OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# True Crimes

True Crimes és una pel·lícula polonesoamericana sobre el crim i de temàtica de drama-thriller dirigida per Alexandros Avranas i escrita per Jeremy Brock. Els protagonistes són Jim Carrey, Agata Kulesza, Charlotte Gainsbourg, Aki Kaurismäki, Kati Outinen, Zbigniew Zamachowski, i Marton Csokas. El rodatge va començar el 12 de novembre de 2015 en Cracòvia, Polònia.

## Repartiment

* Jim Carrey com Jack
* Agata Kulesza
* Charlotte Gainsbourg
* Kati Outinen
* Zbigniew Zamachowski
* Marton Csokas

## Producció

Al maig de 2015, va ser anunciat que Alexandros Avranas dirigiria la pel·lícula de thriller criminal True Crimes, basada en l'article del The New Yorker per David Grann. Jeremy Brock va escriure el guió per a la pel·lícula, la qual seria produïda per Brett Ratner, John Cheng, i David Gerson, mentre Ewa Puszczynska la co-produiria.
El rodatge de la pel·lícula va començar el 12 de novembre de 2015 en Cracòvia, Polònia.

## Referències

* 1 2 3 Kroll, Justin «Jim Carrey in Talks to Star in RatPac’s ‘True Crimes'». variety.com, 14-05-2015. Arxivat de l'original el 2016-08-03 [Consulta: 14 novembre 2015]. Arxivat 2016-08-03 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 6 Blaney, Martin «Jim Carrey thriller 'True Crimes' sets Krakow shoot date». screendaily.com, 22-10-2015 [Consulta: 14 novembre 2015].
* ↑ «On the Set for 11/13/15: Sigourney Weaver and Michelle Rodriguez Start on ‘Tomboy’, Bella Thorne and Patrick Schwarzenegger Wrap ‘Midnight Sun'». ssninsider.com, 13-11-2015 [Consulta: 14 novembre 2015].
# Bar Societat Recreativa

El Bar Societat Recreativa és una obra de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici situat en el carrer Major. Construcció de tres altures, planta baixa i dos pisos. Destaca el coronament de la façana, mixtilini, i la tribuna de fàbrica que sobresurt en el segon pis. La bicromia, ressaltada per la línia que emmarca tota la façana. Finalment, el treball de forja de la pota d'accés i les finestres laterals també és important, mostrant uns motius curvilinis i, en les finestres, la combinació de series vegetals amb motius geometritzants.

## Referències

* ↑ «Bar Societat Recreativa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# La Chapelle-aux-Filtzméens

La Chapelle-aux-Filtzméens (en bretó Chapel-Hilveven) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 567 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 351 | 358 | 302 | 297 | 314 | 382 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Alain Briot | PS |
| 2008- | Erwan Hercouët | |
# Cal Querol (Linyola)

Cal Querol és una obra de Linyola (Pla d'Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici del segle xviii. Jaume Rotés, als anys trenta del segle xx, el definia com un "gran casalot amb els balcons i els llindars de pedra". La casa tenia cup, sitja. Després d'uns decennis en que no hi va viure ningú, la casa fou restaurada amb materials originals. Per ex. als banys, les piles de marbre tenen més de 200 anys d'antiguitat i al terra, les rajoles afegides són del segle xviii. Les rajoles que decoren les habitacions també són del segle xviii. Es conserven les parets de pedra. L' antiga bodega té el sostre d'arc. Gran part dels mobles són els originals de la casa. S'obrí al públic com hotel, l'any 2001.
A l'interior de la casa es conserva un celler de mitja volta, una sitja coberta amb totxos ceràmics, una pica tallada en un bloc de pedra on s'hi emmagatzemava l'oli i un pou d'aigua dolça de més de tres metres de profunditat.
(Text procedent de la declaració de BCIL)

## Referències

* 1 2 3 «Cal Querol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 agost 2021].
# Incident de Sakiet Sidi Youssef

L'incident de Sakiet Sidi Youssef va passar el 8 de febrer de 1958 i fou un episodi de la guerra d'Algèria.
Del 12 de setembre de 1957 al 7 de febrer de 1958 la ciutat tunisiana de Sakiet Sidi Youssef va ser teatre d'una vintena d'incidents fronterers entre l'exèrcit francès i guerrillers del Front d'Alliberament Nacional algerià (conegut per les sigles FLN).
El 2 de gener de 1958 en un xoc fronterer els guerrillers algerians van capturar a 4 soldats francesos i els van portar a Sakiet Sidi Youssef i cap a la regió del Kef. El govern francès va enviar al general Duchalet amb un missatge de protesta pel president Habib Bourguiba, que es va negar a rebre'l, ja que havia combatut contra els patriotes tunisians (els fellaghas) el 1954. El govern va enviar llavors un oficial civil però tot fou en debades.
L'11 de gener unitats del FLN van atacar a una patrulla francesa i van matar 14 soldats francesos i en van fer presoners 5, i tot seguit es van retirar a Sakiet Sidi Youssef.
El 7 de febrer un avió francès fou tocat per metralladores suposadament des de Sakiet Sidi Youssef i havia hagut d'aterrar d'emergència a Tébessa; el govern francès, a proposta del general Edmon Jouhad, comandant de la cinquena regió aèria, va decidir fer una incursió aèria contra aquesta vila, que fou autoritzada pel primer ministre Gaillard i per Jacques Chaban-Delmas ministre de defensa.
El 8 de febrer l'aviació francesa va bombardejar la vila amb 25 avions dels quals 11 eren bombarders B26. Van morir 72 persones civils (12 nens) i 80 van ser ferides. Com a reacció Tunísia va expulsar a cinc cònsols francesos de les principals ciutats del país. L'exèrcit tunisià va bloquejar les casernes de les tropes franceses estacionades al país, va apel·lar a l'ONU i va portar la premsa internacional al lloc, i les reaccions van provocar la caiguda del govern francès el 15 d'abril de 1958 i el 17 d'abril un acord entre França i Tunísia va establir l'evacuació francesa de Tunísia excepte Bizerta.
# Mare Australe

Mare Australe («mar austral») és una mar lunar localitzada al sud-oest de la Lluna. Té 603 km de diàmetre. És pla, fosc i té línies de basalt en el fons. La conca austral va formar-se en l'època prenectariana i el material intern en l'Ímbric superior. Al contrari que la majoria dels mars, posseeix cràters d'impactes de meteorits: Jenner i Lamb, plens de lava basàltica.

## Referències

* Atles NASA Lunar: Mare Australe Arxivat 2009-03-22 a Wayback Machine.
Coordenades: 38.9ºN 93.0ºE
# Donna Noble

Donna Noble (Dona Noble, Donna Temple-Noble) és un personatge de la sèrie de televisió de ciència-ficció de la BBC Doctor Who i és la companya de "el Doctor" a la quarta temporada d'aquesta. Donna Noble és interpretada per Catherine Tate.
Apareix per primer cop a l'episodi Núvia a la fuga, un capítol especial de Nadal del 2006, on el Doctor la segresta per accident, portant-la a la TARDIS. Passa una temporada sencera fins que no es converteix en la companya del Doctor el 2008. Es troba amb ell el primer capítol de la quarta temporada, investigant uns fets estranys sobre l'empresa Adiposa i les seves misterioses pastilles per perdre pes.
Després d'un malaurat accident, la Donna canvia alguns gens amb el Doctor (metacrisi biològica), transformant-se en mig Senyor del Temps. L'onzè Doctor, li esborra la memòria perquè la metacrisi entre humans i senyors del temps no és viable i si no ho fes ella acabaria morint. Després l'envia a casa i fa prometre a la seva família que no li diran res sobre ell, perquè no pugui recordar que és mig senyora del temps i mori. Donna reapareix en l'especial de 2009-10 de dos capítol titulat La fi del temps.

## Referències

* ↑ «Donna says "I do!"». British Broadcasting Corporation, 03-07-2007 [Consulta: 3 juliol 2007].
* ↑ ; David Tennant, Catherine Tate (guest hosts) «Jonathan Ross». . (BBC Radio 2) [London], 11-04-2009. « »
* ↑ Miloudi, Sarah «Catherine Tate spotted filming Doctor Who in Swansea sun». Western Mail, 14-04-2009 [Consulta: 16 abril 2009].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Doctor Who
* Donna Noble Arxivat 2011-12-20 a Wayback Machine. a IMDb
# Crocidura jouvenetae

Crocidura jouvenetae és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes (Soricidae). Viu al sud de Guinea Equatorial, Libèria, Costa d'Ivori i Sierra Leone.

## Referències

* ↑ Hutterer, R., Kryštufek, B., Amori, G. i Kefelioglu, H.. Crocidura jouvenetae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 17 gener 2009.
# Cal Purroig

Cal Purroig és una masia del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta basilical amb teulada a dues vessants. Consta de planta baixa, pis i golfes, les quals només es troben en la cruïlla central que és més elevada que les dues laterals. Està orientada a migdia.

## Història

Existeix un document referent a Cal Purroig del 1792 on hi figura un segell lacrat del rei Carles III. Aquesta masia està ubicada dins del nucli més antic del poble. Als anys 60 del segle xx, la masia va ser reformada.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Purroig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Vinicius para Crianças - Arca de Noé

Vinicius para Crianças - Arca de Noé va ser un programa de televisió brasiler dirigit per Evaldo Rui, basat en l'àlbum A Arca de Noé de Vinicius de Moraes.
Amb la direcció general de Augusto César Vannucci el musical fou emès originalment el 10 d'octubre de 1980 a Rede Globo. Va ser el primer programa de la televisió brasilera en guanyar um premi Emmy.

## Producció

L'escenògraf Federico Padilla va crear amplis espais, instal·lats al Teatre Fênix, al barri Jardim Botânico, a Rio de Janeiro, que permeten un gran moviment de músics i actors a l'escenari.
L'escenari també va fer ús d'alguns efectes, com ara el croma, una característica que permet que la imatge capturada per una càmera s'insereixi sobre una altra, creant la impressió de primer pla i de fons. Així es va poder crear un ambient lúdic, reforçant la poesia de Vinicius de Moraes.

## Números musicals

| Cançó | Artista(s) |
| "A Arca" | Milton Nascimento i Chico Buarque |
| "A Porta" | Fábio Jr. |
| "A Foca" | Alceu Valença |
| "A Pulga" | Bebel Gilberto |
| "As Abelhas" | Moraes Moreira |
| "O Pato" | MPB4 |
| "São Francisco" | Ney Matogrosso |
| "O Gato" | Marina Lima |
| "A Casa" | Boca Livre |
| "Aula de Piano" | As Frenéticas i Martim Francisco |
| "O Relógio" | Walter Franco |
| "A Corujinha" | Elis Regina |
| "Menininha" | Toquinho |

## Premis

| Any | Premi | Categoria | Resultat |
| 1981 | 9th International Emmy Awards | Arts Populars | Guanyador |
| 1981 | Premis Ondas | Millor Programa de TV de l'Any | Guanyador |
| 1981 | Iris Award | Millor Programa de televisió estranger | Guanyador |
| 1982 | Prêmios APCA | Millor Programa Musical | Guanyador |

## Referències

* ↑ InfanTv. «Vinícius Para Crianças - Arca de Noé - 1980».
* ↑ Gshow. «Emmy Internacional 2016: relembre quem já ganhou o prêmio pela TV Globo».
* ↑ The Bulletin. «International Emmy winners announced».
# Maria Josep Valero

Maria Josep Valero (Pollença, 28 d'octubre de 1942) és una actriu i presentadora de televisió mallorquina.
Va ser una de les locutores pioneres de la història de la televisió a Espanya. Va entrar a TVE el 1959 després d'haver cursat estudis de Batxillerat. El seu primer programa va ser l'espai infantil Las hazañas de Marianín y Teresita. En anys successius va compartir plató amb les grans estrelles del mitjà a Espanya, com Jesús Álvarez, al programa de varietats per excel·lència de la cadena en aquells primers anys: La hora Phillips, en el qual va substituir a Laura Valenzuela o Caras nuevas, en el qual va substituir a Blanca Álvarez. Va compaginar la presentació de programes amb incursions en la interpretació, en espais dramàtics com a Primera fila o Estudio 1, en els quals va interpretar, entre altres obres El caso de la mujer asesinadita, de Miguel Mihura, El baile de los ladrones, de Jean Anouilh o Milagro en la Plaza del Progreso, de Joaquín Calvo Sotelo.
Després de dedicar-se durant anys a la presentació de programes, entrada la dècada de 1970 es va situar darrere de les càmeres en tasques de realització, fins a la seva retirada definitiva. La seva faceta d'actriu, amb prou feines desenvolupada, va trobar ressò en quatre pel·lícules: El guardián del paraíso (1955), La vida es maravillosa (1956), ambdues de Pere Lazaga, Villa Alegre (1958), d'Alejandro Perla i La residencia (1969), de Narciso Ibáñez Serrador.

## Referències

* 50 anys de TVE. Lorenzo Díaz. Aliança Editorial, 2006. Pàgines 55, 57, 64, 88, 99 i 133.
* Quien es quien en TVE. 1972. Pàgina 5
# Sean De Bie

Sean De Bie (Bonheiden, Anvers, 3 d'octubre de 1991) és un ciclista belga, professional des del 2014. Actualment corre a l'equip Lotto Soudal. És fill d'Eddy De Bie, antic ciclista professional, i nebot de Danny De Bie, campió del món de ciclocròs el 1989 a Pontchâteau. En el seu palmarès destaquen els Tres dies de Flandes Occidental de 2016.

## Palmarès

* 2009
** Vencedor d'una etapa de la Lieja-La Gleize
* 2010
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Província de Lieja
* 2011
** Vencedor d'una etapa a la Toscana-Terra de ciclisme
* 2012
** Vencedor d'una etapa al Triptyque des Monts et Châteaux
* 2013
** Campió d'Europa en ruta sub-23
* 2015
** 1r al Gran Premi Impanis-Van Petegem
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 2016
** 1r als Tres dies de Flandes Occidental
* 2018
** Vencedor d'una etapa a l'Étoile de Bessèges

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2016. 108è de la classificació general
* 2017. Abandona (16a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net'
# Cicle de vida

«Cicle de vida o cicle vital» té aquests significats:
* Cicle de vida o cicle biològic, període que inclou una generació completa d'un organisme viu incloent la reproducció
* Anàlisi del cicle de vida, tècnica per avaluar els impactes ambientals associats a totes les etapes de la vida d'un producte des de l'extracció de matèria primera fins al processament de materials, fabricació, distribució, ús, reparació i manteniment, i gestió com a residu
* Cicle de vida dels documents
# Halterofília als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - Aixecament a dues mans

Halterofília als Jocs Olímpics d'Estiu de 1904 :
| Aixecament a dues mans | homes |
| Concurs complet | homes |
| < 1896 1920 > |||
La prova d'aixecament a dues mans fou una de les dues proves d'halterofília que es disputà durant els Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904. Fou la segona vegada que es disputà aquesta prova i hi van prendre part 4 aixecadors procedents de dos països.
El vencedor fou el grec Periklís Kakusis amb un pes de 111,70 kg.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Periklís Kakusis | Oscar Osthoff | Frank Kugler |

## Resultats

| Posició | Atleta | Pes |
| | Periklís Kakusis (GRE) | 111.70 |
| | Oscar Osthoff (USA) | 84.37 |
| | Frank Kugler (USA) | 79.61 |
| 4 | Oscar Olson (USA) | 67.81 |
# La llei de Lidia Poët

La llei de Lidia Poët (títol original en italià, La legge di Lidia Poët) és una sèrie de televisió dirigida per Matteo Rovere i Letizia Lamartire i centrada en la figura de Lidia Poët, la primera dona advocada d'Itàlia. La sèrie es va distribuir per Netflix a partir del 15 de febrer de 2023. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

A Torí, a finals del segle xix, una sentència del Tribunal d'Apel·lació local va declarar il·legítima la inscripció de Lidia Poët al Registre d'Advocats, impedint-li així l'exercici de la professió només pel fet de ser dona. Sense diners però plena d'orgull, la Lidia troba feina al despatx d'advocats del seu germà Enrico, mentre prepara el recurs per anul·lar les conclusions del Tribunal.

## Personatges i intèrprets
### Principals

* Lidia Poët, interpretada per Matilda De Angelis.
* Jacopo Barberis, interpretat per Eduardo Scarpetta.
* Enrico Poët, interpretat per Pier Luigi Pasino.
* Marianna Poët, interpretada per Sinéad Thornhill.
* Teresa Barberis, interpretada per Sara Lazzaro.
* Andrea Caracciolo, interpretat per Dario Aita.

### Secundaris

* Albertina, interpretada per Alessia Spinelli.
* Jutge instructor, interpretat per Aldo Ottobrino.
* Fiscal del Rei, interpretat per Francesco Biscione.
* Attila Brusaferro, interpretat per Jacopo Crovella.
* Nicole, interpretada per Camille Dugay.
* El pare de la Lidia, interpretat per Alessandro Federico.
* La mare de la Lidia, interpretada per Olga Rossi.
* Lidia als 8 anys, interpretada per Mia McGovern Zain .
* Coroner, interpretat per Matteo De Mojana.
* Lorenzo, interpretat per Stefano Fumagalli.
* Guàrdia de la presó, interpretat per Fabrizio Odetto.
* Maya Cristallo, interpretada per Roberta Mengozzi.

## Referències

* ↑ «La legge di Lidia Poët». Goita què fan, ara!. [Consulta: 23 febrer 2023].
# Buengas

Buengas (fins 1975 Nova Esperança) és un municipi de la província de Uíge. Té una extensió de 2.875 km² i 58.353 habitants. Comprèn les comunes de Cuilo Cambozo, Nova Espença (ex Buenga Norte) i Quimbianda (Buenga Sul). Limita al nord amb el municipi de Maquela de Zombo, a l'est amb els de Quimbele i Milunga; al sud amb el de Sanza Pombo; i a l'oest amb Damba.

## Referències

* ↑ Buengas al web del cens d'Angola
# Enzo Francescoli Uriarte

Enzo Francescoli Uriarte (Montevideo, 12 de novembre de 1961) és un exfutbolista uruguaià.

## Carrera esportiva

Debutà a l'Uruguai amb el Montevideo Wanderers. Fou transferit al River Plate de l'Argentina, club on passà dues etapes, una als vuitanta i una segona als noranta, i en total guanyà 5 lligues i una Copa Libertadores el 1996. A Europa destacà principalement a França on defensà els colors del Racing Club de Paris (Matra Racing Paris en aquells anys) i de l'Olympique de Marsella. A Itàlia jugà al Cagliari Calcio i al Torino FC.
Francescoli jugà 72 cops amb Uruguai entre 1982 i 1997, rècord al país. Disputà els Mundials de 1986 i 1990. També jugà 5 Copes Amèrica guanyant en tres edicions.
Fou nomenat per Pelé com un dels 100 futbolistes vius més importants el març del 2004.

## Palmarès

* Copa Amèrica de futbol: 1983, 1987, 1995
* Copa Libertadores de América: 1996
* Supercopa Sud-americana: 1997
* Lliga argentina de futbol: 1985-86, Apertura 1994, Apertura 1996, Clausura 1997, Apertura 1997
* Lliga francesa de futbol: 1990
* Campionat sud-americà juvenil: 1981
* Copa Nehim 1983

## Distincions individuals

* Futbolista americà de l'any 1984, 1995
* Màxim golejador del campionat argentí de futbol 1985, 1986, 1994
* Futbolista de l'any a l'Argentina 1985, 1995
* Futbolista estranger de l'any a França 1990

## Referències

* ↑ rsssf: Uruguay record international footballers

## Enllaços externs

* Estadístiques internacionals
* Perfil Arxivat 2008-04-28 a Wayback Machine. (castellà)
* 10 herois de la Copa Amèrica
# Maria Marí Guasch

Maria Marí Guasch (Sant Llorenç de Balàfia, març de 1909 - Eivissa, octubre de 2001) fou una militant republicana i víctima de la repressió franquista. Quan tenia 18 anys es casà amb Josep Serra Guasch. Durant la Segona República, ambdós militaren en el partit republicà de Manuel Azaña, Izquierda Republicana.
Maria Marí destacà per haver estat la primera dona que participà en un míting polític a l'illa d'Eivissa. Fou durant la campanya de les eleccions del 16 de febrer de 1936, que feu un míting a la botiga de Can Vidalet (un conegut esquerrà) del seu poble. En el seu discurs parlà sobre educació, sobre els drets de les dones i sobretot, de les condicions d'aquestes en el món rural.
A l'inici de la Guerra Civil ella i el seu home foren represaliats. El març de 1937, la Guàrdia Civil els detingué. Els dos ingressaren a la presó de la ciutat d'Eivissa. Maria Marí estigué empresonada quasi quatre anys, primer a la presó d'Eivissa i després a la presó de Palma. Finalment fou indultada. En canvi, Josep Serra Guasch complì quasi 6 anys de presó, passant per les presons d'Eivissa, de Can Mir (Palma), el camp de concentració de Formentera, la presó de València i la d'Alcoi, fins que també fou indultat.
Maria Marí morí a Eivissa l'octubre de 2001 als 92 anys. La ciutat d'Eivissa li reté homenatge donant el seu nom a un carrer.

## Referències

* 1 2 Dones: reconstruïm la història. Les Illes 1880-1936, 2010, p. 136.
* ↑ Riera Escandell, Francisca «Les Dones i la Guerra Civil». Memòria contra l'oblit. Les fosses de la Guerra Civil a Eivissa i Formentera, 2006, pàg. 109-120 [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ Dones: reconstruïm la història. Les Illes 1880-1936, 2010, p. 137.
* ↑ «Inauguració dels monòlits dedicats a Margalida "Llogat" i a les Treballadores de l'albercoc». Ajuntament d'Eivissa, 08-03-2017. [Consulta: 27 febrer 2021].
# Verplanckita

La verplanckita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de William E. Ver Planck (1916-1963), geòleg de la Divisió de Mines i Geologia de Califòrnia (Estats Units).

## Característiques

La verplanckita és un silicat de fórmula química Ba₄Mn2+ 2Si₄O₁₂(OH,H₂O)₃·Cl₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1964. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 2,5 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la verplanckita pertany a «09.CE - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$^8$- (vierer-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: papagoïta, baotita, nagashimalita, taramel·lita, titantaramel·lita, barioortojoaquinita, byelorussita-(Ce), joaquinita-(Ce), ortojoaquinita-(Ce), estronciojoaquinita, estroncioortojoaquinita, ortojoaquinita-(La), labuntsovita-Mn, nenadkevichita, lemmleinita-K, korobitsynita, kuzmenkoïta-Mn, vuoriyarvita-K, tsepinita-Na, karupmøllerita-Ca, labuntsovita-Mg, labuntsovita-Fe, lemmleinita-Ba, gjerdingenita-Fe, neskevaaraïta-Fe, tsepinita-K, paratsepinita-Ba, tsepinita-Ca, alsakharovita-Zn, gjerdingenita-Mn, lepkhenelmita-Zn, tsepinita-Sr, paratsepinita-Na, paralabuntsovita-Mg, gjerdingenita-Ca, gjerdingenita-Na, gutkovaïta-Mn, kuzmenkoïta-Zn, organovaïta-Mn, organovaïta-Zn, parakuzmenkoïta-Fe, burovaïta-Ca, komarovita i natrokomarovita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres trobades a la zona de les troballes de minerals de bari, a 4,7 quilòmetres de Cats Head Mountain, al costat de Big Creek, la qual també és considerada la seva localitat tipus juntament amb la zona esmentada. Aquest indret, amb mineralitzacions de silicats de bari, es troba al dipòsit de Rush Creek, al comtat de Fresno, Califòrnia (Estats Units). Són els dos únics indrets a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Verplanckite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 octubre 2018].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: November 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 2019-08-10. [Consulta: 26 març 2018].
* ↑ «Esquire No. 7 claim, Big Creek, Rush Creek deposit, Big Creek-Rush Creek District, Fresno Co., California, USA» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 octubre 2018].