OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Winfried Zillig

Winfried Zillig (Würzburg, 1 d'abril de 1905 - Hamburg, 18 de desembre de 1963) fou un compositor, teòric de la música i director d'orquestra alemany.
Zillig va néixer a Würzburg. Després de deixar l'escola, Zillig va estudiar dret i música. Un dels seus professors allà fou Hermann Zilcher. A Viena fou deixeble privat d'Arnold Schönberg, després que el seguís a Berlín. Les seves primeres composicions daten d'aquesta època.
El 1927 es va convertir en l'assistent d'Erich Kleiber a l'Òpera l'Estat de Berlín. Poc temps després es va repetir la mateixa feina a l'òpera d'Oldenburg. Els anys 1932 a 1937 va actuar com a repetidor i Kapellmeister a l'Òpera de Düsseldorf. Va seguir posicions com a Kapellmeister a Essen i al començament dels anys quaranta com a líder musical de l'òpera a Posen. Després de la fi de la Segona Guerra Mundial es va convertir en el primer Kapellmeister de l'Òpera de Düsseldorf. Entre els anys 1947 i 1951 va ocupar el lloc de cap de direcció a l'"HR-Sinfonieorchester". També va actuar com a director convidat de l'Orquestra Simfònica de Radio Éireann (Irlanda), en els primers mesos de 1953. Després de 1959 va dirigir la divisió musical de "Norddeutscher Rundfunk". Zillig va morir el 1963 a Hamburg.
Winfried Zillig va ser molt productiu com a compositor. La seva producció inclou òperes, oratoris, passions, música coral, serenates, quartets de corda i altres músiques de cambra, a més de lieder i suites. També va ser el responsable de completar la partitura de l'oratori Die Jakobsleiter, que el seu antic professor Arnold Schönberg havia deixat inacabat, a petició de la vídua de Schönberg. A més, es va tenir anomenada com a teòric de la música amb un èmfasi en la tècnica de dotze tons.

## Referències

* ↑ Slonimsky, Nicolas (1978). "Zillig, Winfried". Diccionari biogràfic de músics de Baker (6a edició). Nova York: Schirmer Books. pàg. 1946. ISBN 0-02-870240-9.
# Eleccions municipals de 2019 a Botarell

Les eleccions municipals de 2019 a Botarell van ser unes eleccions locals que es van celebrar el diumenge 26 de maig de 2019 a Botarell, al Baix Camp, com a part de les eleccions municipals espanyoles. Es van triar els 9 regidors de l'Ajuntament de Botarell.

## Sistema electoral

Les eleccions als ajuntaments de l'Estat espanyol estan fixades per celebrar-se el quart diumenge de maig cada quatre anys. El sistema electoral fa servir la regla D'Hondt amb representació proporcional, llistes tancades i una barrera electoral del 5% dels vots vàlids, que inclou els vots en blanc. La votació per a l'assemblea local es basa en el sufragi universal.
En les eleccions municipals, la circumscripció electoral és en l'àmbit municipal i el nombre d'escons (o sigui, regidors) a triar del municipi es determina en funció del nombre d'habitants censats en aquest municipi. En el cas de Botarell, en tenir 778 persones censades, l'hi correspon 9 regidors.

## Candidatures

El 30 d'abril del mateix any, la Junta Electoral de Zona de Reus va proclamar les tres candidatures del municipi de Botarell en el Butlletí Oficial de la Província de Tarragona.
* Esquerra Republicana de Catalunya-Acord Municipal (ERC-AM)
* Partit dels Socialistes de Catalunya-Candidatura de Progrés (PSC-CP)
* Botarell en Comú - en Comú Guanyem (BEC - ECG)

## Jornada electoral
### Constitució de les meses

En aquell moment, Botarell tenia una població de 1.070 habitants, dels quals 778 persones van ser cridades a votar a l'única mesa que es va constituir al municipi.

### Participació

La participació en aquestes eleccions va ser de 75,2%, el qual cosa implica que un total de 585 ciutadans del municipi van decidir exercir el seu dret a vot. Comparant aquesta participació amb la mitjana catalana, Botarell ha registrat una xifra molt més alta, situant-se en 10,4 punts percentuals per sobre.
A continuació, es presenta una taula amb els percentatges de participació registrats a diferents hores del dia de les eleccions:
| Hores | Botarell |
| Participació (14h) | 45,6% ( 8,2%) |
| Participació (18h) | 62,2% ( 6,0%) |
| Participació (20h) | 75,2% ( 1,2%) |

## Referències

* 1 2 «Llei orgànica 5/1985, de 19 de juny, del règim electoral general». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Infoelectoral | Resultados electorales» (en castellà). Ministerio de Interior | Gobierno de España. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Eleccions municipals 2019 | Eleccions». Diputació de Barcelona, 21-09-2019. [Consulta: 31 maig 2023].
* 1 2 «Resultats electorals». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2022-10-10. [Consulta: 4 juny 2023].
# Orco Feglino

Orco Feglino (en lígur: Orco Fëin) és un comune (municipi) a la Província de Savona a la regió italiana de Ligúria, situat a uns 50 quilòmetres al sud-oest de Gènova i uns 30 quilòmetres al sud-oest de Savona a la vall alta del torrent d'Aquila. Es compon dels dos pobles d'Orco i Feglino. A 31 de desembre de 2017 la població era de 890 habitants.
Orco Feglino limita amb els següents municipis: Calice Ligure, Finale Ligure, Mallare, Quiliano i Vezzi Portio.

## Història

Les dues localitats eren part del Marquesat de Montferrat al segle x, i l'any 1091 van passar a ser propietat de Bonifaci del Vasto i, des de 1142, de la familia Del Carretto, que va construir un castell a Orco. Al segle xvi va ser adquirida per Espanya, a la qual va pertànyer fins a 1713, quan va passar sota la República de Gènova. Posteriorment va ser part del Regne de Sardenya i d'Itàlia.

## Llocs d'interès

* Restes del castell d'Orco
* Església de San Lorenzino (segles xii-xiv), amb frescos dels segles xv i xvi. El campanar, amb dues ordres de finestres coronelles, és del segle xiv.
* Església barroca de San Lorenzo, al veïnat de Feglino.

## Ciutats agermanades

Orco Feglino està agermanada amb:
* Le Crestet, França

## Referències

* ↑ Dades de població i altres estadístiques: Istat.
# Union Sportive de Chantilly

La Union Sportive de Chantilly és un club de futbol de Chantilly, Oise, França. Va ser fundat el 1902 i, a partir de la temporada 2020-21, juga al Championnat National 3, la cinquena categoria del futbol francès. El club va aconseguir l'ascens des de la sisena categoria en el primer intent, després de baixar prèviament del Championnat Nacional 3 el 2019.

## Referències

* ↑ «N3 : pour Chantilly, c'est la "continuité" qui prime» (en francès). foot-national.com, 06-05-2020.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
* Perfil del club a Soccerway
# Élisabeth Brasseur

Élisabeth Brasseur (Verdun, 8 de gener de 1896 - Versalles, 23 de novembre de 1972)va ser un directora coral francesa. El 1920 va fundar un cor que porta el seu nom des de 1943.

## Biografia

Marie Josèphe Jeanne Élisabeth Brasseur va néixer a Verdun a Lorena, de Jean Marie Joseph Brasseur, empresària del transport, i Marguerite Maria Grosjean. Des del costat matern li va venir el gust per la música, ja que el seu avi Ernest Grosjean era organista de la Catedral Notre-Dame de Verdun. És amb qui va començar a estudiar música. Va continuar els seus estudis de cant i piano al conservatori de Versalles.
El 1920, va fundar el Cor femení de "l'Église Sainte-Jeanne-d'Arc" de Versailles, que més tard es va prendre el nom de Chorale Élisabeth Brasseur el 1943. Aquesta formació s'havia de convertir en una de les formacions corals més famoses de la postguerra.
Sota la direcció d'André Cluytens, va dirigir el cor del Festival d'Aix-en-Provence en una producció de Mireille de Charles Gounod. Amb Pierre Dervaux, va dirigir el "Chœur du Conservatoire de Paris" en una producció de Dido and Aeneas d'Henry Purcell al Festival d'Aix-en-Provence el 1960, que es va gravar en disc.
Per la seva llarga contribució a la música coral, la ciutat de Versalles, on va romandre fins a la seva mort el 23 de novembre de 1972, als 77 anys, va nomenar un lloc en honor seu, la plaça Élisabeth-Brasseur, on es troba l'església de "Sainte-Jeanne d'Arc", on va fundar el seu primer cor.

## Enregistraments

* Charles Gounod: Mireille, cors del Festival d'Aix-en-Provence, director de cor: Elisabeth Brasseur, Orquestra de la Société des concerts du Conservatoire, dir. André Cluytens (Gran Premi del CD de l'Académie Charles-Cros)
* Henry Purcell: Dido and Æneas, Orquestra de la Societat del Concert del Conservatori, dir. Pierre Dervaux, Cor del Conservatori de París dirigit per Élisabeth Brasseur, Festival d'Aix-en-Provence, ed. Walhall; 1960
* Jean-Philippe Rameau: Hippolyte et Aricie, orquestra de la societat de concerts del conservatori, dir. Jacques Jouineau, direcció artística Gabriel Dussurget, cors Elisabeth Brasseur, dir. Élisabeth Brasseur. "Pati del Palais Soubise Festival du Marais" de 1964.

## Referències

* ↑ Archives of Meuse online, birth certificate n°9 9/1/1896, view n°3
* 1 2 3 Dictionnaire de la musique; under the direction of Marc Vignal (in French). Éditions Larousse. 2011. p. 169. ISBN 978-2-0358-6059-0.
* ↑ on Discogs
* ↑ on Amazon

## Bibliografia

* Vignal, Marc (1988). Dictionnaire de la musique française. Larousse. ISBN 2-03-720038-2.

## Enllaços externs

* http://www.choeurs-elisabeth-brasseur.com/
* http://www.choeurs-elisabeth-brasseur.com/a-propos-de-nous
* https://www.larousse.fr/encyclopedie/musdico/Brasseur/166420
* https://consent.youtube.com/m?continue=https%3A%2F%2Fwww.youtube.com%2Fwatch%3Fv%3DZ8m2u7Vsdjc&gl=ES&m=0&pc=yt&uxe=23983172&hl=ca&src=1
# Wing (Dakota del Nord)

Wing és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 124 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wing tenia 124 habitants, 68 habitatges, i 32 famílies. La densitat de població era de 81,1 hab./km².
Dels 68 habitatges en un 14,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,1% hi vivien parelles casades, en un 2,9% dones solteres, i en un 51,5% no eren unitats familiars. En el 48,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 30,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,64.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,7% tenia menys de 18 anys, un 4% entre 18 i 24, un 16,9% entre 25 i 44, un 32,3% de 45 a 60 i un 33,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 53 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 14.688 $ i la renda mediana per família de 44.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.750 $ mentre que les dones 23.438 $. La renda per capita de la població era de 14.970 $. Entorn del 10,5% de les famílies i el 19,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wing». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wing». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
Viccionari
# Elena Zernova

Elena Zernova (Sant Petersburg, 1951). És professora i traductora al rus del català, castellà, gallec i anglès. Té traduïdes i publicades més de trenta obres literàries. Es va llicenciar en Filologia espanyola a la Universitat Estatal de Leningrad (ara Sant Petersburg) i el 1976 va defensar la seva tesi doctoral en Filologia romànica a la mateixa universitat, on exerceix com a professora en el departament de Filologia espanyola fins al dia d'avui. Com a investigadora, és autora de més de setanta publicacions científiques i ponent en més de quaranta congressos internacionals. S'interessa per la situació sociolingüística a Espanya, llengües i cultures de la Península i d'Amèrica Llatina. És membre de la Unió dels Escriptors de Rússia i de la de Sant Petersburg. És autora i editora de vuit antologies bilingües de poetes catalans, entre les quals destaquen: L'ombra de l'altre mar. Poesia catalana contemporània (2000) i Temps de miralls exactes: vint dones poetes de parla catalana del segle XX (2001). Va publicar en rus Antologia de contes catalans contemporanis (2006) i una antologia de Pere Calders (2007). Una faceta notable del seu treball com a traductora literària és la traducció al rus de l'obra de Santiago Rusiñol. S'encarrega d'una antologia històrica de la literatura gallega, en la qual intervé com a coordinadora del projecte, seleccionadora i traductora de la que, fins al moment, compta amb 20 volums.

## Referències

* ↑ «Elena Zernova». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Vargas & Lagola

Vargas & Lagola és un duo de música suec, compost per Salem Al Fakir (Huddinge, 27 d'Octubre del 1981) i Vincent Pontare (Solna, 19 de Maig de 1980). Tot i que tots dos músics ja havien treballat en un nombre considerable de projectes junts, van començar a publicar sota aquest nom l'any 2017. A banda de cançons originals, també han publicat les seves versions de dos de les cançons d'Axwell /\ Ingrosso que Al Fakir i Pontare van co-compondre: More Than You Know i Sun is Shining. En el cas de la primera, no són ells qui la canta en la versió final d'Axwell i Sebastian Ingrosso, tot i que sí que van cantar-la en directe abans del seu llançament a l'edició del 2015 de Coachella. En canvi, sí que són els vocalistes de la versió original de Sun Is Shining. També han col·laborat fins un total d'en quatre cançons d'Avicii: en primer lloc a Friend of Mine, inclosa dins l'EP Avici01 i més tard en tres cançons del seu àlbum pòstum Tim: Tough Love (que va ser llançada com a senzill), Excuse me Mr Sir i Peace Of Mind.
Fins al moment només han anat publicant senzills, però per l'edició del 2019 del Record Store Day, van publicar un vinil d'edició limitada, que recollia tots els seus senzills fins a Selfish.

## Discografia
### Senzills com a artista principal
#### 2017

Rolling Stone
Dolores (The Awakening)
As Long As I Have To
Sun Is Shining (Band of Gold)
More Than You Know (Acoustic) (feat. Agnes)

#### 2018

Roads
Selfish

#### 2019

Since ’99
Forgot To Be Your Lover

### Col·laboracions

Avicii feat. Vargas & Lagola - Friend of Mine (2017)
Petter feat. Vargas & Lagola - Lev nu dö sen (2018)
Avicii feat. Agnes Carlsson, Vargas & Lagola - Tough Love (2019)
Avicii feat. Vargas & Lagola - Peace of Mine (2019)
Avicii feat. Vargas & Lagola - Excuse me mr Sir (2019)
Seinabo Sey, Vargas & Lagola - Shores (2019)

## Referències

* ↑ «Vargas & Lagola - Vargas & Lagola» (en castellà). [Consulta: 14 octubre 2019].
# John Dolmayan

John Dolmayan (armeni: Ջոն Դոլմայան) (Beirut, Líban, 15 de juliol de 1973) és un músic, més conegut per ser el bateria del grup de Metal alternatiu System of a Down, i el bateria de la banda Scars on Broadway. Actualment viu a Las Vegas (Nevada). Es va interessar en la bateria quan tenia 2 anys. El seu pare era saxofonista. Quan la seva mare el va portar a un concert del seu pare, va voler imitar el bateria que tocava amb ell. Quan tenia 4 anys, va començar a demanar als seus pares una bateria cada aniversari i Nadal, i als 15 el va obtenir.

## System of a Down

Ha gravat cinc àlbums amb System of a Down: System of a Down (1998), Toxicity (2001), Steal This Album! (2002), i, més recentment, Mezmerize (2005), i Hypnotize (2005). El seu estil a la bateria ha influït en una emergent generació de persones que toquen la bateria, i ha atret a una significant porció de l'audiència de System of a Down.
Les seves expressions facials són famoses, ja que sempre sembla enfadat. També és conegut pel seu combo de hi-hat i caixa, que pot ser sentit en algunes de les cançons de System of a Down.
Va ser el millor bateria del món segons la revista "DRUM!" l'any 2006.

## Discografia
### System of a Down

* 1998: System of a Down
* 2001: Toxicity
* 2002: Steal This Album!
* 2005: Mezmerize
* 2005: Hypnotize

### Axis of Justice

* 2004: Concert Series Volume 1

### Scum of the Earth

* 2004: Blah...Blah...Blah...Love Songs for the New Millennium (Guest Drums)

### Amb Serj Tankian

* 2007: Elect the Dead

### Scars on Broadway

* 2008: Scars on Broadway

## Equipament

Utilitza tambors Tama.
Tama Starclassic Maple White Silk Finish
* 18" x 22" (2) Kick drum
* 8" x 10" Tom
* 9" x 12" Tom
* 10" x 14" Tom
* 16" x 16" Floor Tom
* 16" x 18" Floor Tom
* (2) Piccolo toms
* Paiste Signature Cymbals
* Paiste RUDE Cymbals (24 inch ride)
* Vic Firth Signature Sticks

## Enllaços externs

* Torpedo Comics Website
* John Dolmayan page at drummerworld.com
* SOADomized.com
# Sant Vicenç de Rupià

Sant Vicenç és una església parroquial al nucli de Rupià (Baix Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local. La primera referència documental sobre l'església de sant Vicenç de Rupià data del 1139, com a part d'un conveni de vassallatge entre el bisbe de Girona i Arnau Gausfred. Durant el segle xiii, altres documents confirma l'existència de la parròquia de "sancti Vicenci de Rupiano".
L'edifici actual mostra en la seva configuració elements d'estils diversos, en correspondència amb les intervencions que ha anat experimentant al llarg del temps. La part més antiga conservada és la nau gòtica (s. XV). Entre els segles xvi i xvii s'hi afegiren les capelles laterals tardo-gòtiques i la sagristia, i al segle xviii correspon la construcció de la nova façana i del campanar, barrocs, així com de la darrera capella, realitzada ja en estil neoclàssic.
L'església de Sant Vicenç és un edifici de grans dimensions, de planta rectangular amb absis poligonal i cor als peus. A l'interior té una sola nau, amb 3 capelles a cada costat; la nau es cobreix amb volta de creueria. La façana principal presenta una estructura simètrica. La porta d'accés, rectangular, es troba decorada amb elements d'inspiració clàssica: pilastres d'emmarcament, tríglifs i mètopes amb relleus a la llinda, i frontó trencat amb tres pinacles descoronament.
Damunt la porta hi ha una obertura circular resseguida per una motllura senzilla. La façana, on es poden veure encara restes d'esgrafiats, mostra un coronament sinuós. el campanar, que s'aixeca a la banda esquerra, té base quadrada i cos superior octogonal, on s'obren quatre finestres ogivals. L'interior es cobreix amb volta de creueria. El conjunt es corona amb barana de balustres i un cos superior.

## Notes

* 1 2 3 4 «Sant Vicenç de Rupià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].

## Enllaços externs

* http://www.raco.cat/index.php/EBE/article/viewFile/271587/359215
# Elefant africà

Els elefants africans (Loxodonta) formen un gènere d'elefants que conté dos espècies, l'elefant africà de sabana (Loxodonta africana) i l'elefant africà de bosc (Loxodonta cyclotis).
Tot i que sovint es creu que el gènere rebé el nom de Georges Cuvier el 1825, Cuvier l'escrigué Loxodonte. Un autor anònim en romanitzà l'ortografia a Loxodonta i l'ICZN el reconeix com a autoritat autèntica.
Només s'han trobat fòssils d'elefant africà a Àfrica, on aparegueren a mitjans del Pliocè.

## Referències

* ↑ «Mammal Species of the World - Browse: Loxodonta». [Consulta: 6 abril 2022].
Gèneres de proboscidis :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Mammalia
Superordre: Afrotheria
Clade: Tethytheria :
# Cases del Tenor Francesc Viñas

Les Cases del Tenor Francesc Viñas són una obra del municipi de Moià (Moianès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt arquitectònic de tres cases que pertanyien al tenor Francesc Viñas i Dordal. La de l'extrem dret té un interessant voladís sobre teulada. La de l'extrem esquerre és una torre feta de pedra amb esgrafiats en els dintells de les finestres i balcó també de pedra aixecat damunt de mènsules amb volutes. Hi ha un portal senzill i una torre aixecada al costat amb terrassa a la part superior.
Els jardins contenen diversos elements interessants. Sobretot cal destacar el colomar d'estil modernista que té una torreta adossada i els teulats amb ceràmica vidriada. Té molts elements de ferro forjat, destacant les finestres amb ornamentació floral. Combina maó amb arrebossat.
Envoltant el jardí queden restes d'una barana amb formes corbes, de trencadís de ceràmica que alterna rajoles amb tons marronosos i blancs. Finalment hi ha un conjunt escultòric de tres figures relacionades amb personatges o elements d'òperes de Wagner que el tenor Viñas havia representat.

## Història

A la casa del mig es veuen escrits a la façana diversos noms de músics. Són totes torres construïdes durant el segle xx.
El jardí del tenor Viñas fou adecentat als voltants de 1900 i va conéixer una remodelació els anys 1956-60, promoguda per Jacint Vilardell, gendre del tenor. Del primer jardí, queden restes de la barana, les capelletes (ambdues atribuïdes a Gaudí) i el colomar (atribuït a Puig i Cadafalch). Amb la remodelació van desaparèixer alguns elements i se n'afegiren de nous, com el grup escultòric ja esmentat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cases del Tenor Francesc Viñas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Milan (Indiana)

Milan és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 1.816 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Milan tenia 1.816 habitants, 693 habitatges, i 460 famílies. La densitat de població era de 369 habitants/km².
Dels 693 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,5% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 33,6% no eren unitats familiars. En el 28,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 18,8% de 45 a 60 i un 17% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.066 $ i la renda mediana per família de 41.435 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.512 $ mentre que les dones 22.244 $. La renda per capita de la població era de 16.191 $. Entorn del 7,9% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Milan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Milan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.