OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Maximí de Sallent

Sant Maximí de Sallent, abans Sant Andreu de Sallent d'Organyà, és un monument al nucli de Sallent de Nargó del municipi de Coll de Nargó (Alt Urgell), protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una església d'una sola nau, de murs convergents, amb una capçalera trilobulada formada per un absis i dues absidioles. La nau és coberta amb volta de canó, reforçada amb arcs torals, els absis són coberts amb voltes de quart d'esfera. Al campanar torre, escapçat, s'hi accedeix mitjançant una porta d'arc de mig punt situada al mur septentrional. A la capçalera hi ha tres finestres, una a cada absis. Dues d'elles són de doble esqueixada i rematades amb arcs de mig punt adovellats. La de ponent és espitllera i rematada per un arc de mig punt monolític. Als peus de l'església hi ha la porta amb arcs peraltats en degradació. La coberta és a doble vessant amb lloses. L'aparell és de carreus petits, més ben escairats a l'absis. L'edifici es caracteritza per la seva senzillesa i manca de decoració. La nau és molt curta en relació a les proporcions de l'edifici. Això fa pensar que ha pogut patir modificacions en aquest sentit. Es tracta d'una església romànica del segle xii. A l'interior es conserven dues piques de pedra. La pica baptismal és pràcticament ovalada. Està decorada amb incisions verticals. La pica beneitera, adossada a un mur, per fora és cúbica amb els costats arrodonits i a l'interior presenta una forma ondulada.

## Història

L'església de Sant Maximí de Sallent, també coneguda sota l'advocació de Sant Andreu, es troba al nord-est del poble de Sallent. L'església parroquial de Sallent s'esmenta amb el nom de Sant Andreu els anys 1279 i 1280 dins del deganat d'Urgell. En aquest moment ja es coneixia popularment com a Sant Maximí perquè custodiava la imatge d'aquest sant. El 1575 Sant Andreu apareix com església sufragània de Montanissell. L'any 1758 Sant Andreu era encara cap eclesiàstic del seu terme, dins la parròquia de Montanissell. L'any 1904 canvia la capitalitat del terme de Sallent que passà a l'església de Sant Salvador de Sallent.

## Referències

* «Sant Maximí de Sallent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].

## Enllaços externs

* «Sant Maximí de Sallent». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 4 maig 2012].
# Sant Tomàs d'Albareda

Sant Tomàs d'Albareda és una edificació religiosa que forma part de la Masia d'Albareda de Navès (Solsonès).

## Descripció

Sant Tomàs d'Albareda és una petita capella d'estil neoclàssic rural, teulada a dues vessants i orientada nord - sud. Porta a la cara sud, rectangular i amb llinda de pedra, amb una petita finestra al damunt. Petit campanar d'espadanya. El parament és de carreus tallats en fileres i a la part inferior, un podi de mig metre aproximadament, en les cares est i oest. És d'una sola nau i sense absis, i l'interior amb sòl de pedra i arrebossat.

### Notícies històriques

L'església d'Albareda es troba al costat de la masia d'Albareda, i està dedicada a Sant Tomàs. És de tipus neoclàssic rural. En documents del segle xi, se cita la capella de Santa Fe d'Albarada, de la qual no es conserva cap indici local.

## Referències

* 1 2 «Sant Tomàs d'Albareda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Navès
# Scinax wandae

Scinax wandae és una espècie de granota que es troba a Colòmbia i Veneçuela.

## Referències

* Fordham et al (2006). Scinax wandae. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 3 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Santa Maria de la Sala

«Santa Maria de la Sala» té aquests significats:
* Santa Maria de la Sala (Jorba), ermita romànica del municipi de Jorba, a la comarca de l'Anoia.
* Santa Maria de la Sala (Foixà), església del municipi de Foixà (Baix Empordà).
# Santa Maria de la Roure

Santa Maria de la Roure és l'actual santuari de la Mare de Déu de la Roure (Notre-Dame de la Roure en francès). Està situat en el terme comunal rossellonès de Tellet, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
És al sector sud-oriental del terme de Tellet, a llevant del Mas Sala i del Puig de la Carretal. L'església corona el petit veïnat que ha pres el nom de l'església.

## Història

El primer esment d'aquesta església és de l'any 1288 (S. Maria de Ruyra). El 1371 torna a ser esmentada: eccl. Sce. Marie de la Ruyra. Aquests dos esments porten a pensar que el nom original del santuari era Santa Maria de la Rovira
El 1381 consta la visita a la capella de Raimon, abat de Vallbona. Amb la decadència de l'abadia, però, el 1578 l'ermita passa a mans dels senyors d'Oms. Es coneixen dos noms de beneficiats de l'ermita: Joachim Balderan, del 1715, i Jean-Laurent d'Aguillon, del 1768, que anteriorment ho havia estat de Sant Joan de Perpinyà.

## Característiques

Obra del segle xii, és una església senzilla, de nau única amb un petit cor. La façana de ponent està coronada per un campanar de paret, amb dues campanes. A l'interior es pot admirar un retaule que, per sort o per desgràcia, tanca l'absis, on es conserven unes pintures murals de gran interès. De fet, l'existència del retaule ha permès de protegir durant molt anys les pintures.

### Les pintures de l'absis

Darrere del retaule de l'absis es conserven unes pintures romàniques de començaments del segle xiii de factura molt primitiva.

## Llegenda de la marededéu trobada

El lloc hauria esdevingut destinació de pelegrinatge després de la descoberta fortuïta d'una primitiva imatge de la Verge. Segons la llegenda, un bou de can Maspuig que pasturava en un prat (ara Camp de Maria) s'acostava sovint a un roure; el pastoret que en tenia cura s'hi atansà i descobrí en el cim de l'arbre la marededéu. En un indret veí, i a expenses de l'abat de Santa Maria de Vallbona, amo de les terres, s'hauria bastit pels voltants del 1100 un temple per acollir la imatge; la llegenda, en aquest cas, es contradiu amb la cronologia, perquè aquella abadia no fou fundada fins al 1242. L'ermita, en tot cas, hauria estat una de les primeres possessions amb què hom dotà aquell establiment.

## Fotografies

* Absis
* Campanar

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Tellet». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Vall 88. La Mare de Déu del Roure». A: Inventari d'esglésies 3* Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere. «Tellet: Mare de Déu del Roure». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ Santa Maria de la Roure en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* Fotografies de les pintures murals Arxivat 2013-07-30 a Wayback Machine.
* Descripció i fotografies (francès)
# Schola Cordis Iesu

Schola Cordis Jesu és una Secció de l'Apostolat de l'Oració fundada a Barcelona pel P. Ramon Orlandis S.J. (1873-1958).

## Història

El pare Ramón Orlandis, S.I. va treballar en la formació d'un grup de joves segons l'esperit i la doctrina del pare Henri Ramière i els ideals de l'Apostolat de l'Oració i orientant-los segons el missatge de l'amor misericordiós i de la infància espiritual de santa Teresa del Nen Jesús.
Aquesta tasca es va realitzar en dues etapes successives amb el nom de Iuventus (1925-1931) i Schola (1931-1939). En 1940 va incorporar el grup, com a secció de l'Apostolat de l'Oració, amb el nom de Schola Cordis Iesu, al seu centre de l'església del Sagrat Cor (Eixample). En 1944 apareixeria la revista Cristiandat, fundada col·lectivament pels membres de Schola.
El director diocesà Dr. Cipriano Montserrat Roig va instituir formalment Schola Cordis Iesu en 6 de gener de 1960 i va nomenar director de la mateixa al que ho era també d'aquell centre de l'Apostolat de l'Oració, Francisco Segura, S.I.
El 3 de setembre de 1970, prèvia aprovació de la Direcció general de l'Apostolat de l'Oració, sent director general delegat el pare Francisco Solano, S.I., es van aprovar uns nous estatuts conformes als de l'Apostolat de l'Oració de 1968 i adaptats a les orientacions del Concili Vaticà II sobre el lloc dels laics en la vida de l'Església. El director diocesà, Francisco Muñoz Alarcón, va acceptar la nova orientació que reconeixia la iniciativa i responsabilitat dels laics en Schola Cordis Iesu i va nomenar el seu consiliari, el pare Casimiro Puig, S.I.
La Direcció nacional del Apostolado de la Oración a Espanya, exercida llavors pel pare Luis María Mendizábal, S.I., va aprovar en 31 de maig de 1981 uns estatuts de Schola Cordis Iesu com a secció nacional del Apostolado de la Oración; les activitats de Schola Cordis Iesu s'havien estès mentre a Sant Sebastià, Bilbao, Pamplona i Palma.
A Bilbao va ser erigit canònicament un centre de Schola Cordis Jesu, com a Secció del Apostolado de la Oración, el mes de desembre de 1982, mitjançant acta de constitució signada pel P. Corta Director diocesà d'Apostolat de l'Oració i pel P. Igartua, com a primer Director Espiritual de la Secció. El P. Igartua havia dirigit, des de la segona meitat de la dècada dels anys 60, a un grup d'universitaris de Schola, des del seu càrrec de professor de religió de la Universitat de Deusto, i dins d'una de les seves múltiples tasques apostòliques i formatives que va dur a terme durant els 24 últims anys de la seva vida que els va passar a Bilbao, la seva ciutat natal.
Amb data 21 de desembre de 2011 ha estat erigida Schola Cordis Iesu com a secció de l'Apostolat de l'Oració en la diòcesi de Sant Sebastià.
Schola es troba també present a Pamplona, Madrid i Santiago de Xile.

## Referències

* ↑ «Registre de l'entitat». Arxivat de l'original el 2018-07-17. [Consulta: 17 juliol 2018].
# Santec

Santec (en bretó Santeg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 2.266 habitants. El consell municipal ha aprovat la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.053 | 2.032 | 2.019 | 2.147 | 2.208 | 2.133 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1985-1995 | Jean Seite |
| 1995-2001 | Jean-Claude Berthevas |
| 2001-2008 | Alain Creuse |
| 2008- | Bernard Le Pors |

## Fills il·lustres

Denez Prigent
# Santee (Califòrnia)

Santee és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons una estimació de l'1 de gener del 2006 tenia 54.709 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Santee tenia 52.975 habitants, 18.470 habitatges, i 14.018 famílies. La densitat de població era de 1.273,6 habitants/km².
Dels 18.470 habitatges en un 40,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,7% hi vivien parelles casades, en un 13% dones solteres, i en un 24,1% no eren unitats familiars. En el 18,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,2% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 32,9% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 8,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.624 $ i la renda mediana per família de 57.874 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.347 $ mentre que les dones 30.187 $. La renda per capita de la població era de 21.311 $. Entorn del 3,8% de les famílies i el 5,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Santee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Santee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Selene brownii

Selene brownii és una espècie de peix de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 29 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Mèxic fins a Colòmbia i Brasil, i des de Cuba fins a Guadalupe.

## Referències

* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Secretari d'estat

«Secretari d'estat» té aquests significats:
* Secretari d'Estat dels Estats Units, cap del Departament d'Estat dels Estats Units encarregat dels afers exteriors
* Secretari d'estat (Espanya), càrrec orgànic immediatament inferior al ministre en la jerarquia dels ministeris espanyols
* Secretari d'Estat (Monarquia Absolutista borbònica), càrrec que exercien les funcions del monarca del poder executiu per delegació directa durant la monarquia absolutista borbònica (1714-1833)
* Secretari d'Estat d'Afers Exteriors i del Commonwealth, membre del govern britànic
* Secretaria d'Estat de la Santa Seu, realitza les funcions polítiques i diplomàtiques de la Ciutat del Vaticà i de la Santa Seu
# Secretari de Defensa dels Estats Units

El Secretari de Defensa dels Estats Units és el director del Departament de Defensa dels Estats Units. És elegit pel President dels Estats Units amb el vistiplau del Senat, i és membre del gabinet del president. El secretari ha de ser civil i no haver servit en les forces armades durant els últims deu anys. El secretari de Defensa és el sisè en la línia successòria de la presidència.

## Llista dels secretaris de defensa

| Nom | Data | Presidència de |
| James Forrestal | 17 de setembre de 1947 - 28 de març de 1949 | Harry Truman |
| Louis A. Johnson | 28 de març de 1949 - 19 de setembre de 1950 | Harry Truman |
| George Marshall | 21 de setembre de 1950 - 12 de setembre de 1951 | Harry Truman |
| Robert A. Lovett | 17 de setembre de 1951 - 20 de gener de 1953 | Harry Truman |
| Charles E. Wilson | 28 de gener de 1953 - 8 d'octubre de 1957 | Dwight D. Eisenhower |
| Neil H. McElroy | 8 d'octubre de 1957 - 1 de desembre de 1959 | Dwight D. Eisenhower |
| Thomas S. Gates | 2 de desembre de 1959 - 20 de gener de 1961 | Dwight D. Eisenhower |
| Robert McNamara | 21 de gener de 1961 - 29 de febrer de 1968 | John F. Kennedy, Lyndon Johnson |
| Clark Clifford | 1 de març de 1968- 20 de gener de 1969 | Lyndon Johnson |
| Melvin Laird | 22 de gener de 1969 - 29 de gener de 1973 | Richard Nixon |
| Elliot L. Richardson | 30 de gener de 1973 - 4 de maig de 1973 | Richard Nixon |
| James R. Schlesinger | 2 de juliol de 1973 - 19 de novembre de 1975 | Richard Nixon, Gerald Ford |
| Donald Rumsfeld (1r cop) | 20 de novembre de 1975 - 20 de gener de 1977 | Gerald Ford |
| Harold Brown | 21 de gener de 1977 - 20 de gener de 1981 | Jimmy Carter |
| Caspar W. Weinberger | 21 de gener de 1981 - 23 de novembre de 1987 | Ronald Reagan |
| Frank C. Carlucci | 23 de novembre de 1987 - 20 de gener de 1989 | Ronald Reagan |
| William Howard Taft IV (interí) | 20 de gener de 1989 - 21 de març de 1989 | George H. W. Bush |
| Dick Cheney | 21 de març de 1989 - 20 de gener de 1993 | George H. W. Bush |
| Les Aspin | 21 de gener de 1993 - 3 de febrer de 1994 | Bill Clinton |
| William J. Perry | 3 de febrer de 1994 - 23 de gener de 1997 | Bill Clinton |
| William S. Cohen | 24 de gener de 1997 - 20 de gener de 2001 | Bill Clinton |
| Donald Rumsfeld (2n cop) | 20 de gener de 2001 - 18 de desembre de 2006 | George W. Bush |
| Robert Gates | 18 de desembre de 2006 - 1 de juliol de 2011 | George W. Bush Barack Obama |
| Leon Panetta | 1 de juliol de 2011 - 27 de febrer de 2013 | Barack Obama |
| Chuck Hagel | 27 de febrer de 2013 - 17 de febrer de 2015 | Barack Obama |
| Ashton Carter | 17 de febrer de 2015 - 20 de gener de 2017 | Barack Obama |
| James Mattis | 20 de gener de 2017 - 31 de desembre de 2018 | Donald Trump |
| Patrick M. Shanahan | 1 de gener de 2019 – 23 de juny de 2019 | Donald Trump |
| Mark Esper | 24 de juny de 2019 – 15 de juliol de 2019 | Donald Trump |
| Richard V. Spencer | 15 de juliol de 2019 – 23 de juliol de 2019 | Donald Trump |
| Mark Esper | 23 de juliol de 2019 – 9 de novembre de 2019 | Donald Trump |
| Lloyd Austin | 22 de gener de 2021 - actualitat | Joe Biden |
# Sederot

Sederot (hebreu שׂדרות, «gran via», àrab سديروت) és una ciutat del districte del Sud d'Israel, a 13 km del mar Mediterrani. Fou fundada el 1948 com a campament per a acollir immigrants, i el 1951 vuitanta famílies de l'Iran i el Kurdistan van fundar el poble. En 1956 va esdevenir un municipi independent.
Després de la caiguda de l'URSS, van arribar a Sederot molts ciutadans de l'Europa de l'Est, així com de Sud-amèrica, el nombre d'habitants es va doblar i la localitat va aconseguir l'estatus de ciutat. El 40% dels habitants que hi havia en 2003, havien arribat després de la dècada de 1990.

## Atacs a la ciutat

Sederot es troba a un quilòmetre de la Franja de Gaza. Des del començament de la Segona Intifada l'octubre de 2000, la ciutat ha estat objectiu de nombrosos projectils Qassam llançats per militants de Hamàs i del Gihad Islàmic.
Tot i que aquestes bombes casolanes no són gaire precises, els atacs han provocat nombrosos morts i ferits i els habitants viuen una por constant, cosa que ha provocat que molts emigressin a altres ciutats. El govern israelià ha instal·lat un sistema d'alarma làser que hauria de detectar els possibles bombardejos, però hi ha dubtes quant a l'efectivitat del sistema. Després de la desconnexió de la Franja de Gaza el setembre de 2005, dotzenes de bombes de morter van ser disparades sobre Sederot.

## Dades estadístiques
### Demografia

Segons l'Oficina Central d'Estadístiques d'Israel (OCEI), la població de la ciutat era, l'any 2001, un 99,8% jueva o no-àrab, i no hi havia un nombre significatiu d'àrabs.
L'any 2001 hi havia 9.500 homes i 9.700 dones. La població de la ciutat es compon en un 36,5% de persones de menys de 20 anys, un 16,2% de persones d'entre 20 i 29 anys, un 19,6% d'entre 30 i 44, un 14,3% d'entre 45 i 59, un 3,8% d'entre 60 i 64, i un 9,5% de majors de 65. La taxa de creixement de la població aquell mateix any era de 0,7%.

### Ingressos

Segons l'OCEI, l'any 2000 hi havia 6.301 empleats i 367 autònoms a la ciutat. El salari mensual mitjà de la ciutat per als empleats era de 3.845 nous xéquels. El salari mitjà dels homes era de 4.911 nous xéquels i el de les dones era de 2.665 nous xéquels. Els ingressos mitjans dels autònoms eren de 5.378 nous xéquels. 603 persones rebien prestació d'atur i 3.183 ajuda social.

### Ensenyament

Segons l'OCEI, hi ha 14 centres educatius i 3.578 estudiants a la ciutat. Hi ha 11 escoles primàries amb 2.099 estudiants i 6 escoles secundàries amb 1.479 estudiants. L'any 2001, un 56,5% dels estudiants d'últim curs de secundària es van graduar.

## Ciutats agermanades

* Steglitz-Zehlendorf (Berlín, Alemanya)
* Antony (Alts del Sena, França)

## Referències

* ↑ Al canvi del 2 de gener de 2000, 922 euros.
* ↑ Al canvi del 2 de gener de 2000, 1.178 euros.
* ↑ Al canvi del 2 de gener de 2000, 639 euros.
* ↑ Al canvi del 2 de gener de 2000, 1.290 euros.
* ↑ «Partnerschaften des Bezirks Steglitz-Zehlendorf» (en alemany), 08-10-2023. [Consulta: 8 octubre 2023].
* ↑ «Détail partenaire - Commission nationale de la coopération décentralisée». [Consulta: 8 octubre 2023].
# Schizopygopsis anteroventris

Schizopygopsis anteroventris és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Steindachner F. 1866. Ichthyologische Mittheilungen. (IX.) [With subtitles I-VI.] Verh. K.-K. Zool.-Bot. Ges. Wien v. 16. 761-796.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Wu, Y. i C. Wu, 1992. The fishes of the Qinghai-Xizang Plateau. Sichuan Publishing House of Science & Technology, Chengdu, Xina. 599 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sent Lis

Sent Lis (en francès i oficial Saint-Lys) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sikaram

El Sikaram (paixtu: سیکرم; dari: سیکرم; urdú: سیکرم) és una muntanya de l'Hindu Kush, que es troba a la frontera entre l'Afganistan i el Pakistan, al sud del riu Kabul i el pas de Khyber. Amb 4.755 msnm és el cim més alt de la serralada de la Safed Koh. La seva prominència és de 2.295 metres. A l'oest i al nord hi ha les províncies afganeses de Logar i Nangarhar. Al sud-est hi ha l'Agència Kurram, que és una de les àrees tribals sota l'administració federal del Pakistan.

## Ascensions

La primera ascensió va tenir lloc pel cartògraf britànic George Batley Scott (1844–1932) durant una campanya d'investigació a l'Afganistan que va tenir lloc entre el 1878 i 1879.

## Referències

* ↑ «Afghanistan and Pakistan Ultra-Prominence - peaklist.org». [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ «Sikaram - Peakbagger.com». [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ Boleslaw Chwaściński: The Exploration of the Hindu Kush. In: The Alpine Journal. Bd. 71, Nr. 2 = Nr. 313, 1966, S. 199–214, hier S. 203, (PDF; 6.5 MB).