OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Attica (Kansas)

Attica és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 636 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Attica tenia 636 habitants, 254 habitatges, i 154 famílies. La densitat de població era de 423,4 habitants per km².
Dels 254 habitatges en un 23,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,8% hi vivien parelles casades, en un 6,3% dones solteres, i en un 39% no eren unitats familiars. En el 37% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,7% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 19,8% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 31,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.012 $ i la renda mediana per família de 34.643 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.833 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 14.733 $. Entorn del 5,8% de les famílies i el 9,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Attica». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Attica». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Musaranya de Gansu

La musaranya de Gansu (Sorex cansulus) es troba només a la província xinesa de Gansu.
Es veu amenaçada per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Bibliografia

* Fordham et al. (2006). Musaranya de Gansu. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 14 desembre 2007 (en anglès).
# Juan Manuel Peña Montaño

Juan Manuel Peña Montaño (Santa Cruz de la Sierra, 17 de gener del 1973) és un exfutbolista professional bolivià que jugava com a defensa.
La gran part de la seva carrera professional transcorregué a Espanya, on va jugar un total de 14 anys per a tres equips (Reial Valladolid, Vila-real CF i Celta de Vigo), un total de 305 partits de la Lliga.
Peña va jugar més de 80 vegades amb Bolívia, que va representar la nació en la Copa del Món de 1994 i cinc tornejos de la Copa Amèrica.

## Referències

* ↑ Peña inks Villarreal deal; UEFA.com, 26 agost 2004
* ↑ Villarreal 3–0 Málaga; ESPN Soccernet, 19 desembre 2004
* ↑ United to sign Carey Talley; The Washington Post, 25 març 2010
* ↑ Bolivia humilla a Argentina (Bolivia humiliates Argentina); Marca, 1 abril 2009 (castellà)
* ↑ Juan Manuel Peña – International Appearances; at RSSSF
* ↑ Bolivia – Record international players Arxivat 2018-04-23 a Wayback Machine.; at RSSSF
# Las últimas banderas

Las últimas banderas és una pel·lícula històrica espanyola de 1954, d'inspiració nacionalista i patriòtica, dirigida per Lluís Marquina i Pichot i protagonitzada per Eduardo Fajardo i Fernando Rey. El guió recorda el de Los últimos de Filipinas i l'acció és similar, recordant els darrers anys de l'Imperi espanyol.

## Sinopsi

Narra l'enfrontament entre dos amics que prenen partit per bàndols diferents en la guerra de la independència del Perú.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1954 | Millor actriu secundària | Elisa Montés | Guanyadora |
| 1954 | Millor música | Salvador Ruiz de Luna | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Las últimas banderas Arxivat 2019-02-23 a Wayback Machine. a historiacontemporanea.com
* ↑ Ricardo Bedoya El Perú imaginado: Representaciones de un país en el cine internacional
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1954». CEC. Arxivat de l'original el 2020-07-29. [Consulta: 8 gener 2016].
# Pere Barrera

«Pere Barrera» té aquests significats:
* Pere Barrera i Vilar (Prada, 1736 - ?, 1812), metge i botànic nord-català
* Pere Barrera i Volar (Perpinyà, c. 1690 – Perpinyà, 1755), metge i naturalista nord-català
* Pere de Barrera i Bordes (1765-1794) metge nord-catà, capturat quan intentava emigrar el 1793, que fou condemnat a mort i executat el 1794.
# Hyla bocourti

Hyla bocourti és una espècie de granota pertanyent a la família dels hílids. Viu a prats tropicals i subtropicals, i aiguamolls d'aigua dolça situats a una altitud de 1.300-1.536 m. Es troba a Baja Verapaz i Alta Verapaz (Guatemala).
La seua principal amenaça és la indústria de plantes ornamentals, ja que requereix l'ús intensiu de plaguicides i fungicides perquè les flors tallades i falgueres exportades als països del Primer Món han d'estar completament lliures d'insectes i d'altres organismes. Això comporta que, a les àrees on hi ha moltes d'aquestes granges de plantes ornamentals, els corrents d'aigua estiguin molt contaminats i afectin el benestar d'aquesta espècie. A més, també es veu afectada per la quitridiomicosi.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* 1 2 Amphibian Species of the World 5.4 (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Campbell, J.A. i Lawson, D.P., 1992. Hyla bocourti (Mocquard, 1899), a valid species of frog (Anura: Hylidae) from Guatemala. Proceedings of the Biological Society of Washington 105: 393-399.
* Duellman, W.E., 2001. The Hylid Frogs of Middle America. Society for the Study of Amphibians and Reptiles, Ithaca, Estat de Nova York|Nova York, els Estats Units
* Günther, 1901, Biol. Centr. Amer., Rept. Batr., Part 165: 263.
* Mendelson III, J.R., Brodie Jr., E.D., Malone, J.H., Acevedo, M.E., Baker, M.A., Smatresk, N.J. i Campbell, J.A., 2004. Factors associated with the catastropic decline of a cloudforest frog fauna in Guatemala. International Journal of Tropical Biology 52(4): 991-1000.
* Mocquard, 1899, Nouv. Arch. Mus. Natl. Hist. Nat. Paris, Ser. 4, 1: 341-342.

## Enllaços externs

* AmphibiaWeb (anglès)
# Forn del Fondo de les Oliveres

El Forn del Fondo de les Oliveres és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a l'entorn del Mas de l'Artís, als voltants del Fondo de les Oliveres.
Estructura arquitectònica de planta circular, alçada amb murs de maçoneria.
Es conserva la boca, per on s'entrava la llenya a la cambra de combustió. Es tracta d'una obertura semicircular al mur feta amb pedra tallada disposada a sardinell i morterada, reforçada amb una estructura exterior d'arc de mig punt fet amb maons a sardinell. Altres forns de la zona conserven una estructura semblant pel que fa a la boca, com el del Camí de la Fita (terme municipal de Sitges).
Cobert en gran part per la vegetació circumdant, tot i que l'estat de conservació és relativament bo.

## Referències

* 1 2 3 4 «Forn del Fondo de les Oliveres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Attica (Ohio)

Attica és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 955 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Attica tenia 955 habitants, 393 habitatges, i 277 famílies. La densitat de població era de 682,8 habitants per km².
Dels 393 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,8% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 29,5% no eren unitats familiars. En el 25,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 23,8% de 45 a 60 i un 16,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.529 $ i la renda mediana per família de 44.408 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.833 $ mentre que les dones 22.969 $. La renda per capita de la població era de 17.942 $. Aproximadament el 8,6% de les famílies i el 9,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Attica». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Attica». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Musaranya de Flores

La musaranya de Flores (Suncus mertensi) és un soricí que només viu a l'illa de Flores (Indonèsia). Se la considera una espècie en perill crític a causa de la pèrdua d'hàbitat i la seva distribució geogràfica limitada.
# Amparo Llanos

Amparo Llanos (27 de maig de 1965) és una guitarrista i compositora espanyola membre del grup de música Dover, fundada el 1992. És la líder de la banda junt amb la seva germana Cristina.
Abans de la fundació de la banda va treballar a la botiga de la seva mare a Majadahonda. Ens les seves influències es troben The Beatles, Nirvana o R.E.M. Dover va treure el seu primer àlbum el 1994 amb la seva germana Cristina (Veus i guitarra), i amb Jesús (bateria), van trobar un baixista (Álvaro Díaz) i van gravar l'àlbum Sister, amb el qual es van emportar una gran decepció en vendre sol 400 còpies. Després arribaria Devil came to me (1997) amb el que van aconseguir un notable èxit de vendes.

## Referències

* ↑ «Amparo Llanos (Dover) anticipa el primer tema de su nueva banda, New Day». El Diario, 01-02-2017 [Consulta: 1r juliol 2017].
* ↑ «Amparo Llanos, de Dover, lanza disco con su nuevo grupo, New Day, sin su hermana». 20 Minutos, 27-03-2017 [Consulta: 1r juliol 2017].
# Font de Sant Cristòfol

La Font de Sant Cristòfol és una font de les Bordes de Segan, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, pertanyent a l'actual municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà.
Està situada a 1.564 m d'altitud, al costat occidental de la Serra de Boumort, a migdia del Roc de Montpedrós i a ponent de l'extrem meridional del Roc de Sant Cristòfol i al nord-est de les Bordes de Segan.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Asclepi (escriptor)

Asclepi (en grec antic Άσκλήπιος) fou un gramàtic grec de data incerta que va escriure uns comentaris sobre els discursos de Demòstenes i la història de Tucídides, obres que s'han perdut. El menciona Ulpià d'Antioquia i alguns altres autors.

## Referències

* ↑ 2.Asclepius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 383
# Fototeca Municipal de Sevilla

La Fototeca Municipal de Sevilla és un centre de recerca especialitzat en documentació gràfica depenent de l'Ajuntament de Sevilla.
Els inicis de la Fototeca Municipal de Sevilla es remunten a 1985 quan l'Ajuntament de la capital sevillana va comprar l'arxiu fotogràfic de la saga dels Serrano, una família de prestigiosos reporters gràfics, l'obra dels quals va ser publicada en la premsa local i, en menor mesura, en la nacional.
En els primers anys, la Fototeca vinculada a l'Hemeroteca Municipal, es va centrar en l'adquisició i valoració de la fotografia de premsa de Sevilla (arxius de “Gelán”, Sánchez del Pando, Serafín, Cataus i Vilches). Amb posterioritat, la Fototeca s'ha enriquit amb una varietat de fons que contribueixen a la conservació de la memòria gràfica de la ciutat: arxius de fotògrafs aficionats, arxius institucionals –com el de l'Alcaldia–, temàtics (com el taurí d'Arjona), personals o col·leccions privades. Les últimes adquisicions (una col·lecció de positius sobre Sevilla de diversos autors i l'arxiu Caparró), permeten ampliar la cronologia dels fons des de mitjan segle xix a l'actualitat. Des de l'any 2000 constitueix una unitat tècnica i funcional dins del Servei d'Arxiu, Hemeroteca i Publicacions.
Al costat de la conservació i descripció dels fons fotogràfics, la comunicació i difusió dels mateixos són unes altres de les funcions i objectius fonamentals de la Fototeca Municipal. El programa de difusió cultural s'ha materialitzat en nombroses publicacions, exposicions, col·laboracions en projectes i visites de centres educatius.

## Bibliografia

* Molina Álvarez, I., Hormigo León, E. (2001). La fototeca municipal: la historia reciente de Sevila en imágenes. En: Parias Sáinz de Rozas, Mª C. y Eloy Arias, E. (coords.) Comunicación, historia y sociedad : homenaje a Alfonso Braojos. Sevilla: Universidad de Sevilla, Secretariado de Publicaciones. P. 495-508
# Le Crouais

Le Crouais (en bretó Ar Groez) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 454 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 317 | 340 | 302 | 335 | 356 | 360 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Armel Jalu | |
# Amparo Marco Gual

Amparo Marco Gual (Castelló de la Plana, 8 de febrer 1968) és una economista i política valenciana, alcaldessa de Castelló de la Plana (2015-2019), diputada a les Corts Valencianes en la VI i VII legislatures i senadora al Senat espanyol en XV legislatura.

## Biografia

Militant del Partit Socialista del País Valencià (PSPV-PSOE), va ser secretària d'indústria, comerç i comerç de l'Executiva Nacional entre 2004 i 2007, amb Joan Ignasi Pla com a secretari general. Ha estat escollida diputada per la província de Castelló a les eleccions a les Corts Valencianes de 2003 i 2007 on va actuar com a portantveu d'Industria, Comerç i Turisme (2003-2004), d'Empresa, Universitat i Ciència (2004-2007), Noves Tecnologies i Societat de la Informació (2003-2007) i Industria, Comerç i Innovació (2007-2011).
A les eleccions municipals de 2011 va formar part de la candidatura local del PSPV a Castelló de la Plana liderada per Juan María Calles que no aconseguí arribar al govern de la ciutat. Marco va ser triada també diputada provincial a la Diputació de Castelló i va disputar amb Calles el lideratge del PSPV local. Finalment va ser la candidata socialista a l'alcaldia de Castelló de la Plana a les eleccions de 2015 trencant un període de 24 anys de governs del Partit Popular. Amparo Marco va ser triada alcaldessa amb el suport del seu partit i de Compromís i Unides Podem-Castelló en Moviment. Va revalidar l'alcaldia el 2019, també en coalició amb Compromís i Unides Podem, no així a les eleccions de 2023 on el PP de Begonya Carrasco va tornar al govern municipal. Marco no va recollir l'acta de regidora.
Amparo Marco va aconseguir l'acta de senadora per Castelló al Senat espanyol a les eleccions generals espanyoles de 2023, celebrades dos mesos després de les eleccions municipals.

## Referències

* ↑ «Calles renuncia a ser candidato del PSOE a la alcaldía y toma el acta de edil junto a Jiménez (PP)» (en castellà). El Mundo, 29-07-2011. [Consulta: 6 setembre 2015].
* ↑ «Castellón tiene su primera alcaldesa» (en castellà), 13-06-2015. [Consulta: 24 setembre 2023].
* ↑ Pitarch, María «La socialista Amparo Marco, reelegida alcaldesa de Castellón por mayoría absoluta» (en castellà). El País [Madrid], 15-06-2019. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Agencias. «La socialista Amparo Marco no recogerá su acta de concejal en Castellón ni estará en la oposición» (en castellà), 29-05-2023. [Consulta: 24 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Obres d'Amparo Marco
* Fitxa a les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Currículum al Web de l'ajuntament Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Web d'Amparo Marco Arxivat 2015-08-18 a Wayback Machine.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Alfonso Bataller Vicent | Alcaldessa de Castelló 2015 - 2023 | Succeït per: Begoña Carrasco García |
# Centre històric d'Arbolí

Centre històric d'Arbolí és un conjunt històric d'Arbolí (Baix Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El nucli urbà està situat a la cara sud de la serra de la Mussara. L'expansió urbana es produí pel carrer Major durant l'edat mitjana i pel carrer de la Font durant el segle xvii. El poble està format per cases unifamiliars de planta baixa, un pis i golfes, bastides de paredat i coberta de teula.

## Història

L'origen d'Arbolí sembla haver estat una alqueria musulmana. Formava part del comtat de Prades i després la jurisdicció senyorial passà als ducs de Cardona i més endavant als Medinaceli. Al segle xviii la població experimentà un notable augment. Al segle xix, la gent del poble participà en la revolta dels Malcontents.

## Referències

* 1 2 «Centre històric d'Arbolí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «Centre històric d'Arbolí». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Eleccions generals de Tanzània de 1980

El 26 d'octubre de 1980 es van celebrar eleccions generals en Tanzània. El país era llavors un estat unipartidista, amb el Partit de la Revolució (CCM) com a únic partit legal, després de la fusió en 1977 de la Unió Nacional Africana de Tanganyika, amb seu en el continent, i el Partit Afro-Shirazi, amb seu a Zanzíbar, que anteriorment havia funcionat com a únic partit legal en les seves zones. Per a les eleccions a l'Assemblea Nacional hi havia dos candidats del mateix partit en cadascuna de les 106 circumscripcions electorals, mentre que les eleccions presidencials eren, en realitat, un referèndum sobre la candidatura del líder del CCM, Julius Nyerere.
La participació dels votants va ser del 85,9% dels 6.969.803 votants registrats en les eleccions presidencials i del 84,7% per a l'Assemblea Nacional, encara que la població del país era d'uns 18 milions d'habitants en el moment de les eleccions.

## Referències

* ↑ Nohlen, D, Krennerich, M & Thibaut, B (1999) Elections in Africa: A data handbook, pp880-884 ISBN 0-19-829645-2
* ↑ Tanzania: The 1980 Elections EISA
# Frank Iero

Frank Anthony Thomas Iero Pricolo (nascut el 31 d'octubre del 1981 a Texas) és un guitarrista rítmic, vocalista de fons de la banda My Chemical Romance i és vocalista a la banda Leathermouth, a més de ser un dels dissenyadors de roba de "Skeleton Crew".
# Asclepi de Tral·les

Asclepi de Tral·les (en grec antic: Ἀσκληπιός ἐκ Τραλλέων / ἀπὸ τὰς Τραλλεῖς) fou un filòsof peripatètic deixeble d'Ammoni, fill d'Hèrmies i condeixeble de Simplici. Va viure aproximadament l'any 500.
Va escriure un comentari sobre la Metafísica d'Aristòtil i també sobre Ἀριθμητικης εἰσααγωγῆζ (Introducció a l'aritmètica) de Nicòmac Gerasè. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ 3.Asclepius of Tralles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 383
# Mundaris

* Aquest article tracta sobre grup ètnic del Sudan meridional. Vegeu-ne altres significats a «Mundari».
Els mundaris, en singular mundari, són un grup ètnic nilòtic del Sudan del Sud. Es dediquen principalment al pasturatge de ramat i a l'agricultura.
Mundari és també el nom de llur idioma que està emparentat amb la llengua dels Baris, com el Kuku, Kakaw, Pojulu i Nyangwara.
Hi ha entre 70,000 i 100,000 mundaris, que habiten una regió molt plana, amb uns pocs turons dispersos, entre els Moru i els Dinka. Els pobles principals dels mundaris són Terekeka, Mangalla, Gemaiza, Muni, Tombek, Tindalo, Tali, Rego, Rokon, Koweri i Ku'da.

## Enllaços externs

* Gurtong Peace Project - South Sudanese Communities Arxivat 2009-02-20 a Wayback Machine.
# Kalínina (Kubànskaia)

* Per a altres significats, vegeu «Kalínina».
Kalínina - Калинина (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, a la vora esquerra del riu Pxekha, a 5 km al nord d'Apxeronsk i a 82 km al sud-est de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Kubànskaia.
# Le Cri Catalan

Le Cri Catalan (El crit català) fou un setmanari fundat el 1907 a Perpinyà per Joan Payra i Víctor Dalbiez, que portava el subtítol «satíric, literari, teatral, esportiu i mundà». El seu director més destacat fou Albert Bausil. Era escrit totalment en francès, i el català només hi servia com a element d'expressió folklòrica.
A finals del 1916 prengué orientació política socialista i a les seves pàgines atacà el xovinisme i el nacionalisme, destacant especialment la seva campanya contra l'aleshores ministre i posteriorment cap de govern francès Georges Clemenceau. A partir del 1930 fou succeït per Le Cri Socialiste.

## Enllaços externs

* Publicacions digitalitzades (1910-1929) Arxivat 2021-08-16 a Wayback Machine.
* «Le Cri Catalan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Amparo Dávila

Amparo Dávila (Pinos, Zacatecas, Mèxic, 21 de febrer de 1928 - Ciutat de Mèxic, 18 d'abril de 2020) fou una escriptora mexicana guanyadora del Premi Xavier Villaurrutia en 1977.
Va estudiar al col·legi de religioses en San Luis Potosí. Es va traslladar a Ciutat de Mèxic per cursar estudis universitaris, i allà es convertí en la secretària d'Alfonso Reyes. També li uní una gran amistat amb Cortázar. Casada amb el pintor mexicà Pedro Coronel, amb el qui va tenir dues filles, i de qui finalment es divorcià l'any 1964. Dos anys més tard obtingué una beca del Centro Mexicano d'Escritores. Fou una reconeguda escriptora de contes i de poesia de l'anomenada generació de mitjà segle, ja que la majoria dels seus integrants produí la seva obra durant els anys cinquanta del segle XX a Mèxic.
La soledat, la demència, la bogeria i la por foren els temes recurrents en l'obra de Dávila, amb títols com Salmos bajo la Luna (1950), Perfil de Soledades (1954), Muerte en el bosque (1959) o El huésped y otros relatos (2018). La seva obra Tiempo destrozado (1959), formada per contes com Fragmento de un diario, Un billete a cualquier parte, La quinta de las celosías, El espejo, és considerada com a literatura fantàstica i surreal. Una altra obra seva de contes fou Música concreta (1964). El 1966 va obtenir una beca del Centre Mexicà d'Escriptors. La seva següent obra, Árboles petrificados va ser fruit d'aquesta experiència i en 1977 li va valer el premi Xavier Villaurrutia.
El setembre de 2013, va ser homenatjada per la novena trobada d'escriptors, Literatura en el Bravo. El 2020 va ser designada guanyadora del Tercer Premi Jorge Ibargüengoitia de Literatura que atorga la Universitat de Guanajuato (UG), per la seva trajectòria destacada dins el gènere del conte.

## Reconeixements

* Premi Xavier Villaurrutia (1977)
* Medalla Bellas Artes (2015)
* Tercer Premi Jorge Ibargüengoitia de Literatura que atorga la Universitat de Guanajuato (UG) (2020)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fallece la escritora mexicana Amparo Dávila, maestra del cuento». La Vanguardia, 18-04-2020 [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «Muere la ‘maestra del cuento’ Amparo Dávila». Los Angeles Times, 19-04-2020 [Consulta: 1r desembre 2020].
* 1 2 «Fallece la escritora mexicana Amparo Dávila, llamada la maestra del cuento». Agència EFE, 19-04-2020 [Consulta: 2 desembre 2020].
* 1 2 3 4 «Dávila, Amparo». Escritores.org. [Consulta: 2 desembre 2020].

## Bibliografia

* Montero, Susan A.; López González, Aralia (coord.). «La periferia que se multiplica». A: Sin imágenes falsas, sin falsos espejos: narradoras mexicanas en el siglo XX. 1a ed. México, D.F.: El Colegio De Mexico, 1995, p. 285–296. ISBN 9789681206086.