OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa de les Vídues

Casa de les Vídues o Can Petit és una obra del municipi de Llagostera (Gironès) declarada bé cultural d'interès nacional. Se l'ha transformat en espai cultural que acull l'Escola Municipal d'Art Pere Mayol, l'àrea d'educació, el Centre de Recursos Tecnològics i l'espai jove Ca la viudi.

## Descripció

És una antiga masia que restà abandonada fins a la seva declaració com a monument historicoartístic. El 1957 els propietaris en van fer donació a l'Ajuntament. De l'antic casal –que cal datar del segle xvi–, només resten la paret exterior de tancament i algunes d'interiors. Destaquen dues finestres del primer pis d'arc conopial amb decoracions flamígeres i guardapols i ampit emmotllurat, alhora que una altra de plenament renaixentista amb guardapols de línies rectes i motllures. Hi ha també una fornícula amb volta de petxina. Les altres obertures, amb muntants i llindes completament llisos, són de datació posterior. El 1982, l'edifici ha estat objecte d'una restauració per part de l'Ajuntament i de la Diputació de Gironaper adequar-lo per acollir una biblioteca i l'Escola de Belles Arts. A la planta superior s'ha obert una galeria amb finestrals que juntament amb el ràfec volat de la coberta, desfiguren totalment el conjunt.

## Arqueologia

El 2015, en les obres de remodelació i ampliació s'hi van localitzar dues sitges de l'edat mitjana, els vestigis arqueològics més importants de la vila. Una és del segle ix-xi i l'altre dels segles xi-xiii. Fins aquest moment les restes més antigues del municipi que s'havien trobat eren del xiv-xv a Can Caciques.

## Referències

* ↑ Catàleg de monuments i conjunts historicoartístics de Catalunya. 1a ed. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1990, p. 771. ISBN 84-393-1258-X.
* ↑ «Escola Municipal d'Art Pere Mayol». Casa de les vídues. Arxivat de l'original el 2021-01-14. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ Ballo i Montserrat Tañá, Ricard. «Catalunya Medieval - Castells, Torres, Fortificacions i altres construccions». Catalunya Medieval. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ «Casa de les Vídues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 setembre 2014].
* ↑ ACN «Descobreixen dues sitges medievals a Llagostera». Diari de Girona, 22-08-2015.
# Carlotta Maironi da Ponte

Carlotta Maironi da Ponte (Bèrgam, 16 de maig de 1827 - 1873) fou una soprano italiana.
Es va formar al Conservatori de Milà. Al cap de sis anys de conservatori va ser contractada com a prima donna al teatre de Càller on va debutar amb el paper d'Eleonora Torguato Tasso de Donizetti. El 17 d'abril de 1847, formà part del primer elenc que va inaugurar el Gran Teatre del Liceu de Barcelona amb Anna Bolena de Donizetti, com a Seymour.
El desembre de 1847 es va casar amb el compositor bohemi Václav Hugo Zavrtal. El seu fill Ladislav Zavrtal també fou compositor.

## Referències

* 1 2 «Corona artística del Gran Teatre del Liceu» p. 112. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ «Dada a la Universitat de Glasgow».
* ↑ Llibret de la representació al Liceu
* ↑ «Detall a la Universitat de Glasgow».
# Carlsbad (Nou Mèxic)

Carlsbad és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2006 tenia 27.410 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carlsbad tenia 25.625 habitants, 9.957 habitatges, i 6.949 famílies. La densitat de població era de 348,7 habitants per km².
Dels 9.957 habitatges en un 32,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,1% hi vivien parelles casades, en un 13,1% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 26,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 12% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 17,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.658$ i la renda mediana per família de 35.640$. Els homes tenien una renda mediana de 31.214$ mentre que les dones 19.228$. La renda per capita de la població era de 16.496$. Aproximadament el 13,1% de les famílies i el 16,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Història

En 1943 unes proves amb bomba de ratpenats van destruir la base aèria de la ciutat.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carlsbad». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carlsbad». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
* ↑ A Stronger Federal Presence. Carlsbad Caverns National Park Historic Resources Study, p. 185.
# Casa a la placeta dels Abeuradors (Vilac)

Casa a la placeta dels Abeuradors és una casa de Vilac, al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El portal d'accés a allò que seria la cort d'un "auviatge", conserva una porta de fàbrica amb una llinda que duu la següent inscripció: "PAU de (monograma de Crist) M (iquel) E(stremé), 1702". Al fons resta en peu la paret de tancament d'un antic edifici amb les arestes graonades ("penaus").

## Història

El qüestionari de Fc. Zamora (nº18 i ss.) parla de les cases Vilac (1789). De confirmar-se la interpretació de la inscripció, s'ha d'identificar amb Çò de Sebastià, una branca del de Miquel Capdet que hauria estat fundada per Francesc de Miquel (1698-1730) i la seva muller Joana Estremé. Llur fill Fèlix de Miquel Estremé fou un afamat metge de la Val d'Aran (1728-1778), i deixà una llarga descendència.

## Referències

* 1 2 «Casa a la placeta dels Abeuradors». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 setembre 2021].
# Carrer de Rompeculs (Riudaura)

El carrer de Rompeculs és un carrer de Riudaura (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El carrer de Rompeculs és un dels més típics del poble de Riudaura per la gran pendent que assoleix per tal de desembocar a la plaça del Gambeto. La majoria de construccions que el formen foren remodelades en el decurs del segle xviii i axí consta en la majoria de llindes de les portes principals. Els habitatges disposen de baixos, pis i golfes, destacant àmplies balconades de fusta i façanes de pedra menuda. Aquest carrer a poc a poc va essent objecte de restauració, repicant façanes, fent noves obertures i tornant a ocupar aquestes antigues construccions, deshabitades des de feia temps.

## Història

Riudaura és un petit nucli urbà que va néixer a l'ombra del monestir de Santa Maria. L'estructura d'alguns dels seus carrers és plenament medieval, però la majoria dels seus edificis corresponen al segle xviii, moment en què es bastiren i remodelaren part dels habitatges que estructuren la plaça del Gambeto; durant la centúria següent es reformaren i aixecaren de nova planta algunes de les construccions situades en els carrers que desemboquen a l'esmentada plaça.
Per festa major s'organitza la cursa del rompeculs, una pujada cronometrada organitzada per Verregassos de Riudaura.

## Referències

* ↑ «Carrer de la Terrica (Rompeculs) – Patrimoni de la Garrotxa». [Consulta: 8 abril 2022].
* 1 2 «Carrer de Rompeculs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
* ↑ «Els Verregassos de Riudaura celebren els 20 anys de la fundació de l'associació» (en catalan), 21-09-2024. [Consulta: 21 setembre 2024].
# Carrer Joaquim Mensa, 38

Carrer Joaquim Mensa, 38 és una obra del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres de planta baixa i dos pisos. La façana s'estructura en tres eixos verticals i tres horitzontals. En la intersecció dels quals hi ha una obertura, que són de grans dimensions i emmarcades per una motllura llisa. La porta se situa al centre de la planta baixa i sobre ell, en els dos pisos superiors, s'obren balcons. Els diferents nivells estan separats per motllures i la façana està coronada per una balustrada de balustre.

## Referències

* ↑ «Carrer Joaquim Mensa, 38». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Casa al carrer Nou, 7-9 (Palafrugell)

La Casa al carrer Nou, 7-9 és una obra neoclàssica de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de planta baixa i dues plantes pis de dues crugies amb obertures d'arc emmarcades amb ressalts. A la clau de la porta hi figura la inscripció JB / 1894. Als pisos hi ha dobles balconades. En un costat hi ha un cos d'edificació més baixa, de planta i pis, sobre el qual hi ha una terrassa amb sortida des del segon pis. La casa és envoltada per pati i jardí per dos costats.

## Història

En aquesta casa hi va néixer el metge Josep Alsina i Bofill (1904-1993). L'any 2004 s'hi va col·locar una placa que en deixa constància.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Nou, 7-9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Casa Pubill (Barruera)

La Casa Pubill és un edifici del municipi de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una antiga casa i coberts modificats aquest segle, adossats a una torre de planta quadrada. La cantonada del carrer es va transformar en habitatge, eliminant el pas cobert del carrer Major i traslladant la capella del corral actual a l'interior. La torre tenia una planta més que feia de colomer, ha estat rebaixada aquest segle. L'escut de la porta també es va canviar de situació. Pel sota de la torre passava un carreró en diagonal amb un arc a cada façana cap a llevant i migdia. Hi ha una capella situada a la cantonada inferior de la nova façana principal. Porta renaixentista amb elements romànics reproduïts en motllos de guix. Interior amb sostre formant una falsa volta amb arc rebaixat que emmarca un retaule modern.

## Història

El primer esment de la fortalesa de Barruera, situada a l'entrada de la vall de Boí és de l'any 1171 en la deixa testamentària que fa Arnau Mir I, comte del Pallars Jussà a favor de Santa Maria de Mur. L'Antiga Casa Pubill o Quadra Coll (carrer Major, 37) va ser enderrocada en part, a principis de segle xx, i es va traslladar la casa pairal i capella a l'altra banda del carrer.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Pubill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].
# Castell Nou

«Castell Nou» té aquests significats:
* Castell Nou de Barcelona
* Castell Nou d'Alūksne
* Castell Nou de Nàpols
* Castell Nou d'Ansemburg
* Castell Nou de Beuda del Pla
* Castell nou de la Gornal
# Casa Ferro

La Casa Ferro és una casa a Erill la Vall, al municipi de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de pagès de muntanya organitzada al voltant d'un pati i recolzada sobre un petit turó.
L'habitatge original, de planta rectangular, amb baixos i un pis i coberta a tres vessants, té la façana principal sobre el camí de Boí. Ha estat ampliat per la part posterior.
Adossat a aquesta ampliació hi he el paller, cobert a dues aigües i tancant el pati, dos coberts amb estructura de fusta. Acaba de tancar el pati un altre paller.
L'ampliació de l'habitatge, segregada de la finca, ha estat adaptada com a residència.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Ferro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Casa Figuerola (Calaf)

La Casa Figuerola és un habitatge del municipi de Calaf (Anoia) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa noble, de planta baixa i dos pisos. Té façana al carrer del Ravalet i el darrere dona a la plaça del Firal. La façana principal consta de tres cossos verticals. El cos central de dos balcons a cada pis i els cossos laterals d'un balcó a cada pis. Tres de les primitives portes estan tapiades i l'entrada és practicable per l'única porta que resta al cos central.

## Història

La casa Figuerola fou construïda per la família Segarra, propietaris importants de la vila de Calaf. Actualment pertany a la família Figuerola, propietària i comerciant i, antigament, administradora de diverses poblacions del ducat de Cardona. Fill d'aquesta casa fou Laureà Figuerola i Ballester, ministre de finances dues vegades durant la primera República i president del Senat.

## Referències

* 1 2 «Casa Figuerola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Casa al carrer Mas Ros, 6 (Caldes de Malavella)

L'edifici situat al carrer Mas Ros, 6 és una casa del municipi de Caldes de Malavella (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una casa situada al nucli urbà, davant de l'església de St. Esteve de Caldes.

## Descripció

Té dues plantes amb façana arrebossada pintada de color granatós. Una motllura diferencia els dos pisos d'altura. Té un total de vuit obertures: tres finestres i una porta a la planta baixa i dues finestres i dues portes amb balcó al pis superior, totes les obertures amb guardapols. A sobre del pis una altra motllura i gelosies. L'edifici està rematat amb una cornisa decorada amb cinc copes de pedra ornamentades amb motius florals.

## Referències

* 1 2 «Mas Ros, 6». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Castellnou d'Ossó

Castellnou d'Ossó és veïnat del municipi d'Ossó de Sió a la comarca de l'Urgell.
L'indret fou un nucli fortificat des d'època romana, per controlar la ruta d'Ilerda a Iesso. El comte Ermengol IV d'Urgell va conquerir el terme vers el 1070, època en què es va bastir una torre d'una fortificació medieval sobre la base d'una antiga torre romana. Va servir de base a l'època medieval per construir el castell de Castellnou d'Ossó, que és documentat el 1408 quan fou reformat pel seu senyor Lluís de Santmartí. Al llarg del temps el nom va variar: Castell Lliuró, Castellnou de Montfalcó, Castellnou d'Agramunt o Castellnou de Sió.
A la vora hi ha l'església romànica de Sant Pere de Castellnou d'Ossó.

## Referències

* ↑ Insa i Montava, Josep. L'Urgell : 12 itineraris en BTT, a peu o a cavall. Valls: Cossetània, 2003, p. P.110. ISBN 84-96035-20-4.
* ↑ Garcia, Víctor Lluís «La problemàtica de les torres de guaita romanes a l'àmbit del Conventus Tarraconensis». Butlletí Arqueològic Tarraconense, V, 33, 2011, pàg. 31, 34 i 72.
* 1 2 «Castellnou d'Ossó - Ossó de Sió». Pobles de Catalunya. CEDIP. [Consulta: 21 maig 2020].
# Castellnou de Bassella

Castellnou de Bassella fou un poble del terme municipal de Bassella (Alt Urgell). Estava localitzat a la vora de l'antiga carretera de Ponts a Oliana, a l'esquerra del riu Segre.

## Història

Castellnou de Bassella formà un municipi conjunt amb Aguilar de Bassella i la Clua d'Aguilar al segle xix. Les esglésies de Bassella, Guardiola i Mirambell depenien de l'església parroquial de Castellnou de Bassella, dedicada a Sant Simeó.
Actualment es troba submergit sota les aigües del pantà de Rialb que va començar a inundar la zona amb el tancament de comportes el 1999.
La població del poble ja desaparegut, que el 1996 era de 44 persones, havia desallotjat la zona de mica en mica i les cases de Castellnou de Bassella varen ser enderrocades.
Les restes de la necròpoli medieval varen ser exhumades el 1999 i traslladades junt amb un dolmen localment anomenat "Dolmen del Perotillo".

## Vegeu també

* Bassella
* Pantà de Rialb

## Referències

* ↑ «Inauguració del pantà de Rialb». Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 9 febrer 2009].
# Celler del Sindicat Agrícola de Santpedor

El Celler del Sindicat Agrícola de Santpedor és un edifici del municipi de Santpedor (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El celler era format per una nau amb coberta d'encavallades de fusta i planxes de fibrociment, destinada a contenir les tines, amb una sala contigua a la part posterior, destinada a moll d'entrada de raïm i la maquinària. Els dos espais estaven comunicats per uns arcs apuntats fets de rajola. Als laterals s'obrien finestres amb arc apuntat de maó. A la façana s'obria una porta rectangular molt senzilla, damunt la qual hi havia una finestra tripartida, també senzilla.
Les tines s'arrengleraven en dues files deixant un passadís intermedi, que el 1931 es va aprofitar per posat cups subterranis; també s'hi van afegir dues naus laterals, que li van donar l'aspecte basilical que té.

## Història

Tot i que el Sindicat Agrícola de Santpedor es va constituir el 1904, no va ser fins molt més endavant que es va construir un celler.
El 1915, es va fundar la Caixa Rural, la qual, amb els estalvis dels socis, va ser el motor de la construcció d'un celler. Van col·laborar a aquesta empenta mossèn Josep Soler, ànima del Sindicat, i Josep Oms, president de la cambra Agrària del Pla de Bages. Per a la construcció del celler es va comptar amb l'assessorament de la Direcció General d'Agricultura de la Mancomunitat.
Entre 1921 i 1922 es van comprar dos terrenys, en els quals es va construir el celler i un molí fariner (Santpedor era anomenat el graner del Bages.
En la construcció del celler hi van contribuir els socis amb el seu capital o amb el seu treball (portant pedra o fent de manobres).
El Celler, que fou el primer del Bages, es va inaugura el 1923.
Actualment, el celler és tancat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Celler del Sindicat Agrícola de Santpedor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2015].

### Bibliografia

* Lacuesta, Raquel; Catedrals del vi: arquitectura i paisatge, 2009
# Casa pairal a la plaça del Forn (Palau de Noguera)

La Casa pairal a la plaça del Forn és una obra de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La Casa Pairal està situada en el centre del nucli de Palau de Noguera, concretament a la Plaça del Forn.
Es tracta d'un habitatge unifamiliar entre mitgeres de planta baixa i dos pisos, conservant l'escaire que marca la fesomia de la casa, a causa de la seva ubicació en dos dels costats de la plaça.
L'habitatge es troba molt reformat, amb la façana molt desvirtuada, havent tapiat i arrebossat la façana originària de pedra i morter, la qual presentava un arc medieval que ocupava tota l'amplada de la casa. Es conserva un pilar amb un capitell pentagonal, situat en la planta superior i que divideix l'obertura de la terrassa.
És molt important el foc a terra, un dels més antics de la comarca, on s'utilitza tota una cambra com a xemeneia, amb cremalls de l'època i altres elements singulars.

## Història

És molt important el foc a terra, un dels més antics de la comarca, juntament al de Sant Miquel de la Vall, on s'utilitza tota una cambra com a xemeneia, amb cremalls de l'època i d'altres elements singulars.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa pairal a la plaça del Forn». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Casa pairal al carrer Major, 5 (Llimiana)

La Casa pairal al carrer Major, 5 és un edifici del municipi de Llimiana (Pallars Jussà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

Antic edifici entre mitgeres, amb lateral donant a un eixamplament del carrer. Cobert a dues vessants, amb teula àrab, i carener principal paral·lel al carrer Major. La façana, feta amb carreus de pedra del país, perfectament encaixats, destaca pel portal adovellat i la composició simètrica que fa de balconet, amb motllures i efígie a sobre de la llinda i forat triangular lobulat a cada costat, rematant-se tot el conjunt per un senzill ràfec superior.

## Història

1783 és la data inscrita a la llinda de la porta.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llimiana

## Referències

* 1 2 «Casa pairal al carrer Major, 5». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 març 2017].
# Cassacco

Cassacco (friülà Cjassà) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 2.913 habitants. Limita amb els municipis de Colloredo di Monte Albano, Magnano in Riviera, Tarcento, Treppo Grande i Tricesimo.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Vannes Assaloni | Llista cívica |

## Personatges il·lustres

* Bindo Chiurlo, poeta friülà
* Carlo Sgorlon, escriptor bilingüe
* Luigi Antonio Tami, partisà
# Casal dels Marquesos de Vallgornera (Olot)

El Casal dels Marquesos de Vallgornera és una obra d'Olot (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Gran casal de planta rectangular bastit damunt un mas primitiu. Disposa de baixos; planta noble amb balcons decorats amb entaulaments sostinguts per mènsules; i pis superior amb finestres. La planta baixa està, en part, ocupada per locals comercials, però es conserva la gran porta d'entrada per a carruatges amb l'escut d'armes on s'ajunten les famílies Montagut, Vallgornera i del Bal. La façana va ser estucada seguint registres horitzontals. A la planta noble s'hi accedeix per una gran escalinata. És remarcable la cornisa, àmplia, que imita l'estil pagès català decorada amb dents de serra i greques. Els interiors conserven fastuosos salons i àmplies alcoves.

### Interiors

Es conserva una àmplia porta d'entrada per a carruatges, coberta amb voltes d'aresta ricament decorades amb motius florals i vegetals estilitzats. De l'entrada parteixen tres portes, una de fusta tornejada i les altres decorades amb fullatges. Una gran escala mena vers la planta principal. Les parets van ser estucades amb motius florals, destacant una gran franja de flors que separa la planta noble del pis superior, al que s'hi accedeix per l'interior. La resta es va fer amb estuc imitant pedra. La coberta superior, amb revoltons, està decorada amb poms de flors estilitzats. Cromàticament predominen els tons verds, ocres i grocs.

## Història

L'historiador olotí Joaquim Danés i Torras va realitzar diferents esquemes de la possible planta hipotètica de la vila d'Olot a través dels segles. Cal destacar que el carrer de Clivillers havia estat zona de muralles (el carrer del costat porta el nom evocador de Valls Nous) i fins al segle xviii no va ser urbanitzat. Antigament hi havia diferents masos, situats extramurs, un d'ells La Masó o Sa Masó, propietat dels Marquesos de Vallgornera. L'any 1737, Francisca Bosch de Pla Traver va fer aixecar damunt aquest mas l'actual casal dels Vallgornera.

## Referències

* 1 2 3 «Casal dels Marquesos de Vallgornera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].