OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ismenia Villalba

Ismenia Villalba (Pampatar, 18 de setembre de 1929 - Caracas, 19 de setembre de 2009) va ser una política veneçolana i esposa de Jóvito Villalba. Villalba va servir com a diputada tant per a Caracas com per a Nueva Esparta, i va ser la primera dona que va participar com a candidata en una elecció presidencial a Veneçuela.
Va representar a Unió Republicana Democràtica (URD), a un altre grup de partits polítics i als grups independents en les eleccions de 1988, enfrontant-se a l'aleshores candidat per segona vegada, Carlos Andrés Pérez. Va ser la primera candidata per a la presidència de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Falleció la primera candidata a la Presidencia» (en castellà). El Universal, 20-09-2009.
# James Larkin

James Larkin (Liverpool, 21 de gener de 1876 - Dublín, 30 de gener de 1947), de vegades conegut com Jim Larkin o Big Jim, va ser un republicà, socialista i líder sindical irlandès. Va ser un dels fundadors del Partit Laborista Irlandès juntament amb James Connolly i William O'Brien, i més tard el fundador de la Irish Worker League (un partit comunista reconegut per la Comintern com la secció irlandesa del moviment comunista mundial)., així com la Unió General dels Treballadors i el Transport Irlandès (ITGWU) i la Unió dels Treballadors d'Irlanda (els dos sindicats més tard es van fusionar per convertir-se en SIPTU, el sindicat més gran d'Irlanda).
Juntament amb Connolly i Jack White, també va ser fundador de l'Exèrcit Ciutadà Irlandès (ICA); grup paramilitar que participà en les lluites del Locaut de Dublin i de l'aixecament de Pasqua de 1916. Larkin va ser una figura cabdal del moviment sindicalista.

## Referències

* 1 2 O'Connor 2010, pg. 194-196, 199, 202-204, 213, Darlington 2008, pg.76.
# Janine Puget

Janine Puget (Marsella, 19 de desembre de 1926 - Buenos Aires, 5 de novembre de 2020) va ser una psiquiatra i psicoanalista argentina d'origen francès. És coneguda per a les seves investigacions i publicacions sobre la psicoanàlisi de grup.

## Biografia

Janine Puget, d'origen marsellès, s'instal·la a l'Argentina als anys 1930.
Es forma en psicoanàlisi en el si de l'Associació psicoanalítica argentina i comença els seus estudis de medicina l'any 1952. És coneguda per a les seves aportacions a la psicoanàlisi de l'enllaç, sobre les situacions de traumatitzats i sobre les psicoteràpies de grup i de família. Ensenya a Europa i a Amèrica llatina i és membre de l'Associació psicoanalítica de Buenos Aires (Asociación Psicoanalítica de Buenos Aires, APdeBA) i de l'Associació psicoanalítica internacional. Ha participat en la fundació de la Asociación de Psicología y Psicoterapia de Grupo a Buenos Aires.
L'any 2011, va rebre el premi Mary S. Sigourney concedit per l'Associació psicoanalítica internacional.
Mor el 5 de novembre de 2020 a Buenos Àrees, a l'edat de 93 anys.

## Publicacions

* amb L. Ricon, M. Vignar, M.-L. Pelento, René Kaës, Silvia Amati-Sas: Violència d'estat i psicoanàlisi, 1989, Ed. Dunod, Col·lecció : Inconscient i cultura, (ISBN 2040169830)
* amb Isidoro Berenstein: Psicoanàlisi de l'enllaç: En diferents dispositius terapèutics, 2008, Editor : Erès, Col·lecció : Transició,
* Subjetivación discontinua y psicoanálisis: incertidumbre y certezas, 2015
* Psicoanálisis de la pareja matrimonial (1988) “Psicanálise do Casal”, Porto Alegre, Artes Médicas, 1993
* El Grupo y sus configuraciones, 1982
* La pareja: encuentros, desencuentros, reencuentros, Méxic, 1999.
* Il gruppo e le sue configurazioni: terapia psicoanalitica, Roma, Borla, 1996.
* amb Isidoro Berenstein, Lo Vincular- Teoría y Clínica psicoanalítica, ed. Paidós, 1997
* Las violencias en diferentes situaciones
* Experiencias en grupos, (ISBN 9788475090207).
* La pareja y sus anudamientos: erotismo-pasión-poder-trauma, 2004.

## Referències

* ↑ «Janine Puget».
* 1 2 Redacción «Falleció la prestigiosa psicoanalista Janine Puget». Los Andes, 09-11-2020 [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ «Janine Puget», 2011.
* ↑ Carnet du Monde, 14 novembre 2020.
* ↑ Berenstein, Isidoro.. Psychanalyse du lien : dans différents dispositifs thérapeutiques. Ramonville-Saint-Agne: Éd. Érès, DL 2008. ISBN 978-2-7492-0842-8.
* ↑ Puget, Janine.. Subjetivación discontinua y psicoanálisis : incertidumbre y certezas. Ciudad autónoma de Buenos Aires: Lugar editorial, 2015. ISBN 978-950-892-484-1.
* ↑ La pareja : encuentros, desencuentros, reencuentros. 1. ed. Buenos Aires: Paidós, 1996. ISBN 950-12-4202-1.
* ↑ Il gruppo e le sue configurazioni : terapia psicoanalitica. Roma: Borla, 1996. ISBN 88-263-1059-9.
* ↑ Obras de Puget
# Jan Hanuš

Jan Hanuš (Praga, 2 de maig de 1915 - Praga 30 de juliol de 2004) va ser un compositor txec.
Hanuš va estudiar de 1932 a 1940 amb Pavel Dědeček al Conservatori de Praga i va prendre lliçons de composició privada amb Otakar Jeremiáš. Va treballar en diversos editors de música i va publicar les obres recollides d'Antonín Dvořák i Zdeněk Fibich i una edició crítica de les obres de L. Janáček. Va ser el cap de la Societat Txeca d'Educació Musical i la secció txeca de la Societat Internacional d'Educació Musical i va ser membre del Comitè del Festival de Primavera de Praga.
Hanuš va compondre cinc òperes i ballets, 7 simfonies i altres obres simfòniques, un concert per a violí i un concert per a violoncel, música de cambra, obres per a orgue, vuit fugues, una passió segons Sant Mateu, i una altra segons Sant Joan, cantates, cors i cançons.

## Música per al cinema

* 1966: The Treasure Island (Dividers d'Aventura) - Director: Wolfgang Liebeneiner
* 1969: Els contes de Leatherstocking (Aventura Vierteiler) - Director: Jean Dréville i Pierre Gaspard-Huit
* 1979: The Swap - Director: Jordan Leondopoulos

## Referències

* ↑ Melville-Mason, Graham «Jan Hanus. Prolific composer and hard worker for Czech music». Independent, 05-08-2004 [Consulta: 16 març 2018].
# Jean-Claude Colin

Jean-Claude Colin (Saint-Bonnet-le-Troncy, Roine, 8 d'agost de 1790 - Pomeys, Roine, 28 de febrer de 1875) fou un prevere francès, fundador de la Societat de Maria o dels Pares Maristes. Ha estat proclamat venerable per l'Església catòlica.

## Biografia

Era el vuitè dels nou fills de Jacques Colin i Marie Gonnet, que moriren quan tenia quatre anys, durant la Revolució francesa. Jean-Claude ingressà als catorze anys al seminari de Saint-Jodard, d'on passà als d'Alix, Verrières i al de Saint-Irénée de Lió, on completà la seva formació teològica i filosòfica.
Ordenat sacerdot el 22 de juliol de 1816, l'endemà, al santuari de Notre-Dame de Fourvière de Lió, amb altres onze companys va decidir de consagrar-se a la Mare de Déu, fundant una congregació de clergues: la Societat de Maria, popularment coneguda com dels Pares Maristes. Colin en redactà les constitucions mentre treballava a la rectoria de Cerdon (Ain), i foren aprovades poc després.
En 1824, fundà la branca femenina de les Germanes Maristes i en 1850 el tercer orde. El papa Gregori XVI aprovà la fundació dels maristes en 1836 i el 15 de novembre del mateix any, Colin fou elegit superior general de la congregació i rector del col·legi de Belley. Els maristes es difongueren per França i tot Europa, dedicats a l'ensenyament dels joves, les missions populars i l'apostolat a terres de missió, sobretot a Oceania.
En 1854 es retirà a La Neylière, prop de Pomeys, on morí el 1875.
El 1908 se n'obrí la causa de beatificació; ha estat proclamat venerable.

## Bibliografia

* Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon. "Jean-Claude-Marie Colin"
* Catholic Encyclopedia. "Jean-Claude-Marie Colin".
# Kadidiatou Diani

Kadidiatou Diani (Ivry-sud-Seine, Illa de França, França; 1 d'abril de 1995) és una futbolista francesa. Juga de davantera i des del 2017 el seu equip és el Paris Saint-Germain de la Division 1 Féminine de França. És internacional absoluta amb la selecció nacional des de 2014.
Diani ha jugat per França en categories juvenils, incloent la Copa Mundial Femenina sub-17 de 2012, on va fer quatre gols i va ajudar el seu equip a guanyar el torneig. A més va jugar la Copa Mundial Femenina sub-20 de 2014, on França va obtindre el tercer lloc.
Va ser citada per a ser part del planter que jugà la Copa Mundial Femenina de 2019, així com l'Eurocopa del 2022.

## Referències

* ↑ FIFA.com. «Copa Mundial Femenina Sub-17 Azerbaiyán 2012». FIFA.com. Arxivat de l'original el 2019-04-18. [Consulta: 2 juny 2019].
* ↑ FIFA.com. «Copa Mundial Femenina Sub-20 de la FIFA Canadá 2014». FIFA.com. [Consulta: 2 juny 2019].
* ↑ FIFA.com. «Copa Mundial Femenina de la FIFA Francia 2019™ - Jugadores - Kadidiatou Diani - FIFA.com». www.fifa.com. Arxivat de l'original el 2019-06-02. [Consulta: 2 juny 2019].

## Enllaços externs

* Perfil de Diani en UEFA
* Twitter de Diani
# Aquafília

L'aquafília (del llatí aqua, aigua, i del grec φιλειν philein, amic de) o també anomenada hidrofília és una forma de fetitxisme sexual on l'excitació és motivada per imatges de gent nedant, estant sota l'aigua, així com per realitzar activitats sexuals dins o sota l'aigua.

## Referències

* ↑ Ramsland, Katherine M.; McGrain, Patrick Norman. Inside the Minds of Sexual Predators. ABC-CLIO, 2010, p. 61–62. ISBN 0313379602.
* ↑ Ågmo, Anders. Functional and dysfunctional sexual behavior: a synthesis of neuroscience and comparative psychology. Academic Press, 2007, p. 454. ISBN 0123705908.
* ↑ Swami, Viren; Furnham, Adrian. The psychology of physical attraction. Routledge, 2008, p. 134. ISBN 0415422507.
# Cantó de Nuòu Vic (Dordonya)

El cantó de Nuòu Vic és un cantó francès del departament de la Dordonya, situat al districte de Perigús. Té 11 municipis i el cap és Nuòu Vic.

## Municipis

* Beurona
* Chantairac
* Dosilhac
* Nuòu Vic
* Sent Andriu de Dobla
* Sent Agulin
* Sent Gèrman de Salembre
* Sent Joan d'Astaus
* Sent Sieurin d'Estiçac
* Sent Vincenç de Conasac
* Valaruelh

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-2001 | Christian Defarge | PS |
| 2001- | Pascal Deguilhem | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 6.935 | 6.738 | 6.651 | 6.414 | 6.330 | 7.061 | 7.617 |
# Illa privada

Una illa privada és una illa que pertany totalment a un propietari o conjunt de propietaris privats. N'existeixen per tot el món i moltes d'elles no estan poblades. D'altres són centres turístics o residències d'estiu dels propietaris. S'ha estimat que existeixen unes 10.000 illes privades arreu del món.

## Llista d'illes privades

* Illa Alegranza (Lanzarote) - Família Jordán
* Illa Bell (Bahames) - Baró Rothschild
* Illa Cherry (Chesapeake Bay, Maryland) - Família Du Pont
* Illa d'en Colom (Menorca) - Família Roca
* Illa de Colúmbia Britànica (Canadà) - Gene Hackman
* Illa Dino (costa de Calàbria) - Gianni Agnelli
* Illa Dorinish (Clew Bay, Comtat de Mayo, Irlanda) - John Lennon
* Illa Echo (Illes San Juan, Washington) - Família Disney
* Illa S'Espalmador (Formentera) - Família Cinnamond
* Illa Green (Austràlia). Illa Tessera (Itàlia). Illa Reklusia (Bahames) - Edward De Bono
* Illa costa de Grenada - Família Bacardí
* Illa Illiec (Bretanya) - Charles Lindbergh
* Illa Lanai (Hawaii) - David Murdock
* Illa Laucala (Fiji) - Malcolm Forbes
* Illa Mago (Fiji) - Mel Gibson
* Diverses illes (Mahone Bay, Irlanda) - Michael Ondaatje
* Illa Makepeace (Austràlia) - Sir Richard Branson
* Montanya Clara (Lanzarote) - Família López Socas
* Musha Cay (Bahames) - David Copperfield
* Illa Naitoumba (Fiji) - Raymond Burr
* Illa Navy (Port Antonio, Jamaica) - Errol Flynn
* Illa Necker & Illa Moskito (Illes Verges Britàniques) - Sir Richard Branson
* North Dumpling (Connecticut) - Dean Kamen
* Illa Pellew (Port Antonio, Jamaica) - Princesa Nina Aga Khan
* Illa Sant Phyllis (Carolina del Sud) - Ted Turner
* Sandy Cay (Jost Van Dyke BVI) - Lawrence Rockefeller
* Illa de Skorpios (Grècia) - Aristotelis Onassis
* Taíno (Polinèsia Francesa) - Diana Ross
* Illa Tetiaroa (Polinèsia Francesa) - Marlon Brando
# Illa volcànica i xemeneies de lava de Jeju

L'Illa volcànica i xemeneies de lava de Jeju (en coreà: 제주 화산섬 과 용암 동굴) és el nom usat per designar un lloc declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO a l'illa de Jeju, Corea del Sud.
Abasta una àrea protegida de 9.475,2 ha i una zona d'influència de 9.370,8 ha.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Jeju Volcanic Island and Lava Tubes» (en anglès). [Consulta: 13 març 2021].
# Ivet Musons Gimeno

Ivet Musons Gimeno (Sant Quirze del Vallès, 17 de juny de 1992) és un jugadora d'handbol catalana, que ocupa en la posició de lateral esquerra.
Va començar a competir a la categoria sènior amb l'Esportiu Castelldefels. L'estiu del 2013 va fitxar per l'Elx Mustang valencià, que havia quedat segon a la lliga aquella temporada.
Amb la selecció espanyola va debutar al 2017. El 2018 va ser convocada per jugar als Jocs Mediterranis de Tarragona on l'equip va guanyar la medalla d'or. Durant la disputa d'un partit en aquell torneig, va patir un trencament dels lligaments encreuats del genoll. Aquesta greu lesió la van mantenir apartada de les pistes durant 14 mesos.
També ha competit amb la modalitat de handbol platja, on es va proclamar campiona del món el 2013.

## Referències

* ↑ «Musons Gimeno, Ivet». elche.me. [Consulta: 1r febrer 2021].
* ↑ Soler Olcina, Vicente «El Elche Mustang ficha a Ivet Musons». deportecienporcien.com, 05-08-2013 [Consulta: 1r febrer 2021].
* ↑ «Ivet Musons debuta con victoria y tres goles con la Selección Española». teleelx.es, 28-09-2017 [Consulta: 1r febrer 2021].
* ↑ «Quatre catalanes a la llista de Viver per a Tarragona 2018». lesportiudecatalunya.cat, 04-06-2018 [Consulta: 1r febrer 2021].
* ↑ «La lesión de Musons empaña el triunfo de las Guerreras». as.com, 27-06-2018 [Consulta: 1r febrer 2021].
* ↑ «“El pitjor ja ha passat”». lesportiudecatalunya.cat, 08-05-2020 [Consulta: 1r febrer 2021].
* ↑ «Ivet Musons vuelve a sonreír». rfebm.com, 23-09-2020 [Consulta: 1r febrer 2021].
* ↑ «Dos ors sobre la sorra». lesportiudecatalunya.cat, 31-07-2016 [Consulta: 1r febrer 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina d'Ivet Musons a eurohandball.com
# Ivete Sangalo

Ivete Maria Dias de Sangalo, coneguda artísticament només com Ivete Sangalo (Juazeiro, 27 de maig de 1972), és una cantant, presentadora i actriu brasilera. Pertany al gènere axé music i a la Música Popular Brasileira. Als anys 90 va publicar 6 discos amb el grup Banda Eva, i més de 25 com a solista. Les seves cançons també són conegudes a Portugal i Cap Verd. Ha guanyat 4 Premis Grammy Llatins.
A més de la seva exitosa carrera musical, s'ha tornat una cara molt popular en la televisió del Brasil, presentant diversos programes d'entreteniment i fent petites intervencions en sèries, a més de pel·lícules.

## Discografia
### Amb Banda Eva (1993-1998)

* Banda Eva (1993)
* Pra Abalar (1994)
* Hora H (1995)
* Beleza Rara (1996)
* Banda Eva Ao Vivo (1997)
* Banda Eva, Você e Eu (1998)

### En solitari

* Ivete Sangalo (1999)
* Beat Beleza (2000)
* Festa (2002)
* Clube Carnavalesco Inocentes em Progresso (2003)
* MTV Ao Vivo - Ivete Sangalo (2004)
* As Super Novas (2005)
* Multishow ao Vivo: Ivete no Maracanã (2007)
* Veveta e Saulinho - A Casa Amarela (2008)
* Pode Entrar: Multishow Registro (2009)
* Multishow ao Vivo: Ivete Sangalo no Madison Square Garden (2010)
* Ivete, Gil e Caetano (2012)
* Real Fantasia (2012)
* Multishow ao Vivo: Ivete Sangalo 20 Anos (2014)
* Viva Tim Maia! (2015)
* Acústico em Trancoso (2016)
* Live Experience (2019)
* Onda Boa com Ivete (2022)

## Referències

* ↑ «Seis motivos para entender por que Ivete Sangalo é a Rainha do Brasil» (en portuguès brasiler). JC Online, 01-03-2017. Arxivat de l'original el 2023-05-08. [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ «Ganadores - Años Anteriores» (en castellà). Latin GRAMMYs. Arxivat de l'original el 2023-05-29. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «Ivete Sangalo define sua trajetória na música: 'A gente aprende muita coisa e é isso que faz construir a casca do artista'» (en portuguès brasiler), 06-09-2019. Arxivat de l'original el 2023-05-29. [Consulta: 29 maig 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Ives Roqueta

Ives Roqueta (Seta, 29 de febrer de 1936 - Lo Pont de Camarés, 4 de gener de 2015) fou un escriptor occità en llengua occitana. Des de molt aviat fou un dels animadors del moviment polític i cultural occità. Ha estat molts anys president de l'Institut d'Estudis Occitans. Fundà la discografia Ventadorn, que permeté a la nova cançó occitana d'arrelar-se i conquerir un mercat.
Era el marit de Maria Roanet, escriptora i cantant occitana, i germà de Joan Roqueta, conegut com a Joan Larzac.
Políticament, tingué responsabilitats en el moviment autonomista Volèm Viure al País durant la fi dels anys 1970, després s'adherí durant poc temps al Partit Socialista francès el 1981, abans de deixar-lo.
Des dels anys 1980, la seva acció era més literària que política.

## Controvèrsia

La qualitat de la seva obra és discutida. Alguns pensen que és un dels pioners de la seva generació i un dels escriptors occitans més talentosos. En canvi, altres analistes opinen que el seu impacte ha estat força negatiu. En particular Robèrt Lafont pensa que és un escriptor de qualitat baixa. Robèrt Lafont i Felip Martèl demostren que la seva acció militant, caracteritzada per un "populisme" antiuniversitari, provocà la crisi de l'occitanisme durant la fi dels anys 1970 i els anys 1980. En particular tingué un paper en l'escissió de l'IEO el 1981, a l'assemblea general d'Orlhac, i en la partença dels universitaris d'aquest organisme.

## Obres
### Poesia

* L'escriveire public (1958)
* Lo mal de la tèrra (1958)
* Roèrgue, si (1968)
* Oda a Sant Afrodisi (1968)
* Lo castèl des cans (1977)
* Messa pels pòrcs (1970)
* Los negres, siam pas sols(1972)
* Lo fuòc es al cementiri (1974)
* Misericòrdia (1986)
* L'escritura publica o pas (1988), aplec de poesia escrita entre el 1972 i el 1987

## Narracions

* Lo poëta es una vaca (1967)
* La paciéncia (1968)
* Made in France (1970)
* Lo trabalh de las mans (1977)

## Assaigs

* Los carbonièrs de La Sala (1975)
* Las cronicas de Viure (1963-1974)

## Referències

* ↑ Sense cap relació familiar amb l'escriptor occità Max Roqueta.
* ↑ «Le Figaro (diari)» (en francès). [Consulta: 6 gener 2015].
* ↑ «Ives Roqueta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 LAFONT Robèrt (1979) Nani Monsur, Valdariás: Vent Terral.
* ↑ LAFONT Robèrt (1991) Temps tres, coll. Internacional, Perpinyà: Trabucaire.
* ↑ MARTÈL Felip (1989b) = MARTEL Philippe, "Un peu d'histoire: bref historique de la revendication occitane, 1978-1988", Amiras 20 (Mort et résurrection de Monsieur Occitanisme): 11-23
# Jaciment de Can Garriga

* Per a altres significats, vegeu «Can Garriga Paleolítica».
Can Garriga fou un campament de caçadors-recol·lectors, instal·lats en cabanes a l'aire lliure, corresponent al paleolític inferior (final), situat al marge esquerre del torrent de Can Garriga, abans de passar el pont del Dimoni, en direcció a Figueres, a l'altra banda del torrent on hi ha el jaciment de Pedra Dreta i sobre el marge de ponent del riu Ter. Va ser descobert per Eudald Carbonell i Rafael Mora l'any 1986 i excavat l'any 1991, abans de ser destruït en fer-se el desdoblament de la carretera Girona-Banyoles. Format per tres nivells arqueològics inclosos en nivells de sedimentació naturals (travertins de llac i paleosòl). Els travertins han permès la datació absoluta d'aquests nivells en el Geological Survey de Califòrnia. L'estratigrafia és la següent:
* Primer nivell: Entre 210 i 260 cm de profunditat. Argiles grogues datades en 87.700 +/- 2.500 BP.
* Segon i tercer nivells: 345 a 370 cm de profunditat. Argiles marronoses. El segon nivell és datat entre 103.500 +/- 2.300 BP. Tot el material arqueològic que apareix és lític. Les matèries primeres més representades són quars, quarsita i roques filonianes, i es reparteixen majoritàriament en BP de primera generació i BN de primera generació de tipus centrípet o "epanelé". També hi ha alguna BN de segona generació que tipològicament correspondrien a rascadors i denticulats.

## Bibliografia

* "Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots" de Pere Cantón Playà
* https://egipci.cultura.gencat.cat/
* Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya
# Jaciment de Cementiri Municipal

El jaciment arqueològic de Cementiri municipal se situa en una cronologia de l'Epipaleolític. Es troba en el municipi de Calafell, a la comarca del Baix Penedès. Es troba al costat del mur nord-est del cementiri de Calafell. Es coneixen només unes prospeccions fetes l'any 1983, per J. Santacana, on es van trobar fragments de sílex pertanyents a l'epipaleolític.

## Vegeu també

* Llista de jaciments arqueològics de l'Alt Penedès
* Prehistòria a Catalunya

## Referències

* ↑ «Inventari de Patrimoni Cultural i Immoble». [Consulta: 15 maig 2013].
# Jade Ramsey

Jade Nicole Ramsey, coneguda simplement com a Jade Ramsey, (Bournemouth, Dorset, Anglaterra, 10 de febrer de 1988) és una actriu anglesa, coneguda sobretot pel seu paper a la sèrie televisiva de Nickelodeon, La Casa d'Anubis, en la qual interpretava la Patricia Williams.

## Carrera

Ramsey va aparèixer en una pel·lícula on ella i la seva germana van aparèixer com el Brit Twins. Ella també va co-protagonitzar el xou del pollet Comèdia, on es deia Jean, Twinny Somethings, amb la seva germana bessona Nikita Ramsey. El seu primer treball com a actor professional va ser X-Men 2 com a doble X-Kid. El 2010, Ramsey co-protagonitzà la sèrie de Nickelodeon, House of Anubis, com Patricia Williamson que ha aparegut en les tres temporades de la sèrie. La seva germana bessona va fer una aparició especial com la germana bessona de la Patricia, Piper. Ramsey va obtenir un paper principal en la pel·lícula de terror A Haunting a Silver Falls costat de la seva germana Nikita. Van actuar com germanes bessones, Heather i Holly Dahl.

## Vida personal

Jade Ramsey va néixer a Bournemouth, Anglaterra. Ella té una germana bessona, Nikita Ramsey. El seu germà xic, Guy Ramsey, es va suïcidar després de patir una greu malaltia. La seva mare es deia Alison Ramsey,

## Filmografia

* X-Men 2 (2003)
* All About Evil (2010)
* A Haunting at Silver Falls (2013)

## Televisió

* Zoey 101 (2008)
* House of Anubis (2011-2013)
# Jadhima ibn Àmir

Els Jadhima ibn Àmir (en àrab Jaḏīma b. ʿĀmir) són una antiga tribu àrab ismaïlita establerta al sud-oest de la Meca, a Ghumaysa. El seu ancestre, segons la tradició de la tribu, fou Jadhima ibn Àmir ibn Abd-Manat ibn Kinana. Es van convertir probablement a l'islam abans de la conquesta de la Meca pel profeta Muhàmmad el 630, probablement vers el 629.

## Referències

* ↑ Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Djadhīma b. ʿĀmir».
# Jean-Paul Scarpitta

Jean-Paul Scarpitta (Sétif, Algèria, 1 de novembre de 1949) és un escenògraf francès.
Va ser artista en residència després designat director i, finalment, director general de l'Òpera Orquestra Nacional Montpellier.
La seva gestió va donar lloc a crítiques molt dures per part de la Cambra Regional de Comptes del Llenguadoc-Rosselló.
El 2012 va donar suport a l'UMP entre la primera i la segona volta de les eleccions presidencials entre una llista d'una vintena de personalitats del món de la cultura que cridaven a votar Nicolas Sarkozy. Jean-Paul Scarpitta va ser membre del comitè executiu de la Fondation Carla Bruni-Sarkozy.

## Cinema

* 1995 : La Malaimée, amb Jean Aurel, escenògraf de François Truffaut.
* 2002 : CQ de Roman Coppola, un periodista fantasma.
* 2006 : Maria Antonieta de Sofia Coppola, Baron Scarpitta
* 2007 : Broken English de Zoe Cassavetes : Jean-Paul Clement

## Referències

* ↑ resmusica.com
* ↑ «Opéra et orchestre de Montpellier : fastes du quinquennat 2009-2014». MidiLibre.fr.
* ↑ «Documents | Cour des comptes». www.ccomptes.fr.
* ↑ Le Point.fr. «Des intellectuels et des artistes à la rescousse de Sarkozy». lepoint.fr, 05-05-2012..
* ↑ carlabrunisarkozy.org
* ↑ L'opéra, une affaire de pros, Le Figaro, 3 de juliol de 2012
* ↑ Jean-Paul Scarpitta a YouTube.