àustria i arxiduquessa, reina consort de Portugal (1708-1750) i regent de Portugal (1716-1750).

## Orígens

Va néixer a Linz el 7 de setembre de 1683. Era filla de l'emperador Leopold I del Sacre Imperi Romanogermànic i de la seva tercera esposa, Elionor del Palatinat-Neuburg. Fou germana dels emperadors Josep I i Carles VI.

## Matrimoni

Va casar-se amb Joan V de Portugal. El representant encarregat de les negociacions del matrimoni va ser el comte de Vilar Maior, Fernando Teles da Silva, que va presentar-se a Viena amb una rica i sumptuosa ambaixada. El 9 de juliol de 1708 es va celebrar la boda per poders a la catedral de Sant Esteve, essent el rei Joan representant per l'emperador Josep I, i va oficiar la cerimònia el cardenal de Saxònia. Maria Anna va viatjar fins a Lisboa en vaixell, escortada per una esquadra d'onze naus. Va arribar a la capital portuguesa el 26 d'octubre, i va ser rebuda amb importants festes. Es casà en persona el 27 d'octubre de 1708 a Lisboa amb el rei Joan V de Portugal.

## Regnat

Va assumir dues vegades la regència. La primera el 1716, amb motiu d'una romeria que va fer el seu marit a Vila Viçosa. La segona el 1742, mentre el rei estava malalt, malgrat que el príncep Josep tenia vint-i-set anys. Durant les regències va mostrar sempre una gran capacitat, prudència i sentit de la justícia.
A la seva arribada a Portugal, va considerar convenient instal·lar una comunitat de religiosos carmelites descalços alemanys que administressin a les persones naturals d'Alemanya. Va tractar-ho amb el pare Leopoldo de Santa Teresa, un carmelita descalç alemany. La reina va manar edificar una església dedicada a Sant Joan Nepomucè i Santa Anna i un hostatgeria per als religiosos carmelites, que depenien de la congregació d'Itàlia.
A ella es deu la protecció de Sebastião José de Carvalho e Melo, més tard marquès de Pombal, que va recomanar al seu fill Josep per nomenar-lo ministre, després de la mort de Joan V, a qui va sobreviure.

## Mort

Va morir al Palau de Belém el 14 d'agost de 1754.

## Descendència

D'aquesta unió nasqueren:
* la infanta Maria Bàrbara de Bragança (1711-1758), casada el 1729 amb Ferran VI d'Espanya
* l'infant Pere de Bragança (1712-1714), príncep del Brasil i duc de Bragança
* l'infant Josep I de Portugal (1714-1777), rei de Portugal
* l'infant Carles de Bragança (1716-1736)
* l'infant Pere III de Portugal (1717-1786), casat el 1760 amb la seva neboda, la reina Maria I de Portugal
* l'infant Alexandre de Bragança (mort jove 1723-1728)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Maria Ana de Áustria (D.). Rainha de Portugal» (en portugués). Portugal - Dicionário Histórico, Corográfico, Heráldico, Biográfico, Bibliográfico, Numismático e Artístico p. 833. [Consulta: 5 febrer 2023].
* ↑ Almeida, Fortunato de. História de Portugal (en portuguès). vol. 5. Coïmbra: Fortunato de Almeida, 1927.
* ↑ Almeida, Fortunato de. História da Igreja em Portugal (en portuguès). Coïmbra: Imprensa Academica, 1915, p. 509.