OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Colpocleisi

Colpocleisi (del grec antic κόλπος (kolpos), «buit», «ventre», «vagina» + κλείσiσ (kléisis), «tancament», «pany») és un procediment quirúrgic que implica el tancament de la vagina. S'utilitza per tractar el prolapse vaginal.
En les dones grans que ja no són sexualment actives, un procediment senzill per reduir el prolapse és una colpocleisi parcial. El procediment implica l'eliminació de la tira de la paret vaginal anterior i posterior, i suturant entre elles els marges de les parets vaginals anterior i posterior. Aquest procediment es pot realitzar tant si hi ha o no l'úter i el coll uterí. Quan es completa, existeix un petit canal vaginal a cada costat del septe, produït per la sutura dels marges laterals de l'excisió.

## Referències

* ↑ Abbasy, S; Kenton, K «Obliterative procedures for pelvic organ prolapse» (en anglès). Clin Obstet Gynecol, 53(1), 01-03-2010, pàg. 86–98. Arxivat de l'original el 2012-05-25. DOI: 10.1097/GRF.0b013e3181cd4252. PMID: 20142646 [Consulta: 14 juliol 2019]. Arxivat 2012-05-25 a Wayback Machine.
* ↑ Koski, ME; Chow, D; Bedestani, A; Togami, JM; et al. «Colpocleisis for advanced pelvic organ prolapse» (en anglès). Urology, 80, 01-09-2012, pàg. 542–6. DOI: 10.1016/j.urology.2012.06.009. PMID: 22925232.
* ↑ Areces Delgado, Georgina; Sarduy Nápoles, Miguel; Manzano Ovies, Blanca Rosa; Martínez Chang, Ysis «Colpocleisis como opción para corregir los prolapsos de la cúpula vaginal» (en castellà i anglès). Revista cubana de obstetricia y ginecología, 42(3), 2006.

## Vegeu també

* Atrèsia vaginal
# Cotorra de les Chatham

Cyanoramphus forbesi és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita els boscos de les illes Chatham, al sud-est de Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ IUCN «Cyanoramphus forbesi» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. BirdLife International, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22724553a94871584.en.
# Kaka de Luxe

Kaka de Luxe fou un efímer grup punk va marcar una etapa en la història del pop espanyol, format l'any 1977 per Alaska, Nacho Canut, Carlos Berlanga, El Zurdo, Manolo Campoamor, Enrique Sierra i Pablo Martínez van formar Kaka de Luxe.

## Història

L'efervescent contracultura del Rastro, la premsa marginal de LaCoChu (Laboratorios Colectivos Chueca) i les noves tendències londinenques, fan que Alaska i “El Zurdo” es posin en contacte amb Enrique Sierra a través de “La Livianad del Imperdible", fanzine de caràcter futurista i intel·lectual que va acabar amb la creació d'un grup, amb el que pretenien recollir les idees que publicaven i on van sorgir les primeres cançons: "La tentación" de l'Olvido i "Pero qué público más tonto tengo", del Zurdo. Més tard s'incorpora Nacho Canut i Carlos Berlanga, que tenien una tenda de discos en el Rastro. Després de diversos assajos i de descartar noms com “Shit Deluxe”, formen “Kaka de Luxe” de gènere punk. Cap dels integrants tret de l'Enrique, tenien formació o coneixements musicals. Més tard s'uneix Manolo Campoamor.
A finals de 1977 Manolo Campoamor aconsegueix que el seu grup actuï per primer cop al pub People, en el barri d'Argüelles, amb la participació d'un bateria. L'actuació va passar totalment inadvertida. Més tard s'incorpora Pablo Martínez, com a bateria, deguda a les afinitats que tenia amb la resta de components. És llavors quan apareix un nou tema anomenat "La pluma eléctrica" El grup s'autofinança gràcies al fanzine “Kaka de Luxe”, la venda de discos i roba de segona mà, entre altres coses a una paradeta del Rastro de Madrid. En els seus concerts es comença a notar una actitud i estètica cada vegada més provocadora, i atreuen l'atenció del locutor, periodista i "cazatalentos" Jesus Ordovás que aconsegueix un contracte al febrer del 1977 amb el segell “Chapa”.
El 1978 Enrique i Nacho han d'anar a fer el servei militar després de gravar un disc amb motiu de la participació del grup en el concurs Rock Villa de Madrid, en el que van quedar en segon lloc. L'EP té quatre cançons: “Rosario” i “Toca el pito”, “La pluma elèctrica” i “Viva el Metro”. amb l'aparició de diferents punts de vista ideològics i musicals el grup es dissol en 1978.
Després de la seva separació, els membres del grup es van dispersar formant grups nous com: Radio Futura, Paraíso, La Mode i Alaska y los Pegamoides. En aquest últim va estar format per l'Alaska, Carlos Berlanga i Nacho Canut.

## Discografia

* 1978: Kaka de Luxe (EP)
* 1982: Kaka de Luxe/Paraíso (EP)
* 1983: Las canciones malditas (LP)

## Referències

* 1 2 Alonso, Raúl. «Biografía de Kaka de Luxe» (en castellà). La Fonoteca. [Consulta: 28 abril 2012].
* ↑ «Història de les diferents bandes». Arxivat de l'original el 2012-01-24. [Consulta: 29 abril 2012].
* ↑ Kaka de Luxe: La pluma eléctrica a YouTube
* ↑ Interpretació en directe de "Rosario" i "Toca el pito" a YouTube
* ↑ Actuació Alaska y los Pegamoides: Bote de Colón a YouTube
* ↑ «Alaska y los Pegamoides» (en castellà). La Fonoteca. [Consulta: 29 març 2012].
# BRB

BRB té els següents significats:
* BRB Internacional (dels cognoms dels fundadors Basto-Rodríguez-Biern), empresa d'animació creada per Claudi Biern Boyd
* Biblioteca Reial de Bèlgica, biblioteca nacional de Bèlgica
* Banc de la República de Burundi, banc central de Burundi
* BRB també és el codi ISO 4217 antic del cruzeiro, moneda històrica del Brasil
* BRB també és el codi ISO 3166-1 de Barbados, estat insular de l'Amèrica Central
# Las golfas

Las golfas és una pel·lícula mexicana de 1969 dirigida per Fernando Cortés i protagonitzada per Isela Vega, Gilda Mirós, Gina Romand, José Luis Rodríguez i Ángel Garasa.

## rgument

Les històries de treballadores sexuals i la seva lluita per tractar de deixar enrere el seu estil de vida.

## Repartiment

* Isela Vega com Otilia.
* Gilda Mirós com Rosaura.
* Gina Romand com Mariana.
* Malú Reyes com Emma.
* Sandra Boyd com Elvira.
* José Luis Rodríguez com Andrés «El Uñas».
* Ángel Garasa com Don Florentino Fernández (com Don Angel Garasa).
* Sergio Barrios com El Director.
* Omar Jasso com Crisóforo Belloso, el borratxo
* Jorge Ortiz de Pinedo com El Quinto.
* Rafael Inclán com El Predicador.
* Enrique Pontón
* Clara Osollo
* Aurora Alonso com La costeña.
* Arturo Silva
* Clarissa Ahuet
* Polo Villa
* Antonio Brillas
* Carlos Bravo y Fernández (no acreditat).
* Roberto Meyer com Don Nachito (no acreditat).

## Referències

* ↑ Gomezjara, Barrera & Pérez Ramírez, p. 53
* ↑ García Riera, p. 224
* ↑ Garcia Berumen, p. 114

## Bibliografia

* Gomezjara, Francisco A.; Barrera, Estanislao; Pérez Ramírez; Nicolás. Sociología de la prostitución. Ediciones Nueva Sociología, 1978.
* García Riera, Emilio. Historia documental del cine mexicano: 1968-1969. Universidad de Guadalajara, 1994.
* Garcia Berumen, Frank Javier. Latino Image Makers in Hollywood: Performers, Filmmakers and Films Since the 1960s. McFarland, 2016.

## Enllaços externs

* Escena de la pel·lícula a YouTube
# La cala encantada

La cala encantada és una pintura a l'oli sobre tela de 157 × 205 cm de Joaquim Mir i Trinxet i dipositat al Museu de Montserrat, la qual fou pintat l'any 1903.

## Context històric i artístic

Joaquim Mir, nascut el 1873, representa en la pintura de paisatge una personalitat tan excepcional com la de Nonell en la figura, però, a diferència d'aquest, i malgrat la seua importància, no ha arribat a ésser un mite perquè va morir vell (1940) i reconegut oficialment. Inicià també la seua activitat pictòrica amb la visió negra dels marginats, palesa en la famosa pintura La catedral dels pobres (1899), d'un naturalisme desesperat. Però el 1900, davant el color lluminós de Mallorca, va entrar en una nova etapa de colorisme decoratiu i simbòlic, interessat pels paisatges encesos i flamejants, que es prolongà fins al 1904 en un crescendo de solitud i exaltació. Aquest any, arran d'una insolació i d'una greu caiguda al torrent de Pareis de Mallorca, fou traslladat a Reus i internat a l'Institut Mental Pere Mata, on restà gairebé dos anys. Un cop donat d'alta, s'instal·là amb la seua mare i la seua germana al poblet de l'Aleixar, prop de Reus, on inicià una nova etapa en què feu de la taca de color l'essència d'una pintura de paisatge quasi abstracta formada per ovals verticals d'intensa llum acolorida. Aquestes obres de l'Aleixar, posteriors al seu trastorn mental, són considerades el millor de la seua producció, que, per les seues circumstàncies, recorda la de Vincent van Gogh. Mir no va ésser un pintor de París, com la majoria dels seus companys, sinó de Madrid, on exposà moltes vegades i obtingué diversos premis.

## Descripció

Pintà tres versions de La cala encantada, la segona de les quals causà gran impressió en ésser exposada a la Sala Parés. Mir descobrí aquest indret màgic durant la seua estada a Deià el 1901, i l'interpretà com una visió en què les fantàstiques roques de formes que recorden éssers vius i els remolins escumosos de l'aigua emfasitzen l'aparença d'un món gairebé irreal.

## Referències

* 1 2 3 Barral, Xavier i Vicens, Francesc, 2002. 100 Obres de Pintura Catalana. Editorial Pòrtic, Barcelona. ISBN 8473067908. Pàgs. 172-173.

## Enllaços externs

* Obres | La cala encantada - Diderot (català)
* Es Baluard Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (català)
# Orangeburg (Nova York)

Orangeburg és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 3.388 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Orangeburg tenia 3.388 habitants, 1.335 habitatges, i 890 famílies. La densitat de població era de 420,6 habitants per km².
Dels 1.335 habitatges en un 27,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,8% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 31,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 4,3% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 26,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.000 $ i la renda mediana per família de 77.679 $. Els homes tenien una renda mediana de 52.029 $ mentre que les dones 40.438 $. La renda per capita de la població era de 30.097 $. Entorn de l'1,9% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Orangeburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Orangeburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Conquilla (esport)

La conquilla és un protector de la zona pelviana, que protegeix els testicles. Generalment s'usen en esports de contacte com el kick boxing, la boxa, el karate o l'esgrima, esports en els quals han de protegir aquestes parts. Es posa mitjançant una espècie de slip que es diu suspensori. També existeixen equivalents femenins per protegir els ovaris.

## Vegeu també

* Suspensori
* Bragueta d'armar

## Referències

* ↑ «Conquilla (esport)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «GDLC - conquilla». [Consulta: 8 maig 2018].
* ↑ «TERMCAT – Cercaterm» (en castellà). [Consulta: 8 maig 2018].
Viccionari
# Gava y Nico

Gava y Nico és un duet valencià emergent.
Originaris de Benimaclet, tenen un estil musical molt peculiar que ells mateixos anomenen «musiketa». Van debutar el 2022 amb l'EP AMOR COMPLEJO, seguit de diversos senzills, d'entre els quals destaca «Carinyet».

## Discografia
### EP

* AMOR COMPLEJO (2022)
* ALBORAIA ES UN LUGAR (2023)

### Senzills

* «Poco a poquito :)» (2022)
* «no lo llevo bien» (2022)
* «Milà i Florència» (2022)
* «Voy a la luna y vuelvo» (2022)
* «Carinyet» (2023)
* "Kodak!" (2023)
* "Al final del dia" (2023)
* "Cansao zzz" (2023)

## Referències

* ↑ «6 propostes emergents d’Oriola a Castelló de la Plana». Tresdeu, 26-04-2023. [Consulta: 30 abril 2023].
# Kajiado

Kajiado és una ciutat situada a la província de Rift Valley, Kenya. És a prop de Nairobi i té una població de 24.678 habitants (cens del 2019).

## Referències

* ↑ «2019 Kenya Population and Housing Census Volume II: Distribution of Population by Administrative Units» (en anglès). [Consulta: 28 març 2020].
# La cala del francès

La cala del francès (Frenchman's Creek) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Mitchell Leisen, a partir de la novel·la de Daphne du Maurier, estrenada el 1944 i doblada al català.

## Argument

Durant la Restauració a Anglaterra, una dona anglesa de posició acomodada s'enamora d'un pirata francès ben plantat, culte i fins i tot filòsof. Aquest enamorament sobtat la porta a abandonar al seu marit per viure tot tipus d'aventures al costat de seu estimat.

## Repartiment

* Joan Fontaine: Dona St. Columb
* Arturo de Córdova: Jean Benoit Aubrey
* Basil Rathbone: Lord Rockingham
* Nigel Bruce: Lord Godolphin
* Cecil Kellaway: William
* Ralph Forbes: Harry St. Columb
* Moyna MacGill: Lady Godolphin
* Patricia Barker: Henrietta
* David James: James
* Harald Maresch: Edmond

## Premis

* Oscar a la millor direcció artística 1946 per Hans Dreier, Ernst Fegté i Sam Comer

## Referències

* ↑ La cala del francès
# Azkaine

Azkaine (en francès i oficialment Ascain) és un municipi d'Iparralde al territori de Lapurdi, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània).
La comuna va ser coneguda amb diferents grafies al llarg de la Història com Escan cap al 1140, Scain el 1235, Azcayn el 1302, Scainh en 1450 i Ascaing en 1552. Azkaine fa al sud frontera amb Espanya estant travessada pel riu Nivelle i pròxima al cim del mont Larrun (en francès, La Rhune). Limita al nord amb Donibane Lohitzune, al nord-oest amb Ziburu, a l'est amb Senpere, a l'oest amb Urruña, al sud-est amb Sara i al sud amb Bera, a Navarra.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 688 | 766 | 820 | 833 | 1 014 | 1 041 | 1 132 | 1 297 | 1 272 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 113 | 1 162 | 1 116 | 1 171 | 1 173 | 1 212 | 1 225 | 1 150 | 1 128 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 157 | 1 178 | 1 240 | 1 216 | 1 354 | 1 510 | 1 460 | 1 376 | 1 474 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 605 | 1 683 | 1 876 | 2 159 | 2 653 | 3 097 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Fills il·lustres d'Azkaine

* Sebastien Gonzalez, pilotari.
* Pampi Laduche, pilotari.
# Joan Borràs Borràs

Joan Borràs Borràs (Bunyola, Mallorca, 1926 - 1983) fou un pintor mallorquí.
Començà a pintar als 18 anys. Participà en el "Concurso Provincial de Pintura" que es dugué a terme a les Galerías Danús amb una obra anomenada Algarrobo, on guanyà la tercera medalla. El 1950 exposà a les Galerías Quint i conegué Vicente Rincón, Puget y Cardona. Exposà en les col·lectives anuals d'aquestes galeries des de 1951 fins a 1957, juntament amb els citats artistes, Tito Cittadini, Ventosa y altres. El marxant català Sanfeliz feu seva la poca producció que va creant i el convidà a exposa a Madrid, Barcelona y Bilbao. Quan morí el seu pare es veié obligat a deixar la carrera artística per atendre el negoci familiar. L'any 1972, afeblit per una malaltia cardíaca, abandonà les seves activitats industrials i comercials per allunyar-se a la seva heretat de Bunyola, on tornà a la seva activitat artística. El 1973 exposà les seves obres al Cercle de Belles Arts de Palma.
Borràs tenia gran devoció per l'olivera mallorquina, per la qual cosa se l'arribà a conèixer com "es pintor de ses oliveres".

## Obres

Hi ha catalogades 192 obres al seu llibre Juan Borrás, entre les quals:
* Casa Rural (1947) (oli 46x38)
* Oliu - Sa Calobra (oli 81x65)
* Tronc (oli 46x38)
* Recó de Balafía (oli 73x54)
* Olius - Buyola (oli 73x60)
* Vita (oli 21x15)
* Casa de Santa María

## Bibliografia

* Llibre - Catáleg "Juan Borras", Publicat per Gráficas Planisi (Dep. Legal P.M. 178-179)
* Diccionari "Ràfols" d'artistes contemporanis de Catalunya i Balears - ISBN 84-398-2898-5
* La pintura contemporánea a Mallorca, Ediciones Cort - Gaspar Sabater
# Partula calypso

Partula calypso és una espècie de gastròpode eupulmonat terrestre de la família Partulidae. És terrestre. És un endemisme de Palau.

## Referències

* 1 2 IUCN (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)

## Bibliografia

* Baillie, J. i Groombridge, B., 1996. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 1996. UICN, Gland, Suïssa.
* Groombridge, B. (ed.), 1994. 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland, Suïssa.
* Kilias, R., (1969): Die Typen und Typoide der Mollusken-Sammlung des Zoologischen Museums in Berlin (5) - Mitteilungen aus dem Zoologischen Museum in Berlin 45(2), pp. 245-258.

## Enllaços externs

* Pacific Island Land Snails (anglès)
# Col·legi Oficial de Veterinaris de Lleida

El Col·legi Oficial de Veterinaris de Lleida és una institució fundada el 1906 i que des del 1932 és col·legi oficial dels veterinaris a Lleida. Duu a terme formació continuada que du a terme entre els professionals del sector, amb l'organització de cursos i actes públics sobre les noves tendències en les tècniques de desenvolupament ramader i els controls actualitzats del sector agroalimentari. El 2006 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «Col·legi Oficial de Veterinaris de Lleida». Covll. Col·legi Oficial. [Consulta: 8 abril 2015].
* ↑ «DECRET 360/2006, de 19 de setembre, de concessió de la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya». Gencat, 2006 [Consulta: 8 abril 2015].
# Jérôme Ferrari

Jérôme Ferrari (París, França 1968) professor de literatura i filosofia, traductor i escriptor francès, premi Goncourt de l'any 2012.

## Biografia

Nascut a París de pares corsosva passar la seva infantesa a Vitry-sur-Seine i va estudiar literatura i filosofia a Paris.
Com a professor ha treballat a l'Escola Internacional d'Alger (2002-2007) a l'Escola Fesch d'Ajaccio i com a professor de filosofia al Liceu Francès d'Abu Dhabi (Emirats Arabs), on també va actuar com a conseller pedagògic de la zona, amb la missió de vetllar per la qualitat de l'ensenyament francès en una sèrie de territoris com Qatar, Sri Lanka i l'Iran.
També fa de traductor del cors al francès. i publica un article cada dilluns al diari La Croix-

## Obres

Va començar la seva carrera com a escriptor l'any 2001 amb un recull de notícies " "Varieté de la mort" i l'any 2003 va publicar la primera novel·la, "Aleph Zero" a edicions Albiana (Ajaccio). Posteriorment ha publicat:
* 2007: "Dans le secret"
* 2008: "Balco Atlantico"
* 2009: "Un dieu l"un animal"
* 2010: "Oú j'ai laissé mon âme"
* 2012: "Le sermon sur la chute de Rome" que va ser el 13è llibre més venut a França el 2012 amb un total de 227.800 exemplars. Traduïda al català per Marta Marfany: El sermó de la caiguda de Roma. Ed. La Magrana. Barcelona 2013. ISBN 9788482646350.
* 2017: "Il se passe quelque chose".
* 2018 : "À son image" Traducció al català de Marta Marfany: A imatge seva . Ed. 62. Barcelona 2020.
El 2015 va publicar una novel·la curta, "El Principe" dedicada al físic alemany Werner Heisenberg, premi Nobel de Física de l'any 1932.

## Premis

* 2010: Premi France Télévisions i el Premi Landerneau per "Oú j'ai laissé mon âme"
* 2010: Premi "Grand Prix Poncetton de la SGDL" pel conjunt de la seva obra.
* 2011: Premi Initiales per "Oú j'ai laissé mon âme".
* 2012: Premi Goncourt per la novel·la "Le sermon sur la chute de Rome".
* 2018: Premi "Le Monde" per "À son image".

## Referències

* 1 2 «Jérôme Ferrari» (en francès), octubre 2012. [Consulta: febrer 2016].
* 1 2 Landrot, Marine. «Le romancier Jérôme Ferrari, prix Goncourt 2012» (en francès), 10 de novembre de 2012. [Consulta: febrer 2016].
* ↑ «Jérôme Ferrari» (en francès). [Consulta: febrer 2016].
* ↑ «Jérôme Ferrari» (en francès), 01-02-2016. [Consulta: febrer 2016].
* 1 2 «Jérôme Ferrari» (en francès). [Consulta: febrer 2016].
* ↑ «Les 25 livres les plus vendus en France en 2012» (en francès). [Consulta: febrer 2016].
* ↑ Lesbros, Fanny. «Jérôme Ferrari» (en francès). Nouvel Observateur, 13-03-2015. [Consulta: febrer 2016].
* ↑ «Grand Prix Poncetton» (en francès). Arxivat de l'original el 2014-12-18. [Consulta: febrer 2016].
* ↑ Traducció al català: El sermó de la caiguda de Roma. Ed. La Magrana 2013. ISBN 9788482646350
* ↑ Leyris, Raphäelle; Birnbaum, Jean «"Le Monde" remet son prix littéraire à Jerôme Ferrari pour "A son image"» (en francès). Le Monde, 05-09-2018 [Consulta: 5 setembre 2018].
# Le Patriote Français

Le Patriote Français va ser un diari en llengua francesa publicat a Montevideo, Uruguai.
Es va caracteritzar per ser un periòdic de tendència liberal, republicana i imperial, el qual va donar suport, durant la Guerra Gran (1839-1851), a les tropes de l'expresident uruguaià Fructuoso Rivera, fundador del tradicional Partit Colorado. Va comptar amb columnistes i col·laboradors puntuals provinents de la comunitat francouruguaiana del segle xix.
El diari va ser fundat per Auguste Dagrumet (1843-1851) i es va centrar a donar suport a la Legió Francesa de Montevideo, abans i durant el setge a aquesta ciutat. Entre els seus seguidors hi era el legionari Jean Thiebaut.

## Referències

* 1 2 3 La Legión Francesa de Montevideo (castellà)
* ↑ Leander, B.; Margulis, M:; Martínez Legorreta, O. Europa, África y Asia en América Latina y el Caribe (castellà)
# Lamhara

Lamhara (àrab لمهارة) és una comuna rural de la província de Taroudant de la regió de Souss-Massa. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 11.374 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Crenicichla macrophthalma

Crenicichla macrophthalma és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.