OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mare de Déu del Pilar de Capellades

La Mare de Déu del Pilar de Capellades és una església de Capellades (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una capella situada entre mitgeres i annexada a l'edifici de Cal Serra. És una construcció de planta rectangular i s'emmarca dins l'estil neoclàssic. La façana és molt plana i simètrica a partir de l'establiment de les obertures en l'eix central. Destaca, sobretot, la portalada, emmarcada amb pilastres i un entaulament molt desenvolupat. Sobre la llinda hi ha una placa de marbre blanc amb la inscripció "HANC SACRATAM AEDEM DEI PARAE VIRGINI DE COLUMNA [DE]DICATAM SUIS EXTRUIT SUMPTIBUS IN GRATI ANIMI MONUMENTUM JOANNES SERRA ET MATHEU.ANNO DOMINI MDCCCI", fent constar que la capella havia estat erigida a la memòria de Jaume Serra i Mateu. A sobre d'aquesta, una petita fornícula oberta que acull una imatge de la Mare de Déu del Pilar. Corona la façana un entaulament recolzat en les pilastres de les mitgeres. Per sobre l'entaulament hi ha un frontó amb una petita obertura d'arc de mig punt que acull una petita campana.
Pel que fa al interior, el sostre està cobert amb una volta de creueria. L'altar està presidit per la imatge de la Mare de Déu del Pilar. Les parets laterals presenten pilastres estriades que emmarquen plafons amb imatges de sants en relleu, Sant Jaume i Sant Joan (a l'esquerra) i Sant Antoni de Pàdua i Santa Victòria (a la dreta). A ambdues parets, s'hi obren dues portes que condueixen al cor i a una petita sagristia, respectivament.

## Història

El dia 28 de juliol del 1800, Joan Serra, fabricant de paper, atès que l'església parroquial s'havia quedat petita i amb la voluntat d'enterrament familiar, demana permís al Bisbat per a erigir una capella posada sota l'advocació de la Verge del Pilar, en la seva casa del carrer Llusià (antic carrer del Pilar). Finalment, el 12 d'octubre de 1801 l'església fou beneïda, juntament amb el retaule.

## Referències

* 1 2 3 «Mare de Déu del Pilar de Capellades». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2016].
# Balneari Montagut

El Balneari Montagut és un balneari al terme municipal de Campelles (Ripollès) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Hi ha referències de banyistes del 1705. El balneari existia ja el 1720 amb el nom d'Hostal de Banys. El viatger J. Zamora parla de les fonts en uns escrits del 1787 queixant-se de l'estat de deixadesa en què es trobava l'indret. El 1870 es constitueix la primera pensió que s'ampliarà vers el 1880, amb les actuals ala nord i oest. L'ala Sud fou enderrocada i construïda de nou el 1914. L'edifici de banys, construït cap al 1878, està semi-enderrocat des del 1936.
L'edifici té forma de U oberta cap a la carretera N-260, formada per una planta baixa i tres pisos, d'arquitectura vuitcentista, que té uns interessants interiors modernistes fruit de les reformes i construcció de l'ala sud el 1914. De la mateixa època és la capella annexa dedicada a la verge del Remei. A l'altre costat de la carretera i del riu Freser, ja en terme municipal de Ribes de Freser, un parc s'estén al llarg del riu amb instal·lacions esportives, fonts i passejos, restes de l'antic conjunt que constituïen amb l'edifici de banys de Ribes. El 1990, la carretera estatal N-260 va separar l'edifici principal de l'edifici de plataners, fet que va perjudicar greument al balneari. A data de 2020, fa més de 20 anys que roman tancat al públic, si bé els seus propietaris estan estudiant noves fórmules per fer el negoci viable de nou i tornar a obrir.

## Referències

* 1 2 «Balneari de Montagut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ Pagès, Mònica «El balneari on es va aturar el temps». El 9 Nou [Consulta: 5 setembre 2020].
# Ubi primum (Benet XIV)

* Per a altres significats, vegeu «Ubi primum».
Ubi primum és una encíclica del Papa Benet XIV, publicada el 3 de desembre de 1740. Està dirigida als bisbes i els demana que posin major atenció en els deures propis que tenen en tant que pastors del ramat catòlic, especialment pel clergat (preparació teològica i fidelitat al magisteri, però també una vida moral concorde).
Recorda als bisbes que, tot i que es compleixin els requisits d'edat perquè un candidat passi d'un orde a un altre, cal tenir en compte la veritable idoneïtat del candidat i no promoure'l sense que consti aquesta, tot pel bé dels fidels i evitar escàndols. Tracta també de la cura del seminari que ha de tenir personalment el bisbe doncs:
| « | «Molto spesso i Vescovi furono soliti lamentarsi che la messe era molta e gli operai pochi; ma forse avrebbero dovuto anche dolersi di non aver dedicato essi stessi lo zelo necessario per formare operai pari e adeguati alla messe. Infatti i buoni e valorosi operai non nascono, ma si fanno; e spetta soprattutto alla solerzia e all'impegno dei Vescovi che si facciano» (Encíclica Ubi primum de Benet XIV, punt Nº 2). | » |
Dedica a continuació els següents paràgrafs a recordar als bisbes l'obligació de romandre a la seva diòcesi i de visitar fins al darrer racó del seu territori. Finalment, els exhorta a ser ells mateixos els principals promotors dels sagraments i de la litúrgia entre els sacerdots i fidels.
És la primera cara d'un papa que porta el títol d'«encíclica»: «Epistola Encyclica et Commonitoria ad omnes Episcopos».

## Referències

* ↑ Benedicto XIV. «Benedetto XIV: Ubi primum» (en italiano). digilander.libero.it/magistero, 03-12-1740. [Consulta: 5 octubre 2011].

## Bibliografia

* Ugo Bellocchi (ed.), Tutte le encicliche e i principali documenti pontifici emanati dal 1740, vol. 1: Benedetto XIV (1740-1758), Libreria editrice Vaticana, Città del Vaticano 1993, ISBN 88-209-1904-4
# Enric XI de Reuss-Obergreiz

Enric XI Reuss-Obergreiz (en alemany Heinrich XI. Reuß zu Greiz) va néixer a Greiz (Alemanya) el 18 de març de 1722 i va morir a la mateixa ciutat el 28 de juny de 1800. Era un noble alemany, fill del comte Enric II de Reuss-Obergreiz (1696-1722) i de Carlota Sofia de Bothmer (1697-1748).
El 1723 va succeir al seu germà Enric IX com a cap de la casa de Reuss Greiz. Després de la mort del comte Enric III, 1768 va heretar els dominis d'Obergreiz. I l'any següent va dissenyar la residència familiar a Greiz, el Palau de Greifswald, i va fundar la Biblioteca Imperial. El 12 de maig de 1778 va aconseguir el títol de Príncep Imperial.

## Matrimoni i fills

El 4 d'abril de 1743 es va casar a Köstritz amb Conradina de Reuss-Kostritz (1719-1770), filla del comte Enric XXIV (1681-1748) i de la baronessa Emma Elionor de Promnitz-Dittersbach (1688-1776). El matrimoni va tenir els següents fills:
* Enric XII (1744-1745)
* Amàlia (1745-1748)
* Enric XIII (1747-1817), príncep de Reuss-Greiz que es va casar amb Lluïsa Guillemina de Nassau-Weilburg (1765-1837).
* Frederica (1748-1816) que es va casar primer amb Lluís Frederic de Castell-Rüdenhausen (1746-1803), de qui es divorcià el 1769 per tornar-se a casar amb el príncep Frederic de Hohenlohe-Kirchberg (1732-1796).
* Enric XIV (1749-1799) casat amb Maria Anna Meyer de Eybenberg (1775-1812).
* Enric XV (1751-1825).
* Isabel (1752-1824) casada amb Guillem Jordi de Kirchberg (1751-1777).
* Maria (1754-1759)
* Victòria (1756-1819) casada amb el príncep Ernst Wolfgang II d'Isenburg Birstein (1735-1803)
* Enric XVI (1759-1763)
* Enric XVII (1761-1807) casat amb Babette Benigna de Wenz Lahnstein (1775-1838).
El seu segon matrimoni amb Alexandrina (1740-1809), filla del comte Cristià Carles Reinhard de Leiningen-Dagsburg-Falkenburg, no va tenir fills.

## Bibliografia

* Friedrich Wilhelm Trebge, Spuren im Land, Hohenleuben, 2005.
* Thomas Gehrlein, Das Haus Reuß - Älterer und Jüngerer Linie, Börde Verlag 2006, ISBN 978-3-9810315-3-9

## Enllaços externs

* Eintrag bei geneall.net
# Woqooyi Galbeed

Woqooyi Galbeed fou una regió de Somàlia i de Somalilàndia que va existir del 1982 fins al 1992 (1982 a 1991 a Somàlia, i 1991-1992 a Somalilàndia). En aquest darrer any fou dividida en Maroodi Jeex i Saaxil.
La capital era Hargeisa.
La regió estava dividida en tres districtes:
* Hargeisa
* Berbera
* Gabiley

## Referències

* ↑ The Regional and District Courts of Berbera was established in 1992, and is a composite court. This means that the court acts both as a Regional and District Court as in Gabiley. In Saaxil region there is no Court of Appeal, and the Appeal Court of Galbeed in Hargeysa has appellate jurisdiction over Saaxil territory. Besides, Saaxil is a recent establishment as it was divided between Galbeed (Berbera) and Togdheer (Sheikh); trobat a http://storm.prohosting.com/mbali/doc113.htm%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Elviro Ordiales Oroz

Elviro Ordiales Oroz (m. 22 d'agost de 1936) va ser un militar espanyol. Durant el període de la Segona República va exercir diversos llocs, arribant a ser director general de Presons. Va ser assassinat al començament de la Guerra civil.

## Biografia

Militar professional, pertanyia al cos d'intendència. Va arribar a aconseguir el rang de capità. Al començament de la Segona República va formar part del «gabinet militar» que va assessorar el president Manuel Azaña en la reforma militar.
En 1933 va ser nomenat governador civil de Saragossa. Al desembre va haver de fer front a la insurrecció anarquista que va començar en la capital aragonesa i que s'estendria a altres punts d'Espanya. El dia 8 va ordenar la clausura dels locals de la CNT-FAI, declarant il·legal la vaga convocada pels anarcosindicalistes. En uns dies aconseguiria controlar la situació, a pesar que es van produir alguns morts. La seva actuació seria molt felicitada per la població saragossana.
Posteriorment va ser nomenat director general de Presons, càrrec que exerciria entre juny i novembre de 1934. Durant aquest període van tenir lloc els fets revolucionaris d'octubre de 1934, que acabarien amb milers de persones empresonades.
Després de l'esclat de la Guerra civil va ser posat sota custòdia per les autoritats republicanes. El 22 d'agost de 1936 va ser afusellat per milicians anarquistes durant la matança de la Presó Model de Madrid.

## Notes

* ↑ Les felicitacions per la seva actuació també es van produir en l'àmbit oficial. El 19 de desembre el president de la República, Niceto Alcalá Zamora, el va nomenar Cavaller de l'Orde de la República, al mateix temps que els regidors dretans de Saragossa el van complimentar nomenant-lo fill adoptiu de la ciutat.

## Referències

* ↑ Cabanellas, 1977, p. 225.
* ↑ Espín Temperat, 1980, p. 188.
* ↑ Casanova, 2010, p. 95.
* ↑ Rodrigo, 2002, p. 77.
* ↑ González Hernández, 1986, p. 157.
* ↑ Kelsey, 1991, p. 101.
* ↑ Gargallo Vaamonde, 2016, p. 244.
* ↑ Martín Rubio, 1997, p. 308.
* ↑ Ruiz, 2014, p. 167.

## Bibliografia

* Cabanellas, Guillermo. Cuatro generales I. Preludio a la guerra civil. Barcelona: Planeta, 1977.
* Casanova, Julián. The Spanish Republic and Civil War. Cambridge University Press, 2010.
* Espín Templado, Eduardo. Azaña en el poder. El partido de Acción Republicana. Centro de Investigaciones Sociológicas, 1980.
* Gargallo Vaamonde, Luis. Desarrollo y destrucción del sistema liberal de prisiones en España. Cuenca: Universidad Castilla-La Mancha, 2016.
* González Hernández, Vicente. Aragón en la historia social de España (1871-1936). Caja de Ahorros de la Inmaculada de Aragón, 1986.
* Kelsey, Graham. Anarchosyndicalism, Libertarian Communism and the State. The CNT in Zaragoza and Aragon 1930-1937. Kluwer Academic Publishers, 1991.
* Martín Rubio, Ángel David. Paz, piedad, perdón... y verdad. Editorial Fénix, 1997.
* Ruiz, Julius. The 'Red Terror' and the Spanish Civil War. Nova York: Cambridge University Press, 2014. ISBN 978-1-107-05454-7.
# Wakonda

Wakonda és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 374 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wakonda tenia 374 habitants, 133 habitatges, i 90 famílies. La densitat de població era de 380 habitants per km².
Dels 133 habitatges en un 39,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,6% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 32,3% no eren unitats familiars. En el 30,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 4% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 16,8% de 45 a 60 i un 26,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.875 $ i la renda mediana per família de 38.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.458 $ mentre que les dones 18.250 $. La renda per capita de la població era de 15.685 $. Entorn del 2,3% de les famílies i el 4,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wakonda». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wakonda». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eremophilus mutisii

Eremophilus mutisii és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (22 °C-28 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Bogotá.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ De Pínna, M.C.C. i W. Wosiacki, 2003. Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes). p. 270-290. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1995. Aquarien Atlas. Band 4. Mergus Verlag GmbH, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Melle, Alemanya. 864 p.
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.
* ↑ Dahl, G., 1971. Los peces del norte de Colombia. Instituto de Desarrollo de los Recursos Naturales Renovables, Bogotá (INDERENA). i-xvii, 1-391 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Enric de Duran i de Duran

Enric de Duran i de Duran (Barcelona, 1840 - ibídem, 1 de juny 1894) fou un aristòcrata i polític barceloní, alcalde de Barcelona durant la restauració borbònica.
Fill de Rafael Maria de Duran i de Ponsich (1801-1876) i de Josepa de Duran i de Valcarce, pertanyia a una família de comerciants barcelonins ennoblits. El 1859 es va casar amb Mercè de Brichfeus i de Prat.
Com a representant de l'Agrupació de la Noblesa barcelonina va signar del manifest de la Liga de Orden Social. Fou escollit regidor a l'ajuntament de Barcelona en 1875 i 1877 pel Partit Conservador, partit amb el qual assolí el càrrec d'alcalde de Barcelona de juny de 1879 a març de 1881.

## Referències

* ↑ «Registre de defuncions (1894-1897).Any 1894. Núm.4176 jutjat Universitat». Arxiu Municipal de Barcelona, 01-06-1894. [Consulta: 29 abril 2019].
* ↑ «Registre de casament d'Enric de Duran i Mercè de Brichfeus» (en castellà). FamilySearch, 02-02-1859. [Consulta: 15 juny 2022].
* Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p. 153. ISBN 978-84-9850-461-3.
# Virden (Illinois)

Virden és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 3.488 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Virden tenia 3.488 habitants, 1.455 habitatges, i 934 famílies. La densitat de població era de 783 habitants/km².
Dels 1.455 habitatges en un 29,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,8% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 35,8% no eren unitats familiars. En el 31% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 19,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.905 $ i la renda mediana per família de 41.511 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.824 $ mentre que les dones 22.121 $. La renda per capita de la població era de 16.541 $. Aproximadament el 7,4% de les famílies i el 10,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Virden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Virden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Entrada fictícia

Les entrades fictícies o falses són entrades deliberadament incorrectes en obres de referència com ara diccionaris, enciclopèdies, mapes i directoris, afegits pels editors per deixar en evidència casos de plagi o infracció dels drets d'autor.

## Terminologia

En anglés es fa servir la paraula mountweazel creada per l'escriptor del The New Yorker Henry Alford per a una entrada biogràfica fictícia a l'edició de 1975 de l'Enciclopèdia Columbia, afegida per detectar infraccions dels drets d'autor. L'entrada descrivia a Lillian Virginia Mountweazel com una dissenyadora de fonts convertida en fotògrafa, que va morir en una explosió mentre estava assignada a la revista Combustibles. Suposadament, era àmpliament coneguda pels seus assajos fotogràfics sobre temes inusuals, inclosos els autobusos de la ciutat de Nova York, els cementiris de París i les bústies rurals americanes.

## Referències

* ↑ Alford, Henry. Not a Word, 2005.
# Enrique Mena Segarra

Enrique Mena Segarra (Montevideo, 1934 - ibídem, 22 de novembre de 2009) fou un historiador i professor uruguaià, un dels més importants del país, què va dirigir el Museu Històric Nacional durant anys.
Mena era militant del Partit Nacional, sobre el qual va escriure molts articles. Els seus avantpassats havien tingut un paper important en la batalla entre nacionalistes i colorados. Aquest fet va influenciar la trajectòria de Mena, qui es va dedicar professionalment a l'ensenyament de la història, sobretot la uruguaiana, durant més de quaranta anys.
Entre les seves obres principals destaquen Aparicio Saravia: las últimas patriadas, Historia Reciente (2007), i altres que parlaven sobre figures significatives de la història nacional com l'expresident José Batlle y Ordóñez, Luis Alberto de Herrera, o les causes i les conseqüències de la guerra civil de l'Uruguai, coneguda com a «Guerra Gran» (1839-1851).
Va morir el 22 de novembre del 2009 a Montevideo, amb 75 anys.

## Referències

* ↑ Pippo, Antonio «Mena Segarra: "No hay aún perspectiva ni consenso para enseñar la historia reciente» (en castellà). La República, 30-10-2006.
* ↑ «Falleció Mena Segarra» (en castellà). El Observador, 11-04-2011.
* ↑ Arregui, M.; Sánchez Varela, A. «Historiador, docente, director del Museo Histórico Nacional» (intervista) (en castellà). El Observador, 31-12-2000.
* ↑ «Murió el historiador Enrique Mena Segarra» (en castellà). Sociedad Uruguaya, 22-11-2009.
# William Malcolm Guy

William Malcolm Guy (Boggy Depot, Oklahoma, 1845 - Sulphur, Oklahoma, 1918). Governador chickasaw. Fill de mare escocesa, el seu pare es va establir a Oklahoma el 1837; també era parent de Cyrus Harris. Durant la guerra civil americana es va enllistar com a coronel de l'exèrcit confederat i lluità a Bull Run i Gettysburg. Fou present també en la rendició d'Appomatox el 1845. Després va tornar i es dedicà als negocis. El 1882 fou escollit cap del parlament chickasaw i fou cap chickasaw del 1886 al 1888, pel partit progressista. Després de dos anys controvertits i turbulents per oposar-se a la discriminació dels no indis, fou derrotat i es retirà a la seva granja.

## Enllaços externs

* Chronicles of Oklahoma Arxivat 2008-07-05 a Wayback Machine. (anglès)
# Estació d'Heilly

L'estació d'Heilly és una estació ferroviària situada al municipi francès d'Heilly (al departament del Somme).
És servida pels trens del TER Picardie.
| Provinença | Estació anterior | Línia | Estació següent | Destinació |
| Amiens | Corbie | TER Picardie | Méricourt-Ribemont | Lille-Flandres |