OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Guardiola

José García Guardiola, de nom artístic José Guardiola (Jumella, Murcia, 7 de desembre (altres fonts: 8 de desembre) de 1921 - Madrid, 10 de maig de 1988) va ser un actor espanyol.

## Biografia

Després de provar diverses ocupacions a Múrcia, Barcelona i Sevilla, va recaptar a Madrid en 1948, on va intervenir en diverses obres teatrals en petits papers fins que li va arribar l'ocasió de fer papers protagonistes substituint a Conrado San Martín per problemes d'agenda.
En 1950 va debutar al cinema com a actor i doblador. Va ser el director Hugo Donarelli qui li va oferir l'oportunitat de doblar galants protagonistes en el seu debut en la sincronització, convertint-se Richard Widmark en el seu primer "fix". Altres estrelles de les quals es va convertir en veu habitual van ser Humphrey Bogart, Anthony Quinn, James Coburn, Robert Mitchum, John Wayne William Holden i Christopher Lee. També es va encarregar de doblar Robert Englund en el paper del sinistre Freddy Krueger en el primer lliurament de Malson a Elm Street, dirigida per Wes Craven.
Davant de la pantalla, es va convertir en un secundari eficaç intervenint també en diverses co-produccions internacionals.
A partir de principis de la dècada dels 70 es va convertir en un habitual de TVE, tant en diverses adaptacions noveladas i teatrals, com doblador protagonista de diverses sèries d'èxit com Steve Forrest a S.W.A.T en 1977 o James Arness a La conquesta de l'Oest en 1982.
Va morir d'un infart.

## Filmografia parcial

* Sierra maldita (1954) dir. Antonio del Amo
* El cerco (1955) dir. Miguel Iglesias
* La boda (1964) dir. Lucas Demare
* Los santos inocentes (1964) dir. Mario Camus

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1954 | Millor actor secundari | Sierra maldita | Guanyador |

### I Festival Internacional del Cinema de Sant Sebastià

| Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| Millor actor | Sierra maldita | Menció honorífica |

## Referències

* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1954». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-07-29. [Consulta: 12 gener 2017].
* ↑ «Premios 2 edición. 1954». Festival Internacional de Cine de San Sebastián. [Consulta: 30 novembre 2018].

## Enllaços externs

* José Guardiola Biografia a Región de Murcia Digital
* José Guardiola a Eldoblaje (base de dades)
# Josip Weber

Josip Weber, nascut Josip Veber, (Slavonski Brod, 16 de novembre de 1964 - Slavonski Brod, 8 de novembre de 2017) fou un futbolista belga d'origen croat.

## Selecció de Bèlgica

Fou internacional amb Croàcia i va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1994.

## Referències

* ↑ «Football PLAYER: Josip Weber». eu-football.info. [Consulta: 7 octubre 2015].
* ↑ Josip Weber a National-Football-Teams.com (anglès)
# Urdiain

Urdiain (en basc i oficialment, en castellà Urdiáin) és un municipi de Navarra, a la comarca de Sakana, dins la merindad de Pamplona.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 638 | 638 | 647 | 639 | 627 | 627 | 630 | 620 | 620 | 605 | 605 |
| Fonts: Urdiain i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Economia

La proximitat d'Altsasu (nucli industrial) té fortes influències en l'economia local. El corredor de comunicació entre les tres províncies, Àlaba, Guipúscoa i Navarra, han estat també factors d'importància en el desenvolupament de la indústria fustera, alimentària i metal·lúrgica.
# Urdiñarbe

Urdiñarbe (en francès i oficialment Ordiarp) és un municipi d'Iparralde al territori de Zuberoa, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània). Limita amb les comunes de Ainharbe i Lohitzüne-Oihergi al nord, Garindaine al nord-est, Gotaine-Irabarne i Idauze-Mendi a l'est, Pagola i Muskildi a l'oest, Altzürükü al sud.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 925 | 985 | 979 | 1 010 | 1 225 | 1 074 | 1 058 | 1 057 | 984 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 008 | 893 | 905 | 870 | 843 | 854 | 821 | 831 | 793 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 790 | 801 | 781 | 668 | 675 | 702 | 702 | 685 | 639 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 642 | 643 | 671 | 584 | 555 | 544 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
# Valdiléia Martins

Valdiléia Martins (Querência do Norte, Paraná; 19 de setembre de 1989) és una atleta brasilera especialitzada en salt d'alçada, doble medalla d'or als Jocs Sud-americans (2010 i 2022).

## Trajectòria esportiva

Valdiléia Martins és originària d'un campament del Moviment dels Treballadors Rurals Sense Terra (MST), filla d'Israel Martins treballador de la fàbrica al costat del camp on hi ha la seu d'aquest moviment polític-social brasiler. Fou saltant saques d'arròs quan s'inicià en l'esport de l'atletisme.
Es va convertir en la segona brasilera de la història a assolir la marca d'1,90 m en salt d'alçada, en el III CBAt/CPB Challenge, celebrat a São Paulo, 2024. També va batre el rècord brasiler d'1,92 m que estava en mans d'Orlane Maria Lima dos Santos des de 1989 i es va establir a l'altitud de Bogotà. Va representar el seu país als Campionats del Món de Budapest del 2023, però no va obtenir la mínima per a disputar la final.
Als Jocs Olímpics d'estiu de 2024, als 34 anys, va aconseguir el millor resultat de la seva vida classificant-se per a la final olímpica, igualant el rècord brasiler de salt d'alçada. Va aconseguir una marca d'1,92 m, i també va intentar 3 salts a 1,95 m a la fase de classificació. En el segon dels 3 intents a 1,95 m, es va torçar el turmell. Tot i els dos dies de descans, l'atleta paranaense va ressentir-se de la lesió i va retirar-se sense poder completar cap salt.
Els seus rècords personals fins al moment són 1,92 metres a l'aire lliure (París 2024) i 1,85 metres en pista coberta (Cochabamba 2024).

## Referències

* ↑ «Com melhor marca da carreira, Valdileia Martins conquista ouro no salto em altura» (en portuguès brasiler). Globo, 24-03-2010. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ Gentile, Gabriel. «Valdileia Martins ganha 1º ouro do atletismo em Assunção» (en portuguès brasiler). Olimpiada Todo Dia, 12-10-2022. [Consulta: 4 agost 2024].
* ↑ «Finalista olímpica começou saltando vara de pescar em acampamento do MST» (en portuguès brasiler). UOL - Seu universo online, 03-08-2024. [Consulta: 3 agost 2024].
* ↑ «Valdileia Martins é a segunda brasileira a alcançar a marca de 1,90 m no salto em altura» (en portuguès brasiler). UOL - Seu universo online, 29-04-2024. [Consulta: 3 agost 2024].
* ↑ «Valdileia Martins iguala recorde brasileiro no salto em altura feminino de 1989, mas sofre lesão» (en portuguès brasiler). globoesporte. Globo, 02-08-2024. [Consulta: 3 agost 2024].
* ↑ «Valdiléia tenta pular, mas sente lesão e abandona final do salto em altura» (en portuguès brasiler). Band. UOL, 04-08-2024. [Consulta: 5 agost 2024].
* ↑ «South American Indoor Championships | Results |» (en anglès). World Athletics, 2024. [Consulta: 4 agost 2024].

## Enllaços externs

* «Valdileia MARTINS» (en anglès). World Athletics. [Consulta: 3 agost 2024].
# Valdivia

«Valdivia» té aquests significats:
* Geografia:
** Localitat de la província de Badajoz (Espanya), al municipi de Villanueva de la Serena; vegeu Valdivia (Badajoz).
** Ciutat de la província de Valdivia (Xile); vegeu Valdivia (Xile).
** Municipi del departament d'Antioquia (Colòmbia); vegeu Valdivia (Colòmbia).
** Província de Xile; vegeu província de Valdivia.
** Riu de Xile; vegeu Valdivia (riu).
* Història precolombina:
** Cultura precolombina de l'actual Equador; vegeu cultura Valdivia.
* Onomàstica:
** Pedro de Valdivia (1497-1553), explorador i conquistador espanyol.
* Taxonomia:
** Valdivia (gènere de plantes)
** Valdivia (gènere de crustacis)
# John Cook Wilson

John Cook Wilson (Nottingham, 6 de juny de 1849 − 1915) va ser un filòsof anglès. L'únic fill d'un ministre metodista, després de l'escola Derby va anar al Balliol College, Oxford el 1868, on es va graduar en clàssiques i matemàtiques, obtenint una doble llicenciatura. Wilson es va convertir en membre de Oriel College, Oxford el 1873. Va ser professor de lògica i membre del New College, Oxford, des del 1889 fins a la seva mort.

## Bibliografia

* Professor John Cook Wilson by H. A. Prichard in Mind, New Series, Vol. 28, No. 111 (July, 1919), pp. 297-318
* La notion de connaissance chez Cook Wilson by N. Baladi (Le Caire, Imprimerie de l'Institut français d'archéologie orientale, 1939)
* The Theory of Judgment in the Philosophies of F.H. Bradley and John Cook Wilson by M. Ahmed (University of Dacca, 1955)
* Portraits by inference by Humbert Wolfe (London : Methuen, 1934)

## Enllaços externs

* http://links.jstor.org/sici?sici=0026-4423(191907)2%3A28%3A111%3C297%3APJCW%3E2.0.CO%3B2-R
* http://plato.stanford.edu/entries/wilson/
* http://www.amazon.co.uk/dp/185506958X
* http://www.philosophypages.com/dy/w9.htm#wilj
# Châteauroux Classic de l'Indre

La Châteauroux Classic de l'Indre és una competició ciclista d'un sol dia que es disputa anualment per les carreteres del voltant de Châteauroux, al departament de l'Indre, França, durant el mes d'agost.
La primera edició es disputà el 2004, sent guanyada pel belarús Aliaksandr Kuchynski. Anthony Ravard, amb tres victòries és el ciclista que més vegades l'ha guanyat.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2004 | Aliaksandr Kuchynski | José Luis Rubiera | Cédric Hervé |
| 2005 | Jimmy Casper | Danilo Napolitano | Jean-Patrick Nazon |
| 2006 | Nicolas Vogondy | Stefano Cavallari | Shinichi Fukushima |
| 2007 | Christopher Sutton | Aurélien Clerc | Stefan van Dijk |
| 2008 | Anthony Ravard | Steve Chainel | Romain Feillu |
| 2009 | Jimmy Casper | Romain Feillu | Anthony Ravard |
| 2010 | Anthony Ravard | Romain Feillu | Enrico Rossi |
| 2011 | Anthony Ravard | Iauhèn Hutaròvitx | Jasper Bovenhuis |
| 2012 | Rafael Andriato | Iauhèn Hutaròvitx | Yohann Gène |
| 2013 | Bryan Coquard | Mattia Gavazzi | Francesco Chicchi |
| 2014 | Iljo Keisse | Romain Feillu | Roy Jans |

## Enllaços externs

* Web oficial
# Comissió Rey

La Comissió Rey és la Comissió Europea presidida pel polític belga Jean Rey que va estar en el càrrec entre el 2 de juliol de 1967 i el 30 de juny de 1970.

## Nomenament

Successora de la Comissió Hallstein, va iniciar el seu mandat el 2 de juliol de 1967. La Comissió treballà en favor d'enfortir les institucions de la unió i incrementar els poders del Parlament Europeu, aconseguint l'elecció per elecció d'aquest òrgan.
La comissió estigué formada per 14 comissaris, 3 per Itàlia, la República Federal d'Alemanya i França; 2 per Bèlgica i els Països Baixos; i 1 per Luxemburg. Finalitzà el seu mandat el 30 de juny de 1970, i fou substituïda per la Comissió Malfatti.

## Llista de Comissaris

La taula següent indica el nombre de comissaris segons la seva alineació política:
| Afiliació | Esquerra (PSE) | Centre (ALDE) | Dreta (PPE-DE) | Independents |
| Comissaris | Tres | Dos | Cinc | Quatre |

## Notes

* ↑ Reununcià el 8 de maig de 1970 i no fou substituït.

## Vegeu també

* Comissió Europea
* Unió Europea
# Colibrí ermità cuablanc

El colibrí ermità cuablanc (Threnetes leucurus) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita boscos, clars i vegetació secundària, normalment a prop de l'aigua, de les terres baixes per l'est dels Andes, des del sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela i Guaiana, cap al sud, a través de l'est de l'Equador i est del Perú fins al nord de Bolívia i nord del Brasil.

## Referències

* ↑ «Colibrí ermità cuablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Antoni Elias i Pagès

Antoni Elias i Pagès (Torredembarra, Tarragonès, segle xviii (abans de 1795) - Castelló d'Empúries, Alt Empordà, 1823) fou un compositor, mestre de capella i religiós català durant els segles XVIII i XIX.
El 6 de febrer de 1795, essent llicenciat va enviar les obres requerides a les oposicions de mestre de capella de la catedral de Granada. El 18 de febrer de 1797, un cop assabentat que no havia guanyat la plaça, va escriure una carta presentant-se com a sots-mestre de capella de la catedral de Barcelona per a reclamar que li fossin retornades les obres i un certificat d'oposició. Finalment, va obtenir el càrrec de mestre de capella de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries el 30 de febrer de 1797. Com a tal, el mateix any 1797, va ser testimoni del nomenament de Miquel Agramont per al benefici de Santa Caterina. En un document de 1805, any en què fou ordenat sacerdot, es fa palès que va ser mestre de capella d'una altra parròquia, absència que va durar fins al 1807 i que va cobrir Agustí Ciurach. Va finalitzar els seus dies com a mestre de capella de Castelló d'Empúries, on va exercir fins al seu traspàs.

## Referències

* ↑ GREGORI I CIFRÉ, Josep Maria; SALGADO COBO, Elena. La Capella de música de Santa Maria de Castelló d'Empúries i els compositors del seu fons musical. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2013.
* ↑ LÓPEZ-CALO, José. «Elías, Antonio», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 4, p. 652.
# Coll del Pimorent

El Port o Coll del Pimorent és un coll de muntanya de l'Alta Cerdanya situat a 1.920 metres d'altitud de la comuna de Portè, a la Catalunya del Nord.
És a la zona nord-occidental del terme de Portè, al costat est de l'Estació d'esquí de Portè - Pimorent, a la qual s'accedeix pel coll.
Permet la circulació entre la vall del Riu de Querol, l'alta vall del Riu Arieja i el Pas de la Casa, a Andorra. La inauguració del Túnel del Pimorent, l'any 1994 entre Portè i la comuna de l'Ospitalet ha facilitat les comunicacions amb l'Arieja i, de retruc, l'eix E-9 (que uneix Barcelona i Tolosa de Llenguadoc), però encara ara és imprescindible per a les comunicacions de l'Alta Cerdanya amb Andorra, pel Pas de la Casa i el Port d'Envalira.

## Referències

* ↑ El Coll del Pimorent en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «Portè». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Portè». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Pioc de Ludwig

El pioc de Ludwig (Neotis ludwigii) és una espècie de gran ocell de la família dels otídids (Otididae) que habita zones de garriga, estepes i terres de conreu d'Àfrica Meridional, des del sud-oest d'Angola i Namíbia i sud-oest de Botswana fins a Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat Rev. 27/06/2017
# Pompu

Pompu (en sard, Pompu) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 294 habitants. Es troba a la regió de Marmilla. Limita amb els municipis de Curcuris, Masullas, Morgongiori, Simala i Siris.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Marco Atzei | Llista cívica |

## Enllaços externs

* Informació sobre el municipi
# Pompílids

Els pompílids (Pompilidae) són una família d'himenòpters apòcrits de la superfamília dels vespoïdeus (Vespoidea), coneguts vulgarment com a vespes de les aranyes, ja que alimenten les seves larves amb aranyes a les que paralitzen amb el seu fibló. És una família cosmopolita amb unes 5.000 espècies agrupades en quatre subfamílies. En algunes regions de Sud-amèrica se les coneix com a marabunta, si bé aquest nom es dona també a altres tipus de vespes.

## Característiques

La majoria són de 15 a 25 mm de longitud; les femelles són més grans que els mascles. de potes llargues. En general són negres però algunes també tenen colors vermells, grocs o blancs.

## Història natural

Són vespes solitàries. La majoria cacen i paralitzen la seva presa amb el verí del seu fibló. Algunes espècies simplement dipositen els seus ous dins l'aranya després de paralitzar-la; unes altres arrosseguen la presa fins a un niu on l'emmagatzemen per alimentar les cries. Unes poques espècies, de la subfamília Ceropalinae, són ectoparàsits o parasitoides. Dipositen un ou en una aranya viva sense paralitzar-la; la larva s'alimenta de l'hemolimfa de l'hoste sense causar-li la mort fins a molt més tard.

## Referències

* ↑ Aguiar, A.P.; Deans, A.R.; Engel, M.S.; Forshage, M.; Huber, J.T.; Jennings, J.T.; Johnson, N.F.; Lelej, A.S.; Longino, J.T. «Order Hymenoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal Biodiversity: An Outline of Higher-level Classification and Survey of Taxonomic Richness (Addenda 2013)». Zootaxa, 3703, 2013, pàg. 1–82.
* Borror, D. J., DeLong, D. M., Triplehorn, C. A.(1976) quarta edició. An introduction to the study of insects. Holt, Rinehart and Winston. New York, Chicago. ISBN 0-03-088406-3
# Piragüisme als Jocs Mediterranis de 2018

La competició de piragüisme dels Jocs del Mediterrani de 2018 de Tarragona es va celebrar entre el 23 i el 24 de juny al Canal Olímpic de Catalunya de Castelldefels. La primera aparició d'aquest esport en els Jocs del Mediterrani va ser a Split 1979 a Croàcia.
La competició es va centrar en la competició en aigües tranquil·les en masculí i femení en diverses categories.

## Medaller per categoria

| Categoria | Or | Plata | Bronze |
| Homes ||||
| K-1 200m | Carlos Garrote | Marko Dragosavljevic | Maxime Beaumont |
| K-1 500m | Roi Rodríguez | Fernando Pimenta | Guillaume Burger |
| K-2 500m | Espanya Marcus Walz Rodrigo Germade | França Guillaume Decorchemont-Le Floch Franck Le Moel | Sèrbia Ervin Holpert Vladimir Torubarov |
| Dones ||||
| K-1 200m | Teresa Portela | Sarah Guyot | Teresa Portela |
| K-1 500m | Milica Starovic | Joana Vasconcelos | Anja Osterman |

## Medaller per país

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Espanya | 4 | - | - | 4 |
| 2 | Sèrbia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3 | França | - | 2 | 2 | 4 |
| 4 | Portugal | - | 2 | 1 | 3 |
| 5 | Eslovènia | - | - | 1 | 1 |
| Total | Total | 5 | 5 | 5 | 15 |

## Referències

* ↑ «Piragüisme - Jocs Mediterranis 2018». Arxivat de l'original el 2018-05-24. [Consulta: 24 maig 2018].
# Pienza

Pienza és una ciutat i municipi (it.: comune) de la província de Siena, a la vall de l'Orcia a la Toscana, a Itàlia, entre les ciutats de Montepulciano i Montalcino, considerada la «pedra de toc de l'urbanisme renaixentista». Està inscrita com a Patrimoni de la Humanitat per part de la UNESCO des del 1996 i tota la vall de l'Orcia el 2004.

## Fills il·lustres

* Benvenuto Franci (1891-1985) fou un baríton.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Historic Centre of the City of Pienza» (en anglès). [Consulta: 8 febrer 2021].
# Johann Kaspar Lavater

Johann Kaspar Lavater (Zúric, 1741 — 1801) va ser un escriptor i pensador suís.
Va ser un pastor evangèlic, pròxim a Johann Gottfried Herder i Johann Wolfgang von Goethe. És un dels màxims exponents de la pseudociència coneguda com a fisiognomia, que associa caràcters físics als comportaments de les persones. Sobres aquesta va escriure Physiognomische Fragmente zur Beförderung der Menschenkenntnis und Menschenliebe (‘Fragments fisiognomònics per a un increment del coneixement i de l'amor humans', 1775-78). Va crear també himnes patriòtics com Schweizerlieder ("La cançó dels suïssos") (1767) que es van fer molt populars.

## Referències

* ↑ «Johann Kaspar Lavater». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Val-Revermont

Val-Revermont és un municipi nou francès del departament d'Ain, a la regió d'Auvèrnia-Roine-Alps.
Va ser creat l'1 de gener de 2016, en aplicació d'una resolució del prefecte d'Ain del 4 de desembre de 2015 amb la unió dels municipis de Pressiat i Treffort-Cuisiat, passant a ser l'ajuntament a l'antic municipi de Treffort (Trefòrt).

## Demografia

Les dades entre 1800 i 2013 són el resultat de les sumes parcials dels municipis que formen el nou municipi de Val-Revermont,
# Velocitat d'escapament (pel·lícula)

Velocitat d'escapament (títol original: Escape Velocity) és una pel·lícula canadenca dirigida per Lloyd A. Simandl, estrenada el 1998. Ha estat doblada al català. El rodatge s'ha desenrotllat a Mílín, a la República Txeca.

## Argument

Un astronauta psicòtic és enviat a un laboratori perdut al mig de l'espai, on es troba ja un científic, la seva dona i la seva filla. Com funcionarà la cohabitació entre aquestes quatre persones tant diferents?

## Repartiment

* Wendy Crewson: Billie, la mare de Ronnie
* Patrick Bergin: Cal, el capità del Harbinger
* Peter Outerbridge: Lee Nash / Carter
* Michelle Beaudoin: Ronnie / Veronica
* Patrik Stanek: Jansen, un presoner
* Pavel Bezdek: Lars, un presoner
* Emil Linka: Glenn, un presoner
* Gerard Whelan: Liam, un presoner
* David Nykl: Russell, el sacerdot
* Robert Russell: Mesa Verde, un vigilant
* Mike McGuffie: el botxí

## Referències

* ↑ «Velocitat d'escapament». esadir.cat.
* ↑ «Escape Velocity», 14-10-2002. [Consulta: 3 març 2018].
# José Atienza y Egido

José Atienza y Egido (Saragossa, ? - Alacant, 12 de febrer de 1911) fou un polític valencià d'origen aragonès. Sembla que era un comerciant saragossà establert a València i després a Alcoi, on hi va establir la fàbrica de teixits "Atienza y Granell", alhora que exportava productes alimentaris a França. Militant del Partit Liberal Fusionista, el 1888 fou escollit diputat a la Diputació d'Alacant pel districte Alcoi-Villena i va ser escollit alcalde d'Alcoi l'1 de gener de 1890 fins al 22 de juny de 1891. Segons el "Diario de Orihuela" fou suspès uns mesos sota l'acusació de malversació de cabals públics. Va ocupar el càrrec de president de la Diputació d'Alacant tres cops (1901-1903, 1906-1907 i 1909-1911). El 1902 fou nomenat president del sector Demòcrata del Partit Liberal, dirigit per José Canalejas y Méndez, encara que va dimitir del càrrec el 1910, sembla que per motius de salut i per desavinences amb Alfonso de Rojas y Pascual de Bonanza.

## Referències

* ↑ Llista d'alcaldes d'Alcoi
* ↑ José Atienza y Egido al web de la Diputació d'Alacant
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.47. ISBN 9788495484802.
# John Hunter (governador de Nova Gal·les del Sud)

El vicealmirall John Hunter (29 d'agost del 1737 – 13 de març del 1821) fou un oficial de la Royal Navy que succeí a Arthur Phillip com a segon governador de Nova Gal·les del Sud (Austràlia) i ocupà el càrrec entre el 1795 i el 1800. Hunter, mariner i estudiós alhora, explorà el riu Parramatta el 1788 i fou el primer a suposar que Tasmània era possiblement una illa. Com a governador, s'esforçà per lluitar contra abusos seriosos de les forces armades, enfrontant-se a poderosos interessos locals encapçalats per John MacArthur. El nom de Hunter és commemorat en llocs històrics, com ara la Vall de Hunter i Hunter Street a Sydney.

## Referències

* ↑ J. J. Auchmuty, 'Hunter, John (1737–1821)', Australian Dictionary of Biography, Volume 1, MUP, 1966, pàg. 566–572. Consulta: 12 agost 2009.