OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marc Streel

Marc Streel (Waremme, 12 d'agost de 1971) va ser un ciclista belga professional entre 1994 i 2007. Bon contrarellotgista, guanyà dues edicions del Campionat de Bèlgica de contrarellotge individual.

## Palmarès

* 1991
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Limburg amateur
* 1992
** Vencedor de 2 etapes del Tour d'Anvers
* 1993
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Lieja
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Anvers
* 1996
** 1r a la Fletxa Hesbignona
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Oise
** Vencedor d'una etapa del Circuit des Mines
** Vencedor d'una etapa del Circuit franco-belga
* 1997
** Campió de Bèlgica de CRI
* 1998
** 1r a la Volta a Dinamarca i vencedor de 2 etapes
** 1r al Gran Premi de Nord-Pas-de-Calais
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Regió de Valònia
** Vencedor d'una etapa del Tour de Poitou-Charentes
* 1999
** Campió de Bèlgica de CRI
** 1r al Gran Premi Jef Scherens
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Regió de Valònia
* 2000
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Regió de Valònia
* 2001
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de la Pau
* 2004
** Vencedor de 2 etapes dels Quatre dies de Dunkerque
* 2005
** 1r a À travers le Brabant Wallon
** 1r a Romsée-Stavelot-Romsée
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Lieja
* 2006
** 1r al Tour de Namur

## Enllaços externs

* Fitxa de Marc Streel a sitiodeciclismo.net
# Marc Solsona i Aixalà

Marc Solsona i Aixalà (Mollerussa, 7 d'abril de 1976) és un polític català, actual alcalde de Mollerussa i diputat per Lleida al Congrés dels Diputats en la X legislatura i diputat al Parlament de Catalunya en la XI Legislatura.

## Biografia

Ha fet estudis de geografia i història. Des de 1995 milità a la Joventut Nacionalista de Catalunya, de la que en fou cap comarcal al Pla d'Urgell i el 1998 vicepresident de la Federació de Lleida.
Militant de Convergència Democràtica de Catalunya, a les eleccions municipals espanyoles de 1999 fou escollit regidor de Cultura, Joventut, Festes i Turisme de l'Ajuntament de Mollerussa, i entre 2003 i 2007 fou el 1r Tinent d'Alcalde de l'Ajuntament, Regidor de Règim Intern i Coordinació d'Àrees i Portaveu del Grup Municipal de CIU a l'Ajuntament. El 17 de desembre de 2010 va prendre possessió del càrrec d'alcalde de l'Ajuntament de Mollerussa arran de la renúncia voluntària de l'exalcaldessa del PSC.
A les eleccions generals espanyoles de 2011 fou elegit diputat per Lleida. Ha estat portaveu de la Comissió d'Agricultura, Alimentació i Medi ambient i de la Comissió de Cultura. Renuncià a l'escó quan fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 dins les llistes de Junts pel Sí. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017 fou elegit diputat, aquesta vegada amb la llista de Junts per Catalunya. Fou reelegit alcalde de Mollerussa el 2023.

## Referències

* ↑ Fitxa al web del congrés
* ↑ «Fitxa al web de CiU». Arxivat de l'original el 2013-03-25. [Consulta: 6 novembre 2012].
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ «Junts per Catalunya, la llista del PDECat que liderarà Puigdemont» (en catalan). VilaWeb, 13-11-2017 [Consulta: 13 novembre 2017].
* ↑ 324cat. «Constituïts els ajuntaments de Catalunya, amb cares renovades a les capitals», 16-06-2023. [Consulta: 19 juny 2023].
# Mario i el màgic

Mario i el màgic (Mario und der Zauberer en alemany) és una novel·la escrita per l'autor alemany Thomas Mann el 1929.

## Context

Mario i el màgic és una de les obres de Mann més relacionades amb la política. L'autor critica obertament el feixisme, una elecció que posteriorment serà una de les causes del seu exili a Suïssa causat per l'auge de Hitler al poder. El mag del conte, el Cavaliere Cipolla, és anàleg als dictadors feixistes del moment, amb els seus ardents discursos i la seva retòrica. La novel·la va ser especialment oportuna, considerant les tensions a l'Europa del temps en què va ser escrita. Stalin tot just acabava de prendre el poder a Rússia, Mussolini incitava el poble italià de recuperar la glòria de l'Imperi Romà, i Hitler, amb la seva retòrica, es consolidava a Alemanya. El final de la història mostra el canvi de punt de vista de Mann; va passar del suport lleial al Kàiser durant la seva joventut a creure en els valors progressistes i democràtics d'Europa i al desig de fer fora del continent les influències feixistes.

## Sinopsi

Durant la primera meitat de la història, el narrador descriu un viatge a Torre di Venere, Itàlia, que esdevé desagradable tant per al protagonista com per a la seva família. Troba els italians massa nacionalistes. La segona meitat de la història presenta el personatge de Cipolla, un hipnotitzador que utilitza els seus poders mentals d'una manera "feixista" per controlar el seu públic. Cipolla representa perfectament el poder hipnotitzant dels líders autoritaris a Europa del moment -és un autòcrata que abusa del poder i subjuga les masses en un intent de compensar el seu complex d'inferioritat impulsant artificialment la seva confiança en ell mateix. L'assassinat de Cipolla per Mario, un ciutadà de Torre di Venere, no és una tragèdia sinó un alliberament pel públic.

## Enllaços externs

* Primera edició

## Referències

* ↑ Mann, Thomas. La muerte en Venecia & Mario y el mago. Barcelona: edhasa, juny de 2014. ISBN 978-84-350-1883-8.
# Azuara

Azuara és un municipi d'Aragó, situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca del Camp de Belchite. És travessat pel riu Cámaras, però és un riu que baixa bastant sec i la majoria de terres de la població són de secà.

## Referències

Viccionari
# Aztlán

Aztlán ('lloc de blancor' o 'lloc de les garses', del nàhuatl azta=ocells + tlan (tli)=lloc d'origen) és la llar ancestral llegendària dels asteques/mexiques. És representat com una illa en un llac localitzat en el que ara és el nord de Mèxic (o possiblement el sud-oest dels Estats Units), des del qual els primers mexiques van emergir al principi del quart món. La paraula asteca, rarament emprada pels mexiques per a descriure's a si mateixos, deriva de la paraula Aztekatl, que significa "d'Aztlán".
Les característiques d'aquest lloc tenen un rol que no va més enllà de la llegenda de la qual diu que el déu Huitzilopochtli els va ordenar que partissin des d'Aztlán i s'assentessin en un lloc on haurien de trobar un llac, i dins del llac un illot amb una pedra, sobre la pedra un cactus i en aquest una àguila devorant una serp, per la qual cosa les tribus asteques migrants van localitzar i s'hi van assentar a la vall de Mèxic, on van fundar Tenochtitlán (també una illa en un llac, la reproducció de la seva llar original) en una migració que va començar en 1116.
Durant la conquesta espanyola de Mèxic, la història d'Aztlán va guanyar importància i va ser divulgada per Fra Diego Durán (1581) i altra gent com una mena de paradís o Edén, lliure de malaltia i de mort, que havia existit en alguna regió del llunyà nord. Aquestes històries van ajudar a iniciar expedicions dels castellans en el que ara és el sud-oest dels Estats Units.
Aztlán també dona el seu nom a diversos moviments polítics hispànics als Estats Units, com el consell revolucionari i Govern provisional d'Aztlán i de METXA, també conegut com a Moviment Estudiantil Chicano d'Aztlán. Aztlán es refereix sovint a ambicions irredentistes d'independència o bé d'unió amb Mèxic per als estats al sud-oest dels EUA, territoris que Mèxic havia controlar abans del Tractat de Guadalupe Hidalgo el 1848.

## Referències

* ↑ José Manuel Lozano Fuentes, Amalia López Reyes. 9789682600456 (en castellà). Compañía Editorial Continental, 1978, p. 80. ISBN 9789682600456.

## Enllaços externs

* Aztlán virtual Arxivat 2005-12-01 a Wayback Machine. (castellà)
* El mite de Mexcaltitlán com a Aztlán Arxivat 2006-11-08 a Wayback Machine. (castellà)
# Maria Elisabet de Saxònia

Maria Elisabet de Saxònia (en alemany Maria Elisabeth von Sachsen) va néixer a Dresden (Alemanya) el 22 de novembre de 1610 i va morir a Husum el 24 de juny de 1684. Era una noble alemanya, princesa de la casa de Wettin, filla de l'elector Joan Jordi I de Saxònia (1585-1656) i de Magdalena Sibil·la de Prússia.
Per raó del seu casament va esdevenir duquessa de Holstein-Gottorp. Un casament propiciat, en el marc de la política d'aliances, per la reina Sofia de Dinamarca i per la princesa Hedwig de Saxònia. Com a part del dot se li atorgà diverses pintures de Lucas Cranach el Vell.
Després de la mort del seu marit es va retirar al palau de Husum, des d'on va exercir de mecenes de l'art i de la cultura.

## Matrimoni i fills

El 21 de febrer de 1630 es va casar a Dresden amb Frederic III de Schleswig-Holstein-Gottorp (1597-1659), fill del duc Joan Adolf (1575-1616) i de la princesa Augusta de Dinamarca (1580-1639). Fruit d'aquest matrimoni nasqueren:
* Sofia Augusta (1630-1680), casada amb Joan VI d'Anhalt-Zerbst (1621-1667).
* Magdalena Sibil·la (1631-1719), casada amb Gustau Adolf de Mecklenburg-Güstrow (1633-1695).
* Joan Adolf, nascut i mort el 1633.
* Maria Elisabet (1634-1665), casada amb Lluís VI de Hessen-Darmstadt (1630-1678).
* Frederic (1635-1654).
* Hedwig Elionor (1636-1715), casada amb el rei Carles X Gustau de Suècia (1622-1660).
* Adolf August, nascut i mort el 1637.
* Joan Jordi (1638-1655).
* Anna Dorotea (1640-1713).
* Cristià Albert (1641-1695), casat amb Frederica Amàlia de Dinamarca (1649-1704).
* Gustau Ulric, nascut i mort el 1642.
* Cristina Sabina, nascuda i morta el 1644.
* August Frederico (1646-1705), casat amb Cristina de Saxònia-Weissenfels (1656-1698).
* Adolf, nascut i mort el 1647.
* Elisabet Sofia, nascuda i morta el 1647.
* Augusta Maria (1649-1728), casada amb Frederic VII de Baden-Durlach.

## Bibliografia

* Ute Essegern: Fürstinnen am kursächsischen Hof, Leipziger Universitätsverlag, 2007, S. 365 ff. (Format digital)

## Enllaços externs

* http://www.reisefuehrer-deutschland.de/schleswig-holstein/nordsee/husum/schloss-vor-husum.htm Arxivat 2017-09-26 a Wayback Machine.
* http://www.guide2womenleaders.com/womeninpower/Womeninpower1640.htm
# Basílica Menor de la Virgen de Monserrate

La Basílica Menor de la Virgen de Monserrate és una basílica construïda en la ciutat de Hormigueros, Puerto Rico dedicada a la Mare de Déu de Montserrat.

## Història

La fundació de la basílica és en el lloc d'una capella rural construïda pel propietari català Gerard Gonzàlez, qui era el propietari de les valls de la regió. Tot i que la data específica de la construcció de la capella original no es coneix, es tenen documents del 1590. S'han realitzat proves de datació basades en el carnoni-14 a peces de fusta d'un taüt trobat en un lloc de la basílica on es trobava la capella original que situen la capella abans de 1570.
L'estructura combina estils i elements romàntics en la seva arquitectura, incloent una torre de campana amb elements mossarabics.
El 1696, la capella va adquirir una casa d'hostes anomenada Casa dels Pelegrins. En 1814, Juan Alejo d'Arizmendi, el primer bisbe porto-riqueny nadiu, va caure malalt en aquesta casa després de viatjar al voltant de l'illa en la seva segona visita pastoral i va manifestar que desitjava ser enterrat a la seva estimada capella, encara que va morir a Arecibo el següent 12 d'octubre sense que el seu desig es pogues acomplir. La casa dels pelegrins és ara la rectoria de la basílica.
La basílica i la seva rectoria formen part del registre nacional de llocs històrics de 1975 com a «Santuario de la Monserrate de Hormigueros i la Casa de Peregrinos».
El 1998, el Papa Joan Pau II va elevar el rang de l'Església de la Mare de Déu de Monserrate a la d'una basílica menor, una distinció que anteriorment només tenia a l'illa la Catedral de San Juan Bautista de San Juan.

## Referències

* ↑ The Catholic historical review. 1919. Catholic University of America Press., 1919, p. 358 [Consulta: 27 maig 2009].

## Enllaços externs

* Hormigueros Pàgina web Arxivat 2016-08-01 a Wayback Machine.
# Basusarri

Basusarri (en francès i oficialment Bassussarry) és un municipi d'Iparralde al territori de Lapurdi, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània).
La comuna de Basusarri es troba limitada al nord pels municipis de Anglet i Baiona, Milafranga a l'est i amb Arrangoitze i Uztaritze al sud. El terme municipal està travessat pel curs de l'Errobi, afluent de l'Adur.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1901 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 420 | 350 | 483 | 715 | 890 | 1056 | 1817 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Data d'elecció | Nom |
| Les dades anteriors a 1995 són desconegudes. |||
| 1995 | Paul Baudry |
| 2001 | Paul Baudry |
# Bau

Els baus, en terminologia nàutica, són les bigues superiors del costellam d'una embarcació disposades transversalment, sobre les quals està col·locada la coberta. Poden tenir diferents tipus de perfils depenent de l'esforç a què estiguin sotmesos. La funció dels baus és reforçar la borda del vaixell anant d'un bord a l'altre. És una part estructural que hom troba en tots els vaixells de construcció en fusta i acer.

## Vegeu també

* Buc
# Maria Curman

Maria Curman, nascuda Maria Ruiz de Porras Abadal (Palma, 19 d'octubre de 1950), és una directiva de televisió sueca d'origen mallorquí.
Maria Curman és filla de l'enginyer Joaquim Ruiz de Porras Gay i de Roser Abadal de Solà. Es casà amb l'economista suec Car Curman el 1972. Estudià a la Handelshögskolan d'Estocolm el 1973, i després començà a treballar a la indústria de la Informació i Documentació. Va esdevenir directora financera d'Esselte entre 1982 i 1985, directora d'Almqvist & Wiksell entre 1985 i 1992, i directora de publicacions de Bonnier Utbildning entre 1993 i 1996. A finals del 1996 fou designada directora de programes dramàtics de la Sveriges Television (SVT), i directora de la cadena entre 1999 i 2001.

## Referències

* ↑ «Hon går sin egen väg». aftonbladet.se. [Consulta: 5 octubre 2016].
* ↑ «Maria Curman får sparken». aftonbladet.se. [Consulta: 5 octubre 2016].
# Balneari Roqueta

El Balneari Roqueta fou un balneari construït a Tona (Osona), el més important i destacat de la població. Va esdevenir un autèntic símbol de Tona, i gràcies a aquesta font Tona va créixer força, d'una manera ordenada i creant un barri residencial molt valuós.

## Història

Va ser, cronològicament, el tercer balneari en entrar en funcionament a Tona, rere el balneari Ullastres i el balneari Segalers, es va posar en funcionament durant els últims anys del segle xix i n'eren propietaris els socis de l'Editorial Montaner i Simon, Ramon de Montaner i Vila i Francesc Simon i Font, destacats patricis barcelonins, i Josep Roqueta i Bres, descobridor de la deu.
La deu va ser trobada l'any 1877 a uns pocs metres del balneari Ullastres, i manantial de la Roqueta fou declarat d'utilitat pública el 1895. L'edifici principal era modernista i de gran bellesa, i fou bastit, segons sembla, per Lluís Domènech i Montaner, igualment com d'altres construccions del balneari, aixecades entre el 1885 i el 1890. Tot i que varen resistir fins al 1966 (amb la crisi dels balnearis dels anys seixanta), l'estructura de l'edifici, el pou, la cúpula i la solemne escala de marbre que duia a la deu foren aterrats el 1974.
Cal destacar que el metge Fèlix Domènech i Roura (Barcelona 1888 – Buenos Aires 1977), fill de Lluís Domènech i Montaner fou director del Balneari entre 1922-1931.
Actualment, només es conserva el pou, que manté l'antiga escala de marbre d'accés a la deu, i que ha estat rehabilitat a les darreries del segle xx. Té una pèrgola de fusta que substitueix l'antiga cúpula que hi havia.

## Referències

* ↑ «Pou Roqueta». Ajuntament de Tona. Arxivat de l'original el 30 de setembre 2010. [Consulta: 21 febrer 2011].
* 1 2 3 4 Milà Puigdomènech, Josep. «Antics balnearis Tona (Osona)». webrutes. Arxivat de l'original el 5 d’abril 2017. [Consulta: 21 febrer 2011].
* ↑ «Balneari Roqueta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Balneari Ullastres
* Balneari Segalers
* Balneari Codina

## Enllaços externs

* «Ruta virtual pel Pou Roqueta». osonatour.com. Arxivat de l'original el 14 de març 2011. [Consulta: 21 febrer 2011].
# Batalla de Sunomatagawa

La Batalla de Sunomatagawa (墨俣川の戦い, Sunomatagawa no Tatakai) fou una batalla de les Guerres Genpei a la fi de l'era Heian de la història del Japó, en 1180, en el que és ara la ciutat de Sunomata, Prefectura de Gifu.
La batalla començà quan Minamoto no Yukiie intentà un atac sorpresa contra els seus enemics a la nit. Trobà a Taira no Tomomori i el seu exèrcit just davant d'ell, pel riu Sunomata, al costat de les vores de Owari i Mino. Els guerrers del Minamoto creuaren el riu, però la seua emboscada va fracassar quan el clan Taira pogué distingir aliats secs d'enemics xopats, fins i tot en la foscor de la nit. Yukiie i altres Minamoto supervivents van ser obligats a retirar-se pel riu
Després de travessar el riu els Minamoto anaren al Riu Yahagi en la Província de Mikawa, però els Taira els perseguiren.

## Referències

* Sansom, George (1958). 'A History of Japan to 1334'. Stanford, California: Stanford University Press. ISBN 978-0-8047-0523-3
* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co. ISBN 978-1-85409-523-7
# Bandera de Cerro Largo

La bandera de Cerro Largo és blanca i blava, i està basada en la bandera dels Insurgents Orientals que va flamejar durant el primer lloc de Montevideo (1811), a càrrec de les forces orientals de José Artigas.

## Descripció

En aquesta bandera, un camp blau, sinònim de confiança i seguretat, que representa el cel i simbolitza la virtut de la justícia, s'estenen tres franges blanques, puresa d'intencions, integritat, anhel de pau i simbolitza la virtut de l'esperança.
Va ser proposada per la mestra Cristina Cardozo l'any 2017 i va ser aprovada per unanimitat per la Junta Departamental de Cerro Llarg. Es va hissar per primera vegada el 25 d'agost del 2018.
Aquesta bandera substitueix l'anterior creada pel professor Wilson Gómez fa dècades. Aquest dissenyador es va regir per l'heràldica espanyola, segons la qual al centre de la bandera ha de romandre l'escut local.

## Referències

* ↑ «Nueva bandera que identificará a Cerro Largo comenzaría a usarse el próximo 25 de agosto» (en espanyol europeu). El Profesional, el diario de Cerro Largo, 18-08-2018. Arxivat de l'original el 2019-05-24. [Consulta: 7 enero 2019].
* ↑ «Cerro Largo tiene nueva Bandera» (en espanyol europeu). Diario Atlas, 18-08-2018. Arxivat de l'original el 2019-01-08. [Consulta: 7 enero 2019].
* ↑ Néstor Araújo. «EMBLEMA DEPARTAMENTAL A DEBATE Polémica por sustitución de la bandera de Cerro Largo». Diario El País, 21-06-2018. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Banc de Sóller

El Banc de Sóller és un edifici modernista a la Plaça de la Constitució, al costat de l'església de Sant Bartomeu de Sóller, a Mallorca. És una obra de Joan Rubió i Bellver i en destaca la gran portalada i els elements decoratius, que formen un conjunt amb l'església.
El Banc de Sóller, com entitat financera, quedà constituït el 1899 amb l'objectiu de competir amb el Banc de Crèdit Balear i captar el capital dels emigrants de Sóller que tornaven de França i Amèrica. Va ser absorbit pel Banc Hispano-Americano el mes de desembre de 1943.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Sóller

## Referències

* ↑ «Banc de Sóller». Veu de Sóller. [Consulta: 12 abril 2011].
* ↑ P. Pérez: Sóller a peu: itineraris urbans.- Sóller : Ed. Veu de Sóller, 1995.
# Banc de Sang i Teixits

El Banc de Sang i Teixits és una empresa pública del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya adreçada a abastir i garantir el bon ús de les donacions de sang i teixits a Catalunya.
El centre s'encarrega de recollir donacions de sang, cordó umbilical, llet materna i medul·la òssia, i distribuir-les en diversos centres hospitalaris arreu del territori català. El Banc de Sang i Teixits també impulsa estudis de diagnòstic biològic, com ara el projecte GCAT Genomes per a la Vida, destinat a facilitar la predicció i el tractament de malalties neurodegeneratives, malalties cardiovasculars o el càncer, entre altres patologies. Paral·lelament, la institució consta d'una divisió dedicada al desenvolupament de teràpies avançades, XCELIA, on es treballa en l'elaboració de fàrmacs basats en teràpies cel·lulars o enginyeria de teixits dirigits a la cura de malalties traumatològiques, hematològiques i immunitàries.

## Referències

* ↑ «Pàgina web del Banc de Sang i Teixits». [Consulta: 9 juny 2016].
* ↑ «Projecte GCAT Genomes per la vida - Banc de Sang i Teixits». Arxivat de l'original el 2016-06-09. [Consulta: 9 juny 2016].
* ↑ «XCELIA - Banc de Sang i Teixits». Arxivat de l'original el 2016-06-14. [Consulta: 9 juny 2016].
# Banda Ku

La banda K$_o$ ("Kurz-unten band") és una porció de l'espectre electromagnètic en el rang de les microones que va dels 12 als 18 GHz. La banda K $_o$ s'usa principalment en les comunicacions Comunicacions per satèl·lit, i la televisió un dels seus principals usos. Aquesta banda es divideix en diferents segments que canvien per regions geogràfiques d'acord amb la Unió Internacional de Telecomunicacions. La cadena televisiva estatunidenca NBC va ser la primera a utilitzar aquesta banda per les seves transmissions el 1983.

## Segments i regions
### Amèrica

La majoria del continent americà es troba dins de la Regió 2 de la ITU, on els 11/7 a 12/2 GHz (LOF 10.750 GHz) estan assignats als satèl·lits de serveis fixos. Hi ha més de 22 satèl·lits d'aquest tipus orbitant en Amèrica del Nord, cada un amb entre 12 i 24 transpondedores de 20 a 120 W cada un, i que requereixen antenes d'entre 0,8 i 1.4 m per una recepció clara.
El segment dels 12/2 als 12/7 GHz (LOF 11.250 GHz) s'assigna als satèl·lits de serveis de broadcast ing. Aquests satèl·lits compten amb entre 16 i 32 transpondedores de 27 MHz d'amplada de banda amb una potència d'entre 100 i 240 watts; permeten l'ús d'antenes tan petites com de 45 cm.

### Europa i Àfrica

Els segments en aquestes regions es representen per la Regió ITU 1 i es tracten de les bandes d'11.45 a 11/7 i 12.5 a 12.75 GHz, utilitzades per a serveis satelitals fixos, amb una banda de pujada dels 14 als 14/5 GHz
A Europa, s'usen dels 10/7 als 12.75 GHz a la banda K $_o$ per a serveis de broadcasting, com SES Astra.

## Limitacions

Els senyals de banda K $_o$ poden ser afectades per l'absorció per pluja. En el cas de la recepció de TV, només la pluja pesada (major a 100 mm/h) tindrà efectes que pugui notar l'usuari.

## Bandes de microones

L'espectre de microones es defineix usualment com l'energia electromagnètica que va des d'aproximadament 1 GHz fins a 100 GHz de freqüència, encara que un ús més antic inclou freqüències una mica més baixes. La majoria de les aplicacions més comunes es troben dins del rang d'1 a 40 GHz. Les bandes de freqüències de microones, segons la definició de la Radio Society of Great Britain (RSGB), es mostren en el següent quadre :
| banda L | 1 to 2 GHz |
| banda S | 2 to 4 GHz |
| banda C | 4 to 8 GHz |
| banda X | 8 to 12 GHz |
| banda K$_u$ | 12 to 18 GHz |
| banda K | 18 to 26.5 GHz |
| banda K$_a$ | 26.5 to 40 GHz |
| banda Q | 30 to 50 GHz |
| banda U | 40 to 60 GHz |
| banda V | 50 to 75 GHz |
| banda E | 60 to 90 GHz |
| banda W | 75 to 110 GHz |
| banda F | 90 to 140 GHz |
| banda D | 110 to 170 GHz |

## Vegeu també

* Internet per satèl·lit

## Bibliografia

* R. Ludwig, P. Bretchko, RF Circuit Design, Theory and Applications, Prentice Hall NJ, 2000.

## Enllaços externs

* Taula de l'assignació de l'espectre als Estats Units
* http://www.tech-faq.com/ka-band.shtml
* http://hypertextbook.com/facts/2000/MaxLipkin.shtml
* http://www.itwissen.info/definition/lexikon/K-Band-K-band.html Arxivat 2013-12-21 a Wayback Machine.