OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Koninklijke Racing Club Genk

El Koninklijke Racing Club Genk, sovint referit com Racing Genk o KRC Genk, és un club de belga de futbol de la ciutat de Genk a Limburg.

## Història

El club va ser fundat l'1 de juliol de 1988 per la fusió de dos clubs de la ciutat, el K. Waterschei S.V. Thor Genk i el K.F.C. Winterslag.
El F.C. Winterslag fou fundat el 1923. Amb motiu del seu 35è aniversari canvià el seu nom pel de K.F.C. Winterslag, en afegir-se el títol de reial (koninklijke).
El Waterschei's Sport Vereeniging Thor va ser creat el 1919. Thor és l'acrònim de Tot Herstel Onzer Rechten (Recuperar els nostres drets). No es registrà a la federació fins al 1925. Més tard també afegí el títol de reial.

## Palmarès

* Lliga belga de futbol: (3): 1998-99, 2001-02, 2010-11
* Segona divisió belga de futbol: (1): 1975-76
* Segona divisió belga de futbol (ronda final): (2): 1987, 1990
* Copa belga de futbol: (4): 1997-98, 1999-2000, 2008-09, 2012-13
* Supercopa belga de futbol: (1): 2011
** 1980, 1982 (Waterschei Thor)

## Futbolista destacat

* 1980s: Luc Nilis (1984-86) (K.F.C. Winterslag)
* 1990s: Carmel Busuttil, Krzysztof Bukalski, Branko Strupar, Souleymane Oulare, Thordur Gudjonsson, Besnik Hasi, Juha Reini, Bart Goor, Mike Origi, Marc Hendrikx, Philippe Clement, Ferenc Horváth, Jacky Peeters, Davy Oyen
* 2000s: Didier Zokora, Josip Skoko, Igor Tomašić, Bernd Thijs, Koen Daerden, Kevin Vandenbergh, Moumouni Dagano, Mirsad Bešlija, Sunday Oliseh, Orlando Engelaar, Wesley Sonck, Aaron Mokoena, Brian Priske, Steven Defour, Sébastien Pocognoli, Thomas Chatelle, Wouter Vrancken, Faris Haroun, Elyaniv Barda, Barak Yitzhaki

## Entrenadors destacats

* 1990s: Enver Alisic (?-1995), Aimé Anthuenis (1995-1999), Jos Heyligen (1999-2000), Johan Boskamp (2000)
* 2000s: Pierre Denier, caretaker (2001), Sef Vergoossen (2001-2003), Pierre Denier and Ronny Van Geneugden, caretakers (2003-2004), René Vandereycken (2004-2005), Hugo Broos (2005- Feb 2008)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (anglès) (neerlandès)
* Lloc web de la UEFA (anglès)
# Abbéville-la-Rivière

Abbéville-la-Rivière és un municipi francès, situat al departament d'Essonne i a la regió de l'Illa de França.
Forma part del cantó d'Étampes, del districte d'Étampes i de la Comunitat d'aglomeració de l'Étampois Sud-Essonne.
# Rollhockey Club Wimmis

El Rollhockey Club Wimmis és un club d'hoquei sobre patins de Wimmis (Suïssa). Es va fundar el 27 de setembre de 1975. L'any 2000 el club va acollir el Campionat d'Europa.

## Palmarès

* 1 Lliga suïssa (2007)
* 3 Copes suïsses (1988, 1996, 2005)

## Enllaços externs

* (alemany) Lloc web oficial del club
# Rossinyolic (grup de bolets)

Els rossinyolics són bolets de poca carn, barret perforat i cama buida i prima. El revers pot ser llis, amb venes més o menys marcades i dividides, o amb plecs longitudinals que recorden les làmines.
Són bolets propers als rossinyols, dels que es diferencien macroscòpicament pel fet que, aquests darrers, tenen la cama carnosa, farcida.
Son comestibles apreciats, que es poden deshidratar per a conservar-los i valorats degut al fet de ser bolets que mai es corquen.

### Espècies de rossinyolics

Les espècies més corrents de rossinyolics són:
* Craterellus lutescens, rossinyolic camagroc o camagroc
* Craterellus undulatus, rossinyolic cresp
* Craterellus tubaeformis, rossinyolic embudat
* Craterellus melanoxeros, rossinyolic ennegridor

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
# Rossinyol ventre-rogenc

El rossinyol ventre-rogenc (Tarsiger hyperythrus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Es troba a Bangladesh, Bhutan, el sud-oest de la Xina, el nord-est de l'Índia, el nord de Myanmar i el Nepal. Habita els boscos temperats. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «Rossinyol ventre-rogenc». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 14 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 705. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Rufous-breasted Bush-robin. Tarsiger hyperythrus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 14 desembre 2021].
# Rothville

Rothville és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 93 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rothville tenia 93 habitants, 39 habitatges, i 23 famílies. La densitat de població era de 143,6 habitants per km².
Dels 39 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,7% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 38,5% no eren unitats familiars. En el 35,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 34,4% entre 25 i 44, un 16,1% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.786 $ i la renda mediana per família de 27.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.563 $ mentre que les dones 18.125 $. La renda per capita de la població era de 10.226 $. Entorn del 7,4% de les famílies i el 10,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rothville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rothville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Salt d'aigua del Tenes

El Salt d'aigua del Tenes és un salt d'aigua del terme municipal de Bigues i Riells, dins del territori del poble de Riells del Fai, al Vallès Oriental. Tanmateix, en el punt superior del salt hi ha el punt de trobada dels termes municipals de Bigues i Riells, Sant Feliu de Codines i Sant Quirze Safaja.
Està situat a l'extrem nord-oest del terme, també al nord-oest de Riells del Fai, al capdamunt de la Vall de Sant Miquel, a prop i a ponent de Sant Miquel del Fai. El forma el curs del Tenes en el moment que l'aigua salta el Cingle del Fitó, que és la continuïtat cap a ponent dels Cingles de Bertí.
És, juntament amb el Salt d'aigua del Rossinyol i el Salt d'aigua del Torrent del Gat, una de les espectaculars cascades que hi ha en aquella vall, als peus de Sant Miquel del Fai.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# SARSA

Estat-acció-recompensa-estat-acció (SARSA) és un algorisme per aprendre una política de procés de decisió de Màrkov, utilitzat a l'àrea d'aprenentatge de reforç de l'aprenentatge automàtic. Va ser proposat per Rummery i Niranjan en una nota tècnica amb el nom de "Modified Connectionist Q-Learning" (MCQ-L). El nom alternatiu SARSA, proposat per Rich Sutton, només s'esmentava com a nota a peu de pàgina.
Aquest nom reflecteix el fet que la funció principal per actualitzar el valor Q depèn de l'estat actual de l'agent "S$_1$", l'acció que l'agent tria "A$_1$", la recompensa "R$_2$" que rep l'agent per triar-la. acció, l'estat "S$_2$" en què entra l'agent després de fer aquesta acció, i finalment la següent acció "A$_2$" que l'agent tria en el seu nou estat. L'acrònim del quíntuple (S $_t$, A $_t$, R $_{t+1}$, S $_{t+1}$, A $_{t+1}$) és SARSA. Alguns autors utilitzen una convenció lleugerament diferent i escriuen el quíntuple (S$_t$, A$_t$,$_{Rt}$, S$_{t+1}$, A$_{t+1}$), en funció de quin pas de temps s'assigna formalment la recompensa. La resta de l'article utilitza la convenció anterior.

## Algorisme

$Q^{new}(S_{t},A_{t})\leftarrow (1-\alpha )Q(S_{t},A_{t})+\alpha \,[R_{t+1}+\gamma \,Q(S_{t+1},A_{t+1})]$
Un agent SARSA interactua amb l'entorn i actualitza la política en funció de les accions realitzades, per això es coneix com a algorisme d'aprenentatge de polítiques. El valor Q d'una acció d'estat s'actualitza per un error, ajustat per la taxa d'aprenentatge α. Els valors Q representen la possible recompensa rebuda en el següent pas de temps per prendre l'acció a a l'estat s, més la recompensa futura descomptada rebuda de la següent observació de l'acció de l'estat.
El Q-learning de Watkin actualitza una estimació de la funció òptima de valor d'acció de l'estat $Q^{*}$ basat en la màxima recompensa de les accions disponibles. Mentre que SARSA aprèn els valors Q associats amb l'adopció de la política que segueix, el Q-learning de Watkin aprèn els valors Q associats amb l'adopció de la política òptima mentre segueix una política d'exploració/explotació.
Algunes optimitzacions del Q-learning de Watkin es poden aplicar a SARSA.

## Referències

* ↑ Online Q-Learning using Connectionist Systems" by Rummery & Niranjan (1994)
* ↑ «State-Action-Reward-State-Action» (en anglès). [Consulta: 21 març 2024].
* ↑ Reinforcement Learning: An Introduction Richard S. Sutton and Andrew G. Barto (chapter 6.4)
* ↑ Wiering, Marco; Schmidhuber, Jürgen (en anglès) Machine Learning, 33, 1, 01-10-1998, pàg. 105–115. DOI: 10.1023/A:1007562800292. ISSN: 0885-6125 [Consulta: free].
# Sant Esteve de Castellar del Vallès

Sant Esteve de Castellar del Vallès és l'església parroquial de la vila de Castellar del Vallès, del terme municipal del mateix nom, de la comarca del Vallès Occidental.
Va ser aixecada entre els anys 1885 i 1892 gràcies al mecenatge d'Emília Carles Tolrà, propietària de l'empresa tèxtil Tolrà. Él projecte és obra de l'arquitecte Joan Martorell i Montells i la direcció d'obra correspon a Emili Sala i Cortés, tot i que, de la façana i el timpà es va encarregar l'escultor Rossend Nobas. A la cripta del temple es va emplaçar el panteó de la família Tolrà i finalment va ser consagrat el 25 de juny de 1892. Constitueix un exemple molt destacat d'art neogòtic a Catalunya.
Per les seves grans dimensions i la seva bellesa se la coneix com "la Catedral del Vallès"
Arran de la persecució religiosa promoguda des dels anys 30 per la Segona República Espanyola, i durant a la Guerra Civil Espanyola, va ser feta malbé i despullada de les seves obres d'art, secularitzada i convertida en mercat. Es va tornar a consagrar l'any 1952. Ha estat restaurada entre 1984 i 1993.

## Referències

* 1 2 Albertí, Elisenda. Decidides. Set dones contra corrent.. Albertí Editor, 1/3/2017, p. 64. ISBN 9788472461574.

## Enllaços externs

* Parròquia de Sant Esteve de Castellar del Vallès Arxivat 2018-08-10 a Wayback Machine.
* Sant Esteve de Castellar del Vallès en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* Església de Sant Esteve al web de l'Ajuntament de Castellar del Vallès
# Sant Esteve de Castellet

Sant Esteve també Sant Esteve de Castellet és una església a prop del poble de les Masuques al municipi de Castellet i la Gornal (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. Sant Esteve de Castellet és l'antiga parroquial del poble, abans que aquest passés a dependre de l'església de Sant Pere. "S. Stephani de Castelleto" apareix esmentada ja des del segle x com a possessió del monestir de Sant Cugat del Vallès. Sembla que la construcció conservada en l'actualitat es va fer posteriorment, en substitució de la primera església. L'edifici ha experimentat reformes al llarg dels anys, principalment pel que fa a la façana principal, que actualment apareix molt modificada. L'església està situada És un edifici d'una sola nau, coberta amb volta de canó sobre arcs torals, cimbori de planta vuitavada amb campanar, i teulada a dues vessants. Hi ha tres absis, el central dels quals és molt més gran, i té una finestra d'arc de mig punt a la part central. La façana principal presenta, com a únic element remarcable, una porta d'accés d'arc de mig punt amb dovelles de pedra.

## Notes

* 1 2 «Església de Sant Esteve». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].

## Enllaços externs

* Miquel Vives i Tort, Reivindicació de Sant Esteve de Castellet com a antiga cruïlla de camins, Miscel·lània Penedesenca, pàgs. 427-435
# Saint-Jean-de-Vaux

Saint-Jean-de-Vaux és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 393 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat |
| -2001 | Roland Sarras |
| 2001- | Michel Isaie |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 166 | 240 | 292 | 319 | 314 | 324 | 393 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Navarrencs

El cantó de Navarrencs és un cantó francès del departament dels Pirineus Atlàntics, situat al districte d'Auloron. Té 23 municipis: Angós, Lajuson, Araus, Audaus, Bastanès, Bunhenh, Castèthnau e Camplonc, Sharra, Dònhen, Gurs, Jaces, Lai e Lamidon, Lishòs, Meritenh, Navars, Navarrencs, Augèna e Camptòrt, Preishac de Geusvath, Preishac de Navarrencs, Ribahauta, Sus, Susmior i Vièlanava de Navarrencs. El cap és Navarrencs.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1979-1992 | Joseph Sarrat | UDF |
| 1992- | Jacques Pedehontaà | Divers droite, després MoDem |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Can Rosselló

Can Rosselló és un edifici del municipi d'Alella (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Va ser construïda per José Rosselló Maspons el 1888 en una parcel·la de la masia veïna Can Margarola. El 1908 va passar a la família Perramón. Al jardí, poc abans de la confluència de les rieres Coma Clara i Coma Alta, es troba una alzina, llistat com arbre monumental.

## Descripció

És una casa de planta quadrada que s'aixeca en forma de cub. Formada per una planta baixa i dos pisos, i coberta per una teulada de dos vessants. Destaca per l'ús que fa del totxo o maó, que se situa al voltant de totes les obertures, la cornisa i les baranes que amaguen la teulada i que fa que la construcció prengui un aspecte més similar a una fàbrica que no pas a una habitació.
La teulada presenta el carener paral·lel a la façana, sobre la qual destaca un balcó central. És també de destacar la gran quantitat de finestres de l'edifici. Es conserva en el recinte un antic pou d'aigua amb una torre.

## Referències

* ↑ «Can Rosselló». Les cases d'Alella. Associació Cultural Revista Alella, 2018. [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ «Alzina de can Rosselló». Catàleg patrimoni històric, artístic, cultural i mediambiental, 01-05-2014, pàg. 16-17. Arxivat de l'original el 2018-06-18 [Consulta: 18 juny 2018]. Arxivat 2018-06-18 a Wayback Machine.
* 1 2 3 «Can Rosselló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 gener 2016].
# Capçalera per a la revista «Pèl & Ploma»

Capçalera per a la revista «Pèl & Ploma» és un dibuix (carbonet, llapis conté i tinta al pinzell sobre paper) de 25,7 × 47,8 cm realitzat per Ramon Casas i Carbó cap a 1899, el qual es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Context històric i artístic

Dins el context de la gran activitat desplegada per la primera generació d'artistes modernistes, aquesta obra documenta una de les iniciatives culturals més destacades de la Barcelona del final del segle xix. El mes de juny del 1899, Ramon Casas i Miquel Utrillo van posar en funcionament la revista Pèl & Ploma, títol que feia referència als atributs iconogràfics del pinzell i la ploma amb els quals s'identificaven les seues respectives professions. La publicació, que va tindre periodicitat setmanal fins al desembre del 1903, quan va ésser substituïda per Forma, va esdevindré una de les fites més importants de les arts gràfiques catalanes del modernisme i va servir per a difondre un gran nombre de composicions dibuixades per Casas, al costat de crítiques artístiques escrites per Utrillo.
És un llegat de Rossend Partagàs de l'any 1945.

## Descripció

El model de la dona un xic mandrosa (emblema de la Malenconia) es va convertir en una de les fórmules estereotipades de representar la figura femenina en l'obra de Casas i, amb el pas del temps, en un lloc comú de la seua poètica visual.
El dibuix preparatori per a la capçalera d'aquesta publicació va esdevenir un dels seus motius propagandístics més populars. De fet, aquest logotip va tindre uns usos molt variats: capçalera del paper de carta, anunci del setmanari i, fins i tot, invitació de la segona exposició individual de Casas, celebrada el mes de maig del 1900. Finalment, cal assenyalar que l'artista va fer-ne una altra versió, en un altre format i sense incloure-hi el títol, per a la portada del número 11 de Pèl & Ploma.

## Referències

* 1 2 Museu Nacional d'Art de Catalunya (català)
* 1 2 3 4 Francesc M. Quílez i Corella a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 320-321.

## Enllaços externs

* Pinterest
* Europeana Foundation (anglès)
# Caragana

Caragana és un gènere de plantes amb flors dins la família de les fabàcies. És natiu d'Àsia i l'est d'Europa.
Les espècies del gènere són arbusts i petits arbres que fan d'1 a 6 m d'alt. Tenen les fulles pinnades amb petits folíols i flors solitàries o agrupades de color groc i rarament rosa o blanques, tenen tavelles.

## Algunes espècies

| Caragana ambigua Stocks Caragana arborescens Lam. Caragana aurantiaca (Koehne) Caragana boisii C.K.Schneid. Caragana brachyantha Rech.f. Caragana brevifolia Kom. Caragana brevispina Royle ex Benth. Caragana bungei Ledeb. Caragana camilli-schneideri Kom. Caragana chamlague LAMRK Caragana conferta Benth. Caragana davazamcii Sancz. Caragana decorticans Hemsl. Caragana densa Kom. Caragana erinacea Kom. Caragana franchetiana Kom. Caragana frutex (L.) K.Koch Caragana gerardiana Royle ex Benth. Caragana grandiflora DC. Caragana jubata (Pall.) Poir. Caragana korshinskii Kom. Caragana leucophloea Pojark. | Caragana leveillei Kom. Caragana manshurica (Kom.) Kom. Caragana microphylla Lam. Caragana pleiophylla (Regel) Pojark. Caragana polourensis Franch. Caragana pruinosa Kom. Caragana pygmaea (L.) DC. Caragana roborovskyi Kom. Caragana rosea Turcz. ex Kom. Caragana sinica (Buc'hoz) Rehder Caragana sophoraelia Tausch Caragana spinosa (L.) Vahl ex Hornem. Caragana stenophylla Pojark. Caragana tangutica Maxim. ex Kom. Caragana tibetica Maxim. ex Kom. Caragana tragacanthoides (Pall.) Poir. Caragana turkestanica Kom. Caragana ulicina Stocks Caragana versicolor Benth. |

## Referències

* Flora de Pakistan: Caragana
* Germplasm Resources Information Network: Caragana Arxivat 2008-10-14 a Wayback Machine.
* Merriam-Webster Unabridged - Caragana entry
# Capella de la Mare de Déu dels Dolors (Vilobí d'Onyar)

La Mare de Déu dels Dolors és una capella exempta, dedicada a la Verge dels Dolors, que pertany al Mas Oliver de Vilobí d'Onyar (Selva). L'edifici, bastit l'any 1609, és de planta rectangular d'una sola nau, sense capçalera diferenciada i coberta a dos vessants a laterals de teula àrab. La façana presenta un portal quadrangular amb gran llinda monolítica que té un escut en relleu i un text inscrit en llatí. A sobre hi ha un ull de bou de pedra amb la data de 1609 i l'òcul quadrilobat. A la dreta de la porta hi ha una obertura rectangular emmarcada amb pedra i protegida per una reixa. Coronant la façana hi ha un campanar d'espadanya de pedra d'un sol ull amb campana.
A l'interior la nau està coberta amb una volta de canó de dos trams, amb una cornisa a l'altura de l'arrencada de la volta. Al mur del costat dret hi ha una obertura d'arc de mig punt. A l'esquerra hi ha la porta que comunica amb una petita sagristia també coberta amb volta. El parament dels murs i la volta estan enguixats, el paviment no és l'original i la part de l'altar es troba a un nivell una mica més alt. Hi ha una taula d'altar de marbre amb reconditori sostinguda per una columna cilíndrica de pedra. Al costat de la porta hi ha una petita pica d'aigua beneïda de pedra treballada encastada al mur. El parament exterior és de maçoneria vista i s'aprecia la utilització de la pedra volcànica provinent del volcà de la Crosa, situat al sector nord del mateix terme.

## Notes

* 1 2 «Capella de la Mare de Déu dels Dolors». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2014].
# Cantó de Saint-Hilaire-des-Loges

El cantó de Saint-Hilaire-des-Loges és un cantó francès del departament de la Vendée, situat al districte de Fontenay-le-Comte. Té 10 municipis i el cap es Saint-Hilaire-des-Loges.

## Municipis

* Faymoreau
* Foussais-Payré
* Mervent
* Nieul-sur-l'Autise
* Oulmes
* Puy-de-Serre
* Saint-Hilaire-des-Loges
* Saint-Martin-de-Fraigneau
* Saint-Michel-le-Cloucq
* Xanton-Chassenon

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1951-1970 | M. Debreuil | radical |
| 1970-1982 | Jacques de Certaines | RI, després Divers droite |
| 1982-2001 | Louis Moinard | UDF-CDS |
| 2001- | François Bon | Divers droite, desprérs NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.743 | 8.309 | 7.920 | 8.370 | 8.818 | 8.946 | 9.503 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carles-Jordi Guardiola i Noguera

Carles-Jordi Guardiola i Noguera (Manresa, Bages, 20 de gener de 1942) és un assagista, poeta i editor català.
Estudià filologia hispànica a la Universitat de Barcelona i començà conreant la poesia. Aconseguí un accèssit al Premi Amadeu Oller (1968). Publicà composicions en nombroses antologies i reculls, sobretot cap a la fi dels anys seixanta. Dedicat a tasques editorials, ha estat director d'Edicions La Magrana. Fou secretari i president de l'Associació d'Editors en Llengua Catalana i el 1970 va guanyar la Flor Natural als Jocs Florals de la Llengua Catalana de Tübingen. Ha editat articles a Randa i Revista de Catalunya.
El 1980 publicà un llibre on aplega la documentació més important referent al català durant el franquisme. Estudiós de la figura de Carles Riba, també n'ha editat la seva voluminosa correspondència. L'edició del primer volum fou guardonat amb el Premi de la Crítica Serra d'Or d'edició. És membre de l'Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes (AILLC) i del PEN català. Actualment és vocal de la Junta de Ràdio Associació de Catalunya.

## Obres

* Per la llengua. Llengua i cultura als Països Catalans (1939-1977) (1980).
* Carles Riba: cartes d'Alemanya i Grècia (1987).
* Cartes de Carles Riba I: 1910-1938 (1990).
* Cartes de Carles Riba II: 1939-1952 (1991).
* Cartes de Carles Riba III: 1953-1959 (1993).
* Carles i Clementina. Àlbum de fotografies de Carles Riba i Clementina Arderiu (1993): La Magrana.
* Súnion. Antologia comentada de Carles Riba. Amb Jordi Malé (1995): La Magrana.
* Ofici d'editar (1996): La Magrana.
* Carles Riba. Retrat de grup (2017): Edicions 3i4.
* Els poetes també riuen (2020): PAM.

## Referències

* ↑ «Carles-Jordi Guardiola i Noguera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Guardiola Noguera, Carles-Jordi». Institució de les Lletres Catalanes (ILC) [Consulta: 24 agost 2016].