OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Leiolepis ngovantrii

Leiolepis ngovantrii és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós de la família dels agàmids que pot reproduir-se per partenogènesi.

## Referències

* Grismer, J.L.; Grismer, L.L. 2010: Who's your mommy? Identifying maternal ancestors of asexual species of Leiolepis Cuvier, 1829 and the description of a new endemic species of asexual Leiolepis Cuvier, 1829 from Southern Vietnam. Zootaxa, 2433: 47–61. Abstract (anglès)

## Enllaços externs

* Descubren un lagarto capaz de clonarse a sí mismo (a abc.es) (castellà)
# Nazar (Navarra)

Nazar és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Oriental, dins la merindad d'Estella. Limita al nord i oest amb Mendaza, al sud amb Mirafuentes i Torralba del Río i a l'oest amb Harana (Àlaba).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 59 | 57 | 58 | 56 | 55 | 61 | 55 | 56 | 56 | 55 | 52 |
| Fonts: Nazar i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Font de sa Costera

La font de sa Costera, també dita sa Fonteta, és una font del municipi d'Escorca, Mallorca, prop de ses cases de la possessió de sa Costera, que vessa a la mar.
Són dues captacions que hi ha. Una d'elles, la de la dreta és una mineta amb una galeria de menys de tres metres i que fa temps que està ben seca. Probablement era la primera font que es degué assecar i obriren una altra galeria al seu costar esquerra per tal de cercar la vena d'aigua. Aquesta curta galeria té el sostre en part enfonsat. La nova galeria està activa i conforma una font de mina de tipus 'mina anegada' amb una galeria d'accés d'uns 5 m de llargària amb tres graons per accedir al nivell de s'aigua. És una galeria amb part a cel obert feta de pedra en sec amb el sostre de volta de canó i cúpula a la part de la cisterna. A la vora a l'exterior hi ha restes d'un safareig però no s'aprecia cap canal ni síquia per la conducció de l'aigua que acaba per caure al mar pels penya-segats.
Es presta a confusió que s'hagi parlat sempre del transvasament de sa Costera fent referència a la finca i no la font. El transvasament d'aigua de cap a la badia de Palma passant per Sóller (2008) es fa des de la font des Verger, que està de cap a cala Tuent però dins la mateixa finca de sa Costera.

## Referències

* ↑ Morell Pol, A. «de sa Costera / sa Fonteta». Fonts de Tramuntana. [Consulta: 2 novembre 2016].
NOVA URL
# Mel·lífer de Nova Caledònia

El mel·lífer de Nova Caledònia (Myzomela caledonica) és una espècie d'ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae) que ha estat considerat coespecífic de Myzomela sanguinolenta.

## Descripció

* Menjamel amb una llargària d'uns 11 cm i un pes de 6.5 - 8 grams. Mascle una mica major que la femella.
* Mascle amb cap, pit i dors vermell. Ales i cua negre. Ventre i carpó blanc.
* Femella amb color general marró. Un lleuger to vermell a la cara.
* Jovens semblants a la femella.

## Hàbitat i distribució

Habita zones boscoses i manglars de Nova Caledònia.

## Taxonomia

Considerat sovint una subespècie de Myzomela sanguinolenta, el Congrés Ornitològic Internacional el considerà una espècie de ple dret arran les publicacions de Higgins, Christidis et Ford (2008).

## Referències

* ↑ «Mel·lífer de Nova Caledònia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
* ↑ Peter Higgins, Les Christidis, Hugh Ford (2008), "Family Meliphagidae (Honeyeaters)", a Josep del Hoyo, Andrew Elliott, David Christie, Handbook of the Birds of the World. Volum 13, Penduline-tits to Shrikes, Barcelona: Lynx Edicions, (642–643), ISBN 978-84-96553-45-3
# Caçapapallones

Un caçapapallones, xarxa entomològica o xarxa per a insectes, és qualsevol dels diferents tipus de xarxes que s'utilitzen per poder recol·lectar insectes. Tota la xarxa en forma de la bossa està construïda generalment amb una malla lleugera per minimitzar el dany a les delicades ales de les papallones.

## Descripció

Consisteix en un cèrcol (acer inoxidable o filferro resistent), subjectat a un mànec de fusta o alumini, que suporta una bossa de tela lleugera (etamina, niló o malla fina). La seva forma és la d'un colador de fons arrodonit, que té aproximadament 40 cm de boca i 60 cm de profunditat. S'utilitza per poder capturar insectes en vol, com papallones, arnes, mosques , vespes, abelles, libèl·lules, cigales i altres.

## Tipus

Hi ha diferents tipus de caçapapallones per atrapar diferents classes d'insectes tenen diferents mides de malla. Les xarxes aquàtiques solen tenir una malla més gran i més oberta. Per a la captura de petites criatures aquàtiques generalment requereix una xarxa per a insectes amb una malla és més petita i en pot capturar més. Entre altres tipus de xarxes que s'utilitzen en la recol·lecció d'insectes hi ha les xarxes tipus paraigües, les xarxes aquàtiques i d'altres.

## Referències

* 1 2 «Optimot. Consultes lingüístiques». Llengua catalana. [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ «Butterfly net - Entomologists' glossary - Amateur Entomologists' Society (AES)». www.amentsoc.org. [Consulta: 13 novembre 2022].
* ↑ "Taron, Doug. "Gossamer Tapestry." : Some Thoughts on Butterfly Nets., 10 Apr. 2009. Web. 4 May 2012.

## Bibliografia

* " Taron, Doug. "Gossamer Tapestry." : Some Thoughts on Butterfly Nets. 10 Apr 2009

## Enllaços externs

* Collecting and Preserving Insects and Mites USDA
* Anti Insect Net & Sun Shade Net
# Cal Ramon (Sallent)

Cal Ramon és un edifici de Sallent (el Bages) que havia estat una fàbrica de riu.
L'edifici està situat a tocar del Pont Vell de Sallent, actualment sense ús i en estat ruïnós. Tot i que té una part de teulada esfondrada, conserva una nau amb vidrieres típiques de les naus industrials del segle xix. A tocar de les parets es conserva l'entrada del canal i la resclosa en tota l'amplada del riu, inclinada a la dreta. L'indret havia estat anteriorment una farga d'aram que l'any 1806 va ser adquirida per la societat Manuel Solà i Cia. per reconvertir-la en fàbrica tèxtil, la qual consta que l'any 1818 ja estava en marxa. El 1828 es va partir la fàbrica en dues parets mitgeres. La més propera al pont, propietat de Ramon Esteve, va ser la coneguda com cal Ramon, mentre que l'altra era Cal Rei, la qual va ser la fàbrica dels Viladomiu molts anys abans que Tomàs Viladomiu es decidís a crear la colònia Viladomiu.

## Referències

* 1 2 Len, Lluís; Perarnau, Jaume. «Cal Ramon». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 9 gener 2018].
* ↑ «Les fàbriques de Sallent i Cabrianes - Laboratori digital ciutadà de la Biblioteca de Sallent». [Consulta: 6 març 2020].
# Mel·lífer d'Eichhorn

El mel·lífer d'Eichhorn (Myzomela eichhorni) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les illes Salomó, a Vella Lavella i Ganongga cap al sud fins Kulambangra, Nova Geòrgia, Rendova i Vangunu.

## Referències

* ↑ «Mel·lífer d'Eichhorn». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Narcís Vallès

Narcís Vallès Cugat (Reus, 1759 - Reus, segle XIX) va ser un mestre d'obres català
Fill de Narcís Vallès també mestre de cases i de Maria Cugat. Va ser un conegut mestre d'obres reusenc, que junt amb el seu germà Tomàs, per encàrrec de l'arquebisbe Romuald Mon i Velarde van reconstruir el 1814 el Palau Arquebisbal de Tarragona sobre l'enrunat edifici de la Pabordia que els francesos havien enderrocat el 1813 quan van abandonar la ciutat. L'edifici, sense gaire ornamentació, és d'estil neoclàssic amb elements que recorden el passat romà de la ciutat.
Per altra banda, ell i el seu germà van ser els constructors dels atris de l'església i convent de sant Francesc de Reus, obra que s'acabà el 1829.
Casat el 25 de juliol de 1779amb Josefa Cutxí i Ferran va ser el pare de Francesc Vallès i Cuchí.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 662-663.
* ↑ «Arxiu Parroquial Sant Pere Apòstol de Reus.Matrimonis.1779.pàg.19». A.H.A.T., 25-07-1779. [Consulta: 29 octubre 2019].

## Enllaços externs

* «Narcís Vallès». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# San Adrian (Bilbao)

San Adrian és un barri del districte bilbaí d'Ibaiondo. Té una superfície de 0,47 kilòmetres quadrats i una població de 8.042 habitants (2008). Limita al nord amb el barri de Miribilla, Bilbo Zaharra i Zabala, a l'oest amb Iralabarri al sud amb Errekaldeberri i a l'est amb Abusu/La Peña. Fins al 2000 comprenia el barri de Miribilla, del que es va separar.

## Transports

* Bilbobus: Línies que passen per San Adrian:
| Línia | Recorregut | Freqüència (minuts) |
| 30 | Txurdinaga - Miribilla | 15´ |
| 57 | Miribilla - Hospital | 60´ |
| 71 | Miribilla - San Ignazio | 20´ |
| 75 | San Adrian - Atxuri | 15´ |
| 76 | Errekaldeberri - Plaça Moyua | 20´ |
# Mallawi

Mallawi (àrab: مَلّوي, Mallawī) és una ciutat d'Egipte al governadorat d'Al-Minya. És en una zona agrícola entre els canals d'Ibrahim i de Josep i el Nil, i es fabriquen productes tèxtils; els darrers anys han sorgit altres indústries bàsiques. Cada setmana se celebra mercat al que acudeix tota la comarca. La població és d'uns 150.000 comptant els de la rodalia. Com a límits del terme es dona la "Mansió d'Alà" al sud, el repetidor de televisió, al nord, el riu Nil a l'est, i la llacuna Dirotiah a l'oest. A la regió s'han trobat algunes restes de l'època faraònica, especialment a Meir, on hi ha una necròpoli.
El Museu de Mallawi conté molts dels objectes trobats a les tombes de Meir i a Hermòpolis Magna i Tuna al-Djebel, incloent mòmies, sarcòfags i estàtues de deus en forma d'ocell o de mona (animals consagrats al dei Thoth), i gerros, pots, plats i altres equipaments, així com alguns papirs; també hi ha objectes del període grecoromà.

## Història

La ciutat es va dir en temps faraònics Mro, que per un error de transcripció al copte es va modificar a Manlawi, modernament transformat en Mallawi per eliminació de la "n". Fou una ciutat del nomós XV de l'Alt Egipte.
Va seguir la història general d'Egipte i va passar a domini musulmà.
Sota els mamelucs fou un dipòsit militar i no lluny existia una fàbrica d'armament a Berka, al sud-oest; també es van criar cavalls de qualitat. Fou centre de resistència contra els francesos que hi van arribar i el general Beliar la va ocupar després d'una certa resistència.
En temps de Muhammad Ali el ferrocarril va arribar a la ciutat (línia Al-Minya-Mallawi). Una germana del governador tenia un palau prop de la ciutat. També es van construir alguns ponts.
La gran expansió de la ciutat s'ha produït als darrers 25 anys.
# Nico 2: Germà petit, problema gran

Nico 2: Germà petit, problema gran (originalment en finès, Niko 2 – lentäjäveljekset) és una pel·lícula d'aventures i comèdia animada per ordinador en 3D de 2012. Està produïda pels estudis finesos Anima Vitae i Cinemaker OY amb la coproducció d'Ulysses (Alemanya), A. Film (Dinamarca) i Tidal Films (Irlanda). És la seqüela de Nico, el ren que somiava volar i està escrita per Hannu Tuomainen i Marteinn Thorisson i dirigida per Kari Juusonen i Jørgen Lerdam. Es va estrenar a Finlàndia el 12 d'octubre de 2012. Anima Vitae i Cinemaker OY van ser nominats als Cartoon Movie Tributes 2013 en la categoria de productor europeu de l'any. Com la seva predecessora, és una de les pel·lícules finlandeses més cares.
Es va estrenar en català el 24 de desembre de 2018 al Canal Super3.

## Argument

Al petit ren Nico li agradaria molt que la seva mare i el seu pare tornessin a estar junts. Un dia, la seva mare li anuncia una sorpresa: ha conegut un nou xicot, un ren que es diu Lenni i que vindrà a viure amb ells juntament amb el seu fill petit, en Johnny. Quan un dia en Nico es distreu un moment de vigilar el petit Johnny, el seu nou germanastre és segrestat. Trobar-lo dependrà d'en Nico, però no estarà sol en aquesta aventura, comptarà amb la col·laboració dels seus amics i la seva família amb un objectiu molt clar: rescatar amb èxit en Johnny.

## Referències

* ↑ «Anima». [Consulta: 8 març 2015].
* ↑ «Cinemaker OY». [Consulta: 8 març 2015].
* ↑ «The Flight Before Christmas (2008) "Niko - Lentäjän poika" (original title)». IMDb, 10-10-2008. [Consulta: 8 març 2015].
* ↑ «Hannu Tuomainen». Cinemaker. [Consulta: 8 març 2015].
* ↑ «Little Brother, Big Trouble: A Christmas Adventure (2012) Release Info». IMDb. IMDb. [Consulta: 9 març 2015].
* ↑ «Animation Feature Niko 2 – Little Brother, Big Trouble to the victory in Tokyo Kinder Film Festival». Anima. Arxivat de l'original el de desembre 6, 2014. [Consulta: 8 març 2015].
* ↑ «Noves sèries, especials i pel·lícules d'estrena, a la programació de Nadal del canal Super3». CCMA, 20-12-2018. [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ «Nico 2: Germà petit, problema gran». ésAdir. [Consulta: 26 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2019-09-13 a Wayback Machine.
# Josep Maria Carbonell Barberà

Josep Maria Carbonell Barberà (Reus, 18 de gener de 1910 - Barcelona, segle XX)va ser un escriptor català.
Fill de Francesc Carbonell Alsina i Teresa Barberà Querol ambdós de Reus, i nebot de Josep Carbonell Alsina, va marxar amb la seva família a Barcelona quan tenia 7 anys. El seu pare, lletraferit i autor de sonets i poemes, tenia una bona biblioteca de la qual Josep Maria Carbonell es va nodrir. Va treballar per diverses editorials barcelonines fins que cap el 1955 va entrar a l'Editorial Bruguera, on va ser un dels adaptadors més coneguts d'obres clàssiques que aquella editorial publicava en col·leccions com "Historias" o "Historia selección", traduint-les també de l'anglès o el francès. Va ser guionista de còmics publicats per la mateixa editorial. Col·laborà de forma continuada amb Jesús Rodríguez Lázaro, amb Armonía Rodríguez, la seva germana, i amb Laura García Corella, traductora i adaptadora de novel·les juvenils. En les seves traduccions i adaptacions per l'Editorial Bruguera, usava també el pseudònim de Norman R. Stinnet. Va escriure novel·les policíaques i de l'oest que li publicaren diverses editorials. L'any 1935 havia tornat a Reus per un breu període, on va escriure "El Diví Mestre", una obra de caràcter religiós apta per ser representada al Centre Catòlic de la ciutat, obra que no va imprimir.

## Referències

* ↑ «Baptismes (1907-1915) pàg.149 v. (imatge 304)». A.H.A.T. Reus. Parròquia de Sant Pere, apòstol, 18-01-1910.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 174.

## Enllaços externs

* José María Carbonell Barberá. Tebeosfera [Consulta 29-III-2017]
# Caçasubmarins

El caçasubmarins és un vaixell petit i ràpid especialment dissenyat per a la guerra antisubmarina. Encara que es van desenvolupar algunes altres embarcacions amb un disseny similar en altres països, generalment el terme s'identifica amb els construïts per l'Armada dels Estats Units i utilitzats majorment durant la Segona Guerra Mundial. La seva arma principal són les càrregues de profunditat. Estan artillados a més amb metralladores i canons antiaeris.
Els cazasubmarinos dels Estats Units van ser dissenyats específicament per destruir submarins alemanys durant la Primera Guerra Mundial, i japonesos i alemanys durant la Segona Guerra Mundial. El primer model d'aquest tipus va ser utilitzat en la Primera guerra mundial sota la designació SC (Sub Chaser).
Durant la Segona Guerra Mundial, els caçasubmarins, ara sota la designació PC (Patrol Coastal), van ser utilitzats principalment pel Servei de Guàrdia de Costa dels Estats Units d'Amèrica per destruir els submarins alemanys i japonesos que s'apropaven a les costes del país, buscant torpedear als bucs mercants que es dirigien al capdavant de guerra. A la fi de la guerra havien enfonsat al voltant de 67 submarins. En el front de l'Oceà Pacífic van ser usats en els desembarcaments amfibis, com a naus correu i naus escortes.

## Després de la Segona Guerra Mundial

Gairebé la majoria d'aquests vaixells van ser donats de baixa al final de la Segona Guerra Mundial i han estat reemplaçats per corbetes, fragates i destructors. Alguns pocs estan encara en servei en les armades de països en desenvolupament, però han estat reemplaçats per llanxes ràpides d'atac, torpediners i vaixells llançamíssils.

## Vegeu també

* Marina dels Estats Units d'Amèrica
* Primera Guerra Mundial
* Segona Guerra Mundial
* Llanxa ràpida d'atac

## Bibliografia

* The Encyclopedia of Weapons of World of World War II.Autor: Chris Bishop.Sterling Publishing Company, Inc., 2002. ISBN 1586637622

## Enllaços externs

* www.subchaser.org/ (anglès)
* www.ibiblio.org/ (anglès)
# Nimgiri

Nimgiri (Nyamgiri) és una serralada de muntanyes del districte de Vizagapatam o Visakhapatnam a Andhra Pradesh, amb una altura màxima d'uns 1.500 metres que corre paral·lela a la principal cadena dels Ghats Orientals de la que està separada per valls de poca amplada. El riu Vamsadhara neix en aquestes muntanyes. Un coll destacat és el de la gorga de Papekonmama.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# San-Pédro (Regió)

San-Pédro és una de les 31 regions de Costa d'Ivori. Juntament amb les regions de Gbokle i de Nawa conformen el Districte del Baix Sassandra. Està situada a l'extrem sud-oest del país, a la costa de l'oceà Atlàntic. La seva capital és la ciutat de San-Pédro. Segons el pre-cens de 2015 té 826.666 habitants.

## Situació geogràfica

La regió de San-Pédro està situada a l'extrem sud-oest de Costa d'Ivori. Al sud hi té l'Oceà Atlàntic, a l'est la regió de Gbôkle, al nord limita amb les regions de Cavally i de Nawa i a l'oest limita amb Libèria.
La seva capital, San-Pédro, està situat a 132 km al sud de Soubré, a 333 km a l'oest d'Abidjan i a uns 120 km a l'est de la frontera amb Libèria.

## Geografia

San-Pédro està a la costa de l'Oceà Atlàntic. A la regió hi ha el riu Sassandra. Al nord de la regió hi ha una part del Parc Nacional de Taï.

## Subdivisió administrativa

La regió de San-Pédro està subdividida en els següents departaments i municipis:
* Departament de San-Pédro - 631.156
** Doba - 123.530
** Dogbo - 37.391
** Gabiadji - 109.933
** Grand-Bereby - 98.616
** San-Pédro - 261.616
* Departament de Tabou - 195.510 habitants
** Dapo-Iboke - 14.858
** Djamandioke - 15.006
** Djouroutou - 71.651
** Grabo - 39.181
** Olodio - 15.824
** Tabou - 38.990

## Cultura
### Llengües

La llengua oficial de la regió, com la de tot el país és el francès. Les llengües pròpies del departament de San-Pédro són el kru, el bété, el baule i el fante.

## Infraestructures i transports

A l'oest de la regió hi ha la carretera A7 que va des de l'Oceà Atlàntic cap al nord, fins a Mali. Des de la ciutat de San-Pédro també hi ha carretera cap a Abidjan, a través de la costa i cap al nord, cap a Soubré.
A la capital hi ha l'aeroport de San Pédro, que té el codi IATA, SPY.
A San Pédro hi ha un port marítim important.

## Referències

* ↑ «Regions of Côte d'Ivoire». Statoids. [Consulta: 2 octubre 2015].
* 1 2 «Regions of Côte d'Ivoire. Extended». Geohive. [Consulta: 2 octubre 2015].
* ↑ «Marahoué». Assemblée des Régions et Districts de Côte d'Ivoire. Arxivat de l'original el 2016-06-04. [Consulta: 2 octubre 2015].
* ↑ «San Pédro - Soubré al googlemaps». google. [Consulta: 6 octubre 2015].
* ↑ «Abidjan-San Pédro al googlemaps». google. [Consulta: 6 octubre 2015].
* ↑ «Tatu-San-Pedro al googlemaps». google. [Consulta: 6 octubre 2015].
* ↑ «San Pedro Airport a prokerala.com». prokerala.com. [Consulta: 6 octubre 2015].
* ↑ «Port Autonome de San Pedro» (en francès). Port Autonome de San Pedro. [Consulta: 6 octubre 2015].
# Manaksita

La manaksita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la litidionita. Rep el nom per la seva composició (Mn, Na, K, Si).

## Característiques

La manaksita és un silicat de fórmula química KNaMnSi₄O$_{10}$. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5. És l'anàleg de manganès de la fenaksita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la manaksita pertany a «09.DG - Inosilicats amb 3 cadenes senzilles i múltiples periòdiques» juntament amb els següents minerals: bustamita, ferrobustamita, pectolita, serandita, wol·lastonita, wol·lastonita-1A, cascandita, plombierita, clinotobermorita, riversideïta, tobermorita, foshagita, jennita, paraumbita, umbita, sørensenita, xonotlita, hil·lebrandita, zorita, chivruaïta, haineaultita, epididimita, eudidimita, elpidita, fenaksita, litidionita, tinaksita, tokkoïta, senkevichita, canasita, fluorcanasita, miserita, frankamenita, charoïta, yuksporita i eveslogita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Al·luaiv, dins el districte de Lovozero (óblast de Múrmansk, Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Manaksite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 gener 2020].
# Nectamia ignitops

Nectamia ignitops és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 7,9 cm de llargària màxima.
* Aleta caudal sense vores fosques.
* No presenta franges pàl·lids al flancs.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical (14°N-0°N, 99°E-111°E) que viu entre 2 i 60 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar de la Xina Meridional.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan, D. S., 1917. Notes on Glossamia and related genera of cardinal fishes. Copeia Núm. 44: 46-47.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fraser, T.H., 2008. Cardinalfishes of the genus Nectamia (Apogonidae, Perciformes) from the Indo-Pacific region with descriptions of four new species. Zootaxa, 1691: 1-52.
* 1 2 3 4 «Nectamia ignitops» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* 1 2 Fraser, T.H., 2008.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Josep Maria Cartes i Mur

Josep Maria Cartes i Mur (Tortosa, Baix Ebre, 1877 - 11 de gener de 1929), fou un metge, industrial i polític tortosí.
Era fill de Mateo Cartes Escardó (mort el 29/12/1904) i d'Estrella Mur Buera (morta l'any 1917). Es va casar dues vegades: en primeres núpcies amb Dolors Castellà Nobel, morta l'any 1915, i en segones amb Maria Sacanella. Era el propietari de l'Illa de Gràcia, i el 1926 impulsà un projecte de regadiu a l'illa, que en pretenia regar tres quartes parts.
Va formar part, a més de tenir càrrecs, de diferents entitats agrícoles de l'època, entre els quals el de president de la Federació de Sindicats Agrícoles de l'Ebre (1919-1924) o de la Cambra Agrícola Provincial (gener de 1922 i també el 1926). Entre 1920 i maig de 1924 fou Vocal del Consell Provincial de Foment del Treball, així com Síndic de la Confederació Hidrogràfica de l'Ebre. Fou també president de la Caixa Rural de Tortosa.
Pel que fa a la seva vessant política, l'octubre de 1923 fou escollit regidor a l'ajuntament de Tortosa. Aquell mateix any fou escollit diputat provincial pel districte de Tortosa. No obstant, la seva carrera política es va veure truncada el 1924 per l'inici de la dictadura de Primo de Rivera.
Va morir a Tortosa als cinquanta-dos anys.

## Referències

* 1 2 3 4 Curto, Albert. «Cartes i Mur, Josep Maria». A: Diccionari biogràfic dels diputats de la Mancomunitat de Catalunya (1914-1925). Barcelona: Diputació de Barcelona, octubre de 2019, p. 130. ISBN 9788498038897.

## Enllaços externs

* Pàgina de Josep Maria Cartes i Mur a la Ilercavònia