OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Viscatxa

La viscatxa (Lagidium viscacia) és una espècie de rosegador de la família Chinchillidae. Es troba a la regió sud extrema del Perú, a la regió central de Bolívia, a la regió Nord i Central de Xile i la regió occidental de l'Argentina.
# Vino SKO

L'equip Vino SKO (codi UCI: VSM) és un equip ciclista professional kazakh, que competeix des del 2014. Té categoria continental.

## Principals resultats

* Tour de les Filipines: Oleg Zemlyakov (2016)
* Tour de Tailàndia: Ievgueni Guiditx (2017)

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Europa Tour i UCI Àsia Tour.
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2014 | 27è | Oleg Zemlyakov (53è) |
| 2015 | 15è | Oleg Zemlyakov (40è) |
| 2016 | 4t | Yevgeniy Gidich (24è) |
| 2017 | 12è | Yevgeniy Gidich (5è) |
| 2018 | 11è | Stepan Astafyev (12è) |
| 2019 | 6è | Vadim Pronskiy (7è) |
| 2020 | 3r | Yevgeniy Fedorov (2n) |
| 2021 | 2n | Nurbergen Nurlykhassym (27è) |
| 2022 | 27è | Ilkhan Dostiyev (97è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2014 | 116è | Aleksandr Shushemoin (186è) |
| 2015 | 63è | Oleg Zemlyakov (131è) |
| 2016 | 101è | Aleksandr Xuixemoin (867è) |
| 2017 | 114è | Nikita Sokolov (962è) |
| 2018 | 102è | Alexandr Ovsyannikov (802è) |
El 2016 la Classificació mundial UCI passa a tenir en compte totes les proves UCI. Durant tres temporades existeix paral·lelament amb la classificació UCI World Tour i els circuits continentals. A partir del 2019 substitueix definitivament la classificació UCI World Tour.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2016 | - | Yevgeniy Gidich (305è) |
| 2017 | - | Yevgeniy Gidich (187è) |
| 2018 | - | Stepan Astafyev (274è) |
| 2019 | 69è | Vadim Pronskiy (333è) |
| 2020 | 47è | Yevgeniy Fedorov (174è) |
| 2021 | 90è | Nurbergen Nurlykhassym (882è) |
| 2022 | 168è | Ilkhan Dostiyev (1.307è) |

## Referències

* ↑ «Vino 4ever 2015». Arxivat de l'original el 2015-03-18.
* ↑ «Vino 4ever 2014 | ProCyclingStats». Arxivat de l'original el 2014-04-08.
* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilla i resultats a firstcycling.com
* Plantilla i resultats a cyclebase.nl
# Vittorio Monti

Vittorio Monti (Nàpols, 6 de gener de 1868 – ibídem, 20 de juny de 1922) va ser un compositor, violinista i director d'orquestra italià.

## Biografia

Va estudiar violí i composició en el Conservatori de Sant Pietro a Maiella. L'any 1886 es va traslladar a París, on a partir de 1900 va ser nomenat director de la Lamoureux Orchestre. Amb aquesta va compondre i va executar nombroses obres. Monti es va fer famós principalment per haver compost la molt coneguda peça Csárdás per a violí o mandolina i piano (1904), i a més per les seves pantomimes, operetes, ballets i peces per a violí. Va treballar també amb Francesco Paolo Tosti.

## Referències

* ↑ Petite Methode pour Mandolin by V. Monti, President d Honneux du Cercle des Mandolinistes Lillois, "Les Mėnstrels"

## Enllaços externs

* Csárdás de Monti.
* Csárdás; intèrpret: Maxim Vengerov.
# Virus d'ARN bicatenari

Els virus ARN bicatenari (dsRNA) són un grup divers de virus d'ARN que varien molt quant a l'hoste (humans, animals, plantes, fongs i bacteris), nombre de segments genòmics (d'un a dotze) i organització de virions (nombre-T, capes de la càpsida o torretes). Els membres d'aquest grup inclouen els rotavirus, coneguts globalment com una causa habitual de la gastroenteritis en infants, o el virus de la llengua blava, un patogen del bestiar boví i oví amb un impacte sobre l'economia.
Els virus amb genomes d'ARN bicatenari són actualment classificats en sis famílies: les dels reovírids, els birnavírids, els totivírids, els partitivírids, els hipovírids i els cistovírids. D'aquestes sis famílies, la dels reovírids és la més gran i més diversa en termes de varietat d'hostes.
En els últims anys s'ha aconseguit dissenyar noves estratègies o agents antivírics basats en l'assemblatge de les partícules d'aquests virus, les seves interaccions amb les cèl·lules, i la partenogènesi vírica.

## Vegeu també

* Classificació dels virus

## Referències

* ↑ Patton JT (editor).. Segmented Double-stranded RNA Viruses: Structure and Molecular Biology. Caister Academic Press, 2008. ISBN 978-1-904455-21-9.
# Virus d'ADN

Un virus d'ADN és un virus que té ADN (àcid desoxiribonucleic) com a material genètic i que es replica per mitjà d'una DNA polimerasa dependent del DNA. L'àcid nucleic sol ser DNA bicatenari (dsDNA) però també pot ser ADN monocatenari (ssDNA). Els virus d'DNA pertanyen o bé al Grup i o al Grup II del sistema de classificació de Baltimore de virus. Tot i que els virus del Grup VII com ara l'hepatitis B contenen un genoma d'DNA, no se'ls considera virus ADN segons la classificació de Baltimore, sinó virus de transcripció inversa, car es repliquen per mitjà d'un intermediari d'ARN.

## Propostes taxonòmiques recents de l'Herpesviridae Study Group

Els virus de l'herpes són virus d'DNA bicatenaris assignats al Grup I. L'Herpesviridae Study Group ha proposat que els virus de l'herpes siguin assignats a un ordre de nova creació, el dels herpesvirals. També proposen que la família dels herpesvírids, actualment sense assignar, sigui assignat al nou ordre de l'herpes.

## Grup I – Virus dsDNA

* Ordre Caudovirales
** Família Myoviridae - inclou bacteriòfag d'enterobacteris T4
** Família Podoviridae
** Família Siphoviridae - inclou bacteriòfag d'enterobacteris λ
* Ordre Herpesviridae
** Família Alloherpesviridae
** Família Herpesviridae – inclou els virus de l'herpes humana, el virus Varicella zoster
** Família Malacoherpesviridae
* Famílies sense assignar
** Família Ascoviridae
** Família Adenoviridae
** Família Asfarviridae - inclou el virus de la pesta porcina africana
** Família Baculoviridae
** Família Coccolithoviridae
** Família Corticoviridae
** Família Fuselloviridae
** Família Guttaviridae
** Família Iridoviridae
** Família Lipothrixviridae
** Família Nimaviridae
** Família Papillomaviridae
** Família Phycodnaviridae
** Família Plasmaviridae
** Família Polyomaviridae - inclou virus dels simis 40, virus JC
** Família Poxviridae – inclou el virus de la verola bovina, verola
** Família Rudiviridae
** Família Tectiviridae
* Gèneres sense assignar
** Mimivirus

## Grup II – Virus ssDNA

* Famílies de bacteriòfags sense assignar
** Família Inoviridae
** Família Microviridae
* Famílies sense assignar
** Família Geminiviridae
** Família Circoviridae
** Família Nanoviridae
** Família Parvoviridae - inclou Parvovirus B19
* Gèneres sense assignar
** Anellovirus

## Vegeu també

* Classificació dels virus
* Virus d'ARN
* Viroide
* Circovirus porcí tipus 2

## Referències

* ↑ «Herpesviridae Study Group». Arxivat de l'original el 2016-05-13. [Consulta: 25 octubre 2008].
# Virus d'ADN bicatenari retrotranscrit

Els Virus d'ADN bicatenari retrotranscrit, en anglès: dsDNA-RT viruses són el setè grup de la Classificació Baltimore de virus
No són considerats com virus d'ADN (classe I de la classificació de Baltimore), sinó més aviat virus retrotranscrits perquè es repliquen a través d'un inetemediari d'ARN. Inclouen les famílies Hepadnaviridae i Caulimoviridae.
També s'utilitza per a aquest grup el terme "pararetrovirus". The term was introduced in 1985.

## Referències

* ↑ Khan, Jawaid A.; Dijkstra, Jeanne. Plant viruses as molecular pathogens. Psychology Press, 2002, p. 317–. ISBN 978-1-56022-895-0 [Consulta: 5 agost 2011].
* ↑ Temin HM «Reverse transcription in the eukaryotic genome: retroviruses, pararetroviruses, retrotransposons, and retrotranscripts». Mol. Biol. Evol., 2, 6, 01-11-1985, pàg. 455–68. PMID: 2835576.
# Vladímir Leóntievitx Komarov

Vladímir Leóntievitx Komarov (rus: Влади́мир Лео́нтьевич Комаро́в; 1869-1945) fou un botànic, micòleg, pteridòleg, i algòleg rus.

## Biografia

Fins a la seva mort el 1945, fou l'editor principal de la Flora SSSR (Flora de l'U.R.S.S.), que comprèn 30 volums publicats entre 1934 i 1960. Va ser també President de l'Acadèmia Russa de les Ciències des de 1936 fins a 1945.

## Honors

L'Institut Botànic Komarov i els seus associats Jardí botànic Komarov a Sant Petersburg li fan honor en els seus noms.

### Tàxons dedicats en el seu nom

* Iljin li va dedicar Equisetum komarovii
* Kolesnikov li dedica Larix komarovii (Larix gmelinii (Rupr.) Kuzen. o L. olgensis var. komarovii Kolesn.), Juniperus komarovii Florin, Festuca komarovii Krivot.

## Algunes publicacions

* Coniferae of Manchuria. Trudy Imp. S.Peterburgsk. Obsc. 32: 230-241 (1902)
* De Gymnospermis nonnullis Asiaticis I, II. Bot. Mater. Gerb. Glavn. Bot. Sada RSFSR 4: 177-181, 5: 25-32 (1923-1924)
* Florae peninsulae Kamtschatka (1927)

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ SEMERIKOV VL, SEMERIKOV LF & MARTIN LASCOUX M Intra- & interspecific allozyme variability in Eurasian Larix Mill. species Heredity
* ↑ Flora of China
* ↑ Tzvelev, N. N. 1976. Zlaki SSSR. (Gramineae USSR)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).

## Enllaços externs

* Pdf de Nature
| Precedit per: Alexander Karpinsky | President de la Acadèmia Russa de les Ciències 1936 - 1945 | Succeït per: Sergey Vavilov |
# Volàtils

En ciència planetària, els volàtils són el grup d'elements químics i compostos amb baixos punts d'ebullició que estan associats amb l'escorça i/o atmosfera d'un planeta o lluna. Alguns exemples s'inclouen el nitrogen, aigua, diòxid de carboni, amoníac, hidrogen, metà i diòxid de sofre. En astrogeologia, aquests compostos, en el seu estat sòlid, sovint comprenen una gran proporció de les escorces de llunes i planetes nans.
En contrast amb els volàtils, els elements i compostos amb alts punts d'ebullició són coneguts com a substàncies refractàries.
Els científics planetaris sovint classifiquen els volàtils amb punts de fusió excepcionalment baixos, com ara hidrogen i heli, com gasos (en gegants gasosos), mentre que els compostos volàtils amb punts de fusió per sobre d'aproximadament 100 K s'anomenen gels. Els termes "gas" i "gel" en aquest context es poden aplicar a compostos que poden ser sòlids, líquids o gasos. Així, Júpiter i Saturn són referits com a "gegants de gas", i Urà i Neptú com a "gegants de gel", tot i que la gran majoria de "gas" i "gel" en el seu interior és un líquid d'alta temperatura i molt dens que resulta més dens a mesura que s'acosta el centre del planeta.
La Lluna de la Terra es considera molt baixa en volàtils: la seva escorça conté oxigen unit químicament a les roques (com per exemple els silicats), però quantitats insignificants d'hidrogen, nitrogen o carboni.

## Referències

* ↑ «Glossary». Planetary Science Research Discoveries, 01-01-2008. [Consulta: 28 agost 2008].

## Enllaços externs

* Volatiles Arxivat 2019-07-07 a Wayback Machine. of Costa Rican volcanoes.
* Volatile Planetary Science Research Discoveries
# Vilém Kurz

Vilém Kurz (Havlíčkův Brod, 23 de desembre de 1872 - Praga, 25 de maig de 1945) va ser un pianista i pedagog de música txec.
Vilém Kurz va rebre classes de piano de 1884 a 1886 de Julius Höger i de 1886 a 1898 de Jakub Virgil Holfeld. A més, va estudiar de 1887 a 1888 la teoria i l'orgue a l'Escola d'orgue de Praga i va aprovar el 1892 el seu examen musical al Conservatori de Praga. En els anys següents, gires de concerts com a solista i company de música de cambra el van portar a Viena i Berlín. De 1898 a 1919 va exercir de professor de piano a Lviv, de 1919 a 1920 a Brno, en aquesta última ciutat entre els seus alumnes tingué el malaguanyat Rafael Schächter. Des de 1920, Kurz era professor de piano al Conservatori de Praga (fins a 1928 a l'oficina de camp de Brno, després fins a 1940 a Praga). 1936/37 i 1938/39 també va ser rector del Conservatori de Praga.
En resum, les classes de piano al seu país d'origen van tenir una influència duradora a través del seu treball l'ensenyament del piano. Entre els seus alumnes s'inclouen amb la seva filla Ilona Stepanova-Kurzova el marit Václav Stepan i el seu net Pavel Stepan entre d'altres Rudolf Firkušný, Drahomír Prenen, Ilja Hurnik, Eduard Steuermann, Stefania Turkewich, Břetislav Bakala, Stanislav Heller, Frantisek Maxian, Gideon Klein, Matusja Blum, Rafael Schachter i Miloslav Kabeláč.
A més, Vilém Kurz era editor d'obres de piano; Entre altres coses, va crear una revisió sovint usada, però no controvertida, de la part de piano del Concert per a piano a G menor, d'Antonín Dvořák.
El seu cosí Louis Lejeune era un pintor alemany

## Bibliografia

* Tarantovà: Biografia a Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 Volum 4, Verlag der Österreichische Akademie der Wissenschaften, Viena 1969, pàg. 367 i següents (enllaços directes a la pàg. 367, pàg. 368).
* Sadie Stanley (Hrsg.): Grove Dictionary of Music and Musicians 1980, Bd. 10, S. 323

## Enllaços externs

* https://www.kennedy-center.org/whats-on/calendar/index.cfm?fuseaction=composition&composition_id=3052 (anglès)
# Vil·lyael·lenita

La vil·lyael·lenita és un mineral de la classe dels arsenats, que pertany al grup de la hureaulita. Va ser anomenada en honor de Villy Aellen (1926-2000), zoòleg i director del Museu d'Història Natural de Ginebra.

## Característiques

La vil·lyael·lenita és un arsenat de fórmula química (Mn,Ca)Mn₂Ca₂(AsO₃OH)₂(AsO₄)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic en cristalls de tabulars, aplanats en {100}, a prismàtics, allargats al llarg de [001], mostrant {100}, {110}, {011}, {010}, {101}, {001}, de fins a 4 cm; també en rosetes i agregats radials. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vil·lyael·lenita pertany a «08.CB - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: serrabrancaïta, hureaulita, sainfeldita, nyholmita, miguelromeroïta, fluckita, krautita, cobaltkoritnigita, koritnigita, yvonita, geminita, schubnelita, radovanita, kazakhstanita, kolovratita, irhtemita i burgessita.

## Formació i jaciments

La vil·lyael·lenita va ser descoberta a Sainte Marie-aux-Mines, a l'Alt Rin (Alsàcia, França). En aquest indret es tracta d'un mineral post-mina, producte de reacció a baixes temperatures d'una gamma de carbonats amb solucions arsenicals derivades d'arsènic. També ha estat descrita als Estats Units (en un sol espècimen d'un cos estratificat, metamorfosat de mineral de zinc), França, el Japó, Mèxic (trobada en un exemplar de museu a la zona oxidada d'un dipòsit de metalls ric en arsènic), la República Txeca, Romania i Xile.

## Referències

* 1 2 3 «Villyaellenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Riba i Arderiu, O. Vocabulari de mineralogia: segons les normes de la International Mineralogical Association: amb equivalències angleses. Barcelona: Servei de Llengua Catalana, Universitat de Barcelona, 2000. ISBN 84-931001-0-2.
* 1 2 «Villyaellenite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 11 setembre 2018].
# Vérxina

«Vérxina» té aquests significats:
* Vérxina (Irkutsk), localitat de l'óblast d'Irkutsk, a Rússia
* Vérxina (Vorónej), localitat de l'óblast de Vorónej, a Rússia
* Vérxina (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Volum telediastòlic

En fisiologia cardiovascular, volum telediastòlic (VTD) és el volum de sang al ventricle dret o esquerre al final de l'ompliment de la diàstole que és quantitat de sang present al ventricle al final de la diàstole. Com que VTD grans causen una major distensió del ventricle, VTD s'utilitza sovint com a sinònim de precàrrega, que fa referència a la longitud dels sarcòmers en el múscul cardíac abans de la contracció (sístole). Un augment del VTD augmenta la precàrrega del cor i, mitjançant la mecanisme de Frank-Starling del cor, augmenta la quantitat de sang expulsada del ventricle durant la sístole (volum sistòlic)
Volums ventriculars i altres mesures relacionades en un home sa de 70 kg :
| Mesura | Ventricle dret | Ventricle esquerre |
| Volum telediastòlic | 144 ml (± 23 ml) | 142 ml (± 21 ml) |
| Volum telediastòlic/àrea de superfície corporal (mL/m$^2$) | 78 ml/m$^2$ (± 11 ml/m$^2$) | 78 ml/m$^2$ (± 8,8 ml/m$^2$) |
| Volum telesistòlic | 50 ml (± 14 ml) | 47 ml (± 10 ml) |
| Volum telesistòlic/àrea de superfície corporal (mL/m$^2$) | 27 ml/m$^2$ (± 7 ml/m$^2$) | 26 ml/m$^2$ (± 5,1 ml/m$^2$) |
| Volum sistòlic | 94 ml (± 15 ml) | 95 ml (± 14 ml) |
| Volum sistòlic/àrea de superfície corporal (mL/m$^2$) | 51 ml/m$^2$ (± 7 ml/m$^2$) | 52 ml/m$^2$ (± 6,2 ml/m$^2$) |
| Fracció d'ejecció | 66% (± 6%) | 67% (± 4,6%) |
| Ritme cardíac | 60–100 bpm | 60–100 bpm |
| Cabal cardíac | 4,0–8,0 L/minut | 4,0–8,0 L/minut |

## Referències

* ↑ Feger, Joachim. «End-diastolic volume | Radiology Reference Article | Radiopaedia.org». Radiopaedia. [Consulta: 8 agost 2022].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Funció sistòlica i diastòlica del ventricular dret de referència normalitzada a l'edat, el gènere i la superfície corporal a partir de la ressonància magnètica cardiovascular de precessió lliure en estat estacionari». European Heart Journal, 27, 01-12-2006, pàg. 2879–88. DOI: 10,1093/eurheartj/ehl336. PMID: 17088316.
* 1 2 3 4 5 6 7 «Funció sistòlica i diastòlica del ventricular esquerre normalitzat per ressonància magnètica cardiovascular de precessió lliure en estat estacionari». Journal of Cardiovascular Magnetic Resonance, 8, 2006, pàg. 417–426. DOI: 10.1080/10976640600572889. De subscripció o mur de pagament
* 1 2 Els intervals normals de freqüència cardíaca es troben entre els límits més estrets entre la bradicàrdia i la taquicàrdia. Consulteu els articles sobre Bradicàrdia i Taquicàrdia per a límits més detallats.
* 1 2 «Paràmetres hemodinàmics normals – Adult». Edwards Lifesciences LLC, 2009.
# Volum de control

Termodinàmica :
BranquesClàssica · Estadística · Química Equilibri / No-equilibri :
LleisZero · Primera · Segona · Tercera :
SistemesEstat: Equació d'estat Gas ideal · Gas real Estat de la matèria · Equilibri Volum de control · InstrumentsProcessos: Isobàric · Isocor · Isotèrmic Adiabàtic · Isentròpic · Isentàlpic Quasiestàtic · Politròpic Expansió lliure Reversible · Irreversible EndoreversibilitatCicles: Màquina tèrmica · Bomba de calor · Rendiment tèrmic :
Propietats del sistemaDiagrames Propietats intensives i extensivesFuncions d'estat: Temperatura / Entropia (intro.) † Pressió / Volum † Potencial químic / Nombre de partícules † († Variables conjugades) Títol de vapor Propietats reduïdesFuncions de procés: Treball · Calor :
Propietats dels materials
Capacitat tèrmica específica 
$c=$
$T$$\partial S$$N$$\partial T$
Compressibilitat 
$\beta =-$
$1$$\partial V$$V$$\partial p$
Dilatació tèrmica 
$\alpha =$
$1$$\partial V$$V$$\partial T$
Bases de dades termodinàmiques per substàncies pures :
EquacionsTeorema de Carnot · Teorema de Clausius · Relació fonamental · Llei dels gasos ideals · Relacions de MaxwellTaula d'equacions termodinàmiques :
PotencialsEnergia lliure · Entropia lliure
Energia interna$U(S,V)$
Entalpia$H(S,p)=U+pV$
Energia lliure de Helmholtz$A(T,V)=U-TS$
Energia lliure de Gibbs$G(T,p)=H-TS$ :
CientíficsBernoulli · Carnot · Clapeyron · Clausius · von Helmholtz · Carathéodory · Pierre Duhem · Gibbs · Joule · Maxwell · von Mayer · Rankine · Smeaton · Stahl · Thomson · Thompson · Waterson :
En mecànica de fluids i termodinàmica, el volum de control és una abstracció matemàtica que s'utilitza en el procés de creació de models matemàtics de processos físics. En un sistema de referència inercial, és un volum fixat en l'espai o que es mou a velocitat constant a través del flux de fluid (gas o líquid). La superfície que tanca el volum de control s'anomena superfície de control.
En estat estacionari, el volum de control es pot entendre com un volum arbitrari en el qual la massa del fluid roman constant. Quan el fluid es mou a través del volum de control, la massa que hi entra equival a la massa que en surt. D'altra banda, en estat estacionari, i en absència de treball i transferència de calor, l'energia dins del volum de control també roman constant.
El concepte de volum de control és anàleg al concepte de la mecànica clàssica del diagrama del cos lliure.

## Referències

* ↑ G.J. Van Wylen i R.E. Sonntag (1985), Fundamentals of Classical Thermodynamics, secció 2.1 (3a edició), John Wiley & Sons, Inc., Nova York, ISBN 0-471-82933-1 (en anglès)

## Bibliografia

* James R. Welty, Charles E. Wicks, Robert E. Wilson & Gregory Rorrer, Fundamentals of Momentum, Heat, and Mass Transfer ISBN 0-471-38149-7 (en anglès)

## Vegeu també

* Equacions de Navier-Stokes
* Relativitat especial
* Derivada material
* Mecànica de fluids
# Vy-lès-Rupt

Vy-lès-Rupt és un municipi francès, situat al departament d'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat.
# Vyacheslavas Sukristovas

Vyacheslavas Sukristovas (Vílnius, 1 de gener de 1961) és un exfutbolista lituà de la dècada de 1990.
Fou 26 cops internacional amb la selecció lituana.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FK Žalgiris Vilnius, FC Lokomotiv Moscou, i nombrosos clubs israelians com Beitar Tel Aviv F.C., Maccabi Netanya F.C., Maccabi Herzliya F.C., Hapoel Ramat Gan F.C., Hapoel Haifa F.C. i Bnei Yehuda Tel Aviv F.C..

## Referències

* ↑ Profile (in Russian)
* ↑ Vyacheslavas Sukristovas a National-Football-Teams.com (anglès)