OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pinsà rosat de tres bandes

El pinsà rosat de tres bandes (Carpodacus trifasciatus) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de coníferes de les muntanyes de l'oest de la Xina. En hivern viatja cap al sud, fins al Tibet.

## Referències

* ↑ «Pinsà rosat de tres bandes». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Caja de Ávila

Caja de Ávila és una caixa d'estalvis castellana amb seu a Àvila. Forma part del nou grup Banco Financiero y de Ahorros o Bankia (Caja Madrid, Bancaixa, Caixa Laietana, la Caja de Canarias, Caja de Ávila, Caja Segovia i Caja Rioja), fusió realitzada mitjançant el Sistema Institucional de Protecció (SIP).

## Referències

* ↑ «Júpiter, Diada, Breogán y Espiga: los nombres de las nuevas cajas españolas» (en castellà). El Economista, 08-07-2010. [Consulta: 16 octubre 2010].

## Vegeu també

* Confederació Espanyola de Caixes d'Estalvis
# Consell regional de Meguidó

El Consell Regional de Meguidó (en hebreu: מועצה אזורית מגידו) (transliterat: Moatza Azorit Meguido) és un consell regional que es troba en el nord d'Israel, i que inclou terres de l'altiplà de Menashe, i part de la Vall de Jizreel. El consell està delimitat per la ciutat de Yokneam I·lit al nord, i la serralada del Mont Carmel a l'est, i reuneix a unes 9.600 persones, repartides en 9 quibutsim i 4 moixavim que estan ubicats en el seu territori municipal. El consell porta el nom de l'antiga ciutat de Meguidó, amb les restes d'aquesta vila que es troba a la rodalia del quibuts Meguidó, en el territori del consell. El cap del consell regional és Hanan Erez, un membre del quibuts Hazorea que va ser escollit pel càrrec en 2004.

## Llista d'assentaments
### Quibutsim

* Dalia
* Ein HaShofet
* Gal'ed
* Givat Oz
* Hazorea
* Megiddo
* Mishmar Haemek
* Ramat HaShofet
* Ramot Menashe

### Moixavim

* Eliakim
* Midrakh Oz
* Yokneam

### Assentament

* Ein HaEmek

## Referències

* ↑ «www.megido.org.il/». Arxivat de l'original el 2018-12-18. [Consulta: 27 desembre 2017].
# Ballyclare

Ballyclare (en gaèlic irlandès Bealach Cláir, que vol dir "pas de la planura"; en escocès de l'Ulster Bellyclare) és una vila d'Irlanda del Nord, al comtat d'Antrim, a la província de l'Ulster.

## Demografia

Ballyclare és classificada com a ciutat petita per la Northern Ireland Statistics and Research Agency (NISRA) (amb una població entre 4.500 i 10.000 habitants). Segons el cens de 2001 tenia 8.770 habitants dels quals:
* 21,5% tenia menys de 16 anys i el 18,9% en tenia més de 60
* 48,3% són homes i el 51,7% són dones
* 8% són catòlics irlandesos i el 92% són protestants.
* 3,3% de la població entre 16–74 anys està a l'atur.

## Història

Ballyclare ha estat habitat des de fa cinc mil anys. Les primeres proves de població a l'àrea és un jaciment de 39 puntes de fletxa de pedra, moltes perfectament acabades, trobades quan s'anava a edificar vora el riu en novembre de 1968.
El territori fou atacat pels vikings i els normands. Quan els normands construïren el castell a Carrickfergus van fer també una línia de posts al llarg del riu anomenats "Ollar" (riu dels joncs). Quan els soldats feien el viatge de Carrickfergus a Antrim arribaven a aquest punt del riu quan portaven sis milles començaren a anomenar l'Ollar com a Six Mile Water. Una d'aquestes motes construït a la vora del riu és el Parc Memorial de Guerra de Ballyclare. Hi havia dos marges oposats del riu a Doagah i a Antrim. La vila va créixer amb la colonització de l'Ulster i va rebre permís del rei Jordi II de la Gran Bretanya en 1756 per a organitzar dues fires cada any i un mercat.
Al mateix temps que els pares pelegrins desembarcaven a Amèrica, Ballyclare fou poblat amb colons escocesos. Jonathan Swift hi va predicar i d'aquí n'eren originàries les famílies de Mark Twain, Sam Houston i el general Alexander Macomb. La gent de Ballyclare i dels voltants va tenir un paper important en la rebel·lió irlandesa de 1798 i lluità en la batalla d'Antrim. Al començament del segle xix Ballyclare era una ciutat industrial creixent amb un consell urbà i esdevingué el principal productor de paper a Irlanda.

## Referències

* ↑ Placenames Database of Ireland
* ↑ Kallen, Jeffrey L. Focus on Ireland, p. 190.
* ↑ Northern Ireland Statistics and Research Agency website.
# Bar mitsvà

El Bar Mitsvà (en hebreu: בר מצווה) és un ritual iniciàtic pel qual l'infant jueu arriba a la seva majoria d'edat religiosa, en principi als tretze anys. El seu rol social és similar al que té la primera comunió per als fidels catòlics.

## Fill del Manament

Quan un nen jueu arriba a l'edat de la maduresa (12 anys per les nenes, 13 pels nens), es torna responsable de si mateix sota la llei jueva. En aquest punt, el nen es converteix en un Bar mitsvà, (בר מצווה, "fill del manament"). La forma plural és Bené mitsvà, encara que per a les celebracions múltiples hom diu "Bar mitsvot". Abans d'aquesta edat, tota la responsabilitat és dels pares. Després d'aquesta edat, els nens tenen el privilegi de participar en totes les àrees de la vida i la comunitat jueves, i tenen responsabilitats de les lleis rituals, de la tradició i de l'ètica.
Des dels temps medievals, és una tradició jueva celebrar l'edat del Bar Mitsvà dels nens. Usualment, el Sàbat (dissabte) anterior al seu 13è aniversari, el nen pot llegir de la Torà i de la Haftarà i té el privilegi de dir un petit devar Torà (homilia), o dirigir part de les pregàries de la sinagoga. Quan el nen rep l'honor de llegir la Torà a la sinagoga (acció que s'anomena aliyyà en hebreu), el nen oficialment ha arribat a l'edat del Bar Mitsvà. A vegades, la celebració es realitza un altre dia. La reunió inclou un menjar de celebració amb la família, els amics i els membres de la comunitat.
Moltes congregacions demanen als nens que volen fer el Bar Mitsvà que es presentin a un mínim de pregàries sabàtiques a la sinagoga, que facin un temps d'estudi a l'escola hebrea, que facin un donatiu per a caritat o que facin un servei comunitari, i que siguin membres actius d'una sinagoga. Pot ser necessari llogar a un professor per l'estudi de l'hebreu, la Torà, i conceptes bàsics jueus.
Quan el nen arriba a l'edat del Bar Mitsvà, ja pot portar filactèries, en hebreu תפילין Tefil·lín. En algunes comunitats ortodoxes, el costum és que el nen porti les filactèries entre un i tres mesos abans del seu Bar mitsvà. D'aquesta manera, arribat el moment, el nen ja sabrà com posar-se-les.

## Vegeu també

* Bat mitsvà
* Brit Milà

## Referències

* ↑ http://www.jewishencyclopedia.com/articles/2473-bar-mizwah jewishencyclopedia.com
* ↑ http://www.chabad.org/library/article_cdo/aid/81815/jewish/Some-Laws-of-Tefillin.htm chabad.org
# Pedro Salinas

Pedro Salinas Serrano (Madrid, 27 de novembre de 1891 - Boston, Estats Units, 4 de desembre de 1951) fou un escriptor espanyol, membre de la generació del 27, conegut per la seva poesia i els seus assajos.

## Obra poètica

* Presagios, M., Índice, 1923
* Seguro azar, M., Revista de Occidente, 1929
* Fábula y signo, M., Plutarco, 1931
* La voz a ti debida, M., Signo, 1933
* Razón de amor, M., Ediciones del Árbol; Cruz y Raya, 1936
* Error de cálculo, México, Imp. Miguel N. Lira, 1938
* Lost Angel and other poems, Baltimore, The Johns Hopkins University Press, 1938 (Antología bilingüe con poemas inéditos. Trad. de Eleanor L. Thurnbull)
* Poesía junta, Bs. As., Losada, 1942
* El contemplado (Mar; poema), México, Nueva Floresta; Stylo, 1946
* Todo más claro y otros poemas, Bs. As., Sudamericana, 1949
* Poesías completas, M., Aguilar, 1955 (Incluye el libro inédito Confianza)
* Poesías completas, M., Aguilar, 1956 (Edición de Juan Marichal)
* Volverse sombra y otros poemas, Milán, All'insegna del pesce d'oro, 1957
* Poesías completas, B., Barral, 1971.

## Referències

* ↑ «Pedro Salinas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Biografia de Pedro Salinas (castellà)
# Bellmunt (Sant Pere de Torelló)

Bellmunt és una muntanya de 1.247 metres al municipi de Sant Pere de Torelló, a la comarca d'Osona, i al cim hi ha el Santuari de la Mare de Déu de Bellmunt. És el punt culminant de la serra homànima. Les seves principal vies d'ascenció són des de Vidrà pel GR-3, des de Santa Maria de Besora i Sant Pere de Torelló pel GR-151 o pel PR C-45 des de Torelló o Sant Pere de Torelló. Des del capdamunt del cim es pot observar una bona panoràmica del Pirineu Oriental, la serralada Transversal i la plana de Vic.
Al cim hi ha un vèrtex geodèsic (referència 292092001 de l'ICC).
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Vegeu també

* Serra de Bellmunt
* Subpirineu

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Rifà, Eduard. Puigsacalm Bellmunt. Mapa i guia. Granollers: Alpina, 2016. ISBN 978-84-8090-676-0.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 12 febrer 2018].
# Alix de França

Alix de França (França, 1150 - 1195) fou princesa del Regne de França i comtessa consort de Blois (1164-1191). Fou la segona filla del rei Lluís VII de França i la seva primera esposa Elionor d'Aquitània. Era neta per línia paterna de Lluís VI de França i Adelaida de Savoia, i per línia materna de Guillem X d'Aquitània i Elionor de Chatellerault. Fou germana gran, per part de mare, dels futurs reis d'Anglaterra Ricard Cor de Lleó i Joan sense Terra. Es va casar el 1164 amb el comte Teobald V de Blois, convertint-se en la seva segona esposa. D'aquest matrimoni tingueren:
* l'infant Teobald de Blois, mort jove
* l'infant Lluís I de Blois (?-1205), comte de Blois, Chartres i Clermont
* la infanta Margarida de Blois (1170-1230), comtessa de Blois
* la infanta Adelaida de Blois, abadessa de Fontevrault
* la infanta Isabel de Blois (?-1248), comtessa de Chartres
* l'infant Enric de Blois, mort jove
* l'infant Felip de Blois, mort jove
# Moody (cràter)

Moody és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 83 km de diàmetre. Porta el nom de l'escultor i pintor jamaicà Ronald Moody (1900-1984), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2008.
Moody disposa d'un pic central o estructura de pic anul·lar i un anell de material fosc en el seu sòl exterior. L'àrea interior de l'anell fosc apareix en les imatges WAC de color millorada en vermellós, el que indica la presència de material de composició diferent a la del material fosc de la de qualsevol de l'entorn immediat del cràter. El material fosc s'ha trobat associat amb altres cràters a Mercuri, incloent Munch i Poe. Moody és una cosa inusual per tenir el seu anell fosc confinat dins del cràter, en lloc de formar la vora del cràter com en el del Munch i el Poe

## Referències

* ↑ «Moody». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 12-10-2016. [Consulta: 14 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# San Vittore del Lazio

San Vittore del Lazio és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 130 km al sud-est de Roma i a uns 50 km al sud-est de Frosinone.
San Vittore del Lazio limita amb els municipis de Cassino, Cervaro, Conca Casale, Mignano Monte Lungo, Rocca d'Evandro, San Pietro Infine, Venafro i Viticuso.
A 1 de gener de 2019 tenia 2.571 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Crocidura hutanis

Crocidura hutanis és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes (Soricidae) que es troba al nord de l'illa de Sumatra, on és una espècie bastant comuna. Possiblement també és comuna a la resta de l'illa. Està probablement amenaçada per la desforestació.

## Referències

* 1 2 Lunde, D.P; Ruedas, L.A.; van Strien, N.J. (2017). "Crocidura hutanis (errata version published in 2020)." 2017 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2017. [Consulta: 4 abril 2023]

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Pilar Canela Vila

Pilar Canela Vila (Cerdanyola del Vallès) és una poetessa i artista catalana, especialitzada en poesia introspectiva.
De jove, va estudiar la diplomatura de psicologia, fet que més endavant l'ajudarà a fer introspeccions en les seves obres literàries. A més a més, ha realitzat diversos cursos sobre psicoanàlisi i literatura. Col·labora activament en una associació modesta però amb ganes de potenciar la poesia, Ramat de Pedres. Aquesta entitat té com a objectiu fer arribar la poesia als oients. D'aquesta manera, les intervencions dels diferents col·laboradors pretenen fomentar el gust per la poesia. Ha publicat vuit llibres de poemes amb temàtiques diferents però sempre parlant d'aspectes personals. Ofereix literatura poètica als lectors des del 1995 amb Com un (parèntesi) de foc fins al 2005 amb Àngels, fades i bruixes de la sort. Així mateix, ha guanyat diversos premis literaris. La seva darrera obra, Àngels, fades i bruixes de la sort, va ser presentada a Cerdanyola del Vallès i hi van comparèixer autors com Màrius Sampere, Jordi Condal i Josep Colet, que van recitar poemes de l'obra i la van definir com “una fotografia dels sentiments de la Pilar”. Montserrat Costas, autora del pròleg d'aquesta obra: "és la seva obra més lluminosa, sense abandonar la introspecció psicològica que caracteritza la seva obra poètica".

## Obra
### Poesia

* Com un (parèntesi) de foc Autoeditat, 1995
* Els calius del marbre Columna, 1999
* Com si m'hi anés la vida Editorial Granollers, 2000
* L'íntim espectacle Viena Edicions, 2001
* Ecos del temps Viena Edicions, 2002
* Som del silenci Viena Edicions, 203
* Galeria anònima Viena Edicions, 2005
* Àngels, fades i bruixes de la sort Viena Edicions, 2008

## Referències

* ↑ http://www.cmsc.cat/agenda_detall_1/_CAFjuKR7gbVUeUxcall__TpTAZ7f2AvAQTydfK_o0cYjnBMrvD0GL17fcumnEs0_JeChZDXn9Rg Arxivat 2018-04-05 a Wayback Machine.
* ↑ http://cerdanyola.info/cultura/pilar-canela-presenta-la-seva-darrera-obra-ngels-fades-i-bruixes-de-la-sort/
* ↑ http://www.vienaeditorial.com/mostrarllibre.asp?ididioma=2&idllibre=96 Arxivat 2018-04-05 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.vienaeditorial.com/mostrarllibre.asp?ididioma=2&idllibre=112 Arxivat 2018-04-05 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.vienaeditorial.com/fitxers/GALERIA%20AN%C3%92NIMA.pdf Arxivat 2018-04-05 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.vienaeditorial.com/fitxers/%C3%80NGELS,%20FADES%20I%20BRUIXES%20DE%20LA%20SORT.pdf Arxivat 2018-04-05 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* https://codols.blogspot.com.es
* http://www.lletrescatalanes.cat/ca/index-d-autors/item/canela-vila-pilar
# Basolecte, acrolecte i mesolecte

Els termes basolecte, acrolecte i mesolecte van ser utilitzats per William Stewart el 1965 per primera vegada quan va analitzar les formes que prenia el llenguatge crioll i les grans diferències que tenien amb la llengua original a causa de la forma en què derivava aquesta. A la dècada dels 70 Dereck Bickerton va popularitzar els termes per referir-se a l'alternança de codi utilitzada per molts parlants de llengües criolles que també tenien certa fluïdesa en l'estàndard de la llengua colonitzadora.
Un basolecte crioll mostra una estructura totalment diferent de la llengua colonitzadora i genera dues varietats que són inintel·ligibles entre elles com per exemple el jamaicà crioll de l'anglès. El basolecte no obstant és un sistema en ell mateix i s'utilitza com a llengua vernacla. Sota certes condicions sorgeixen altres varietats que són intermèdies entre el basolecte crioll i la llengua colonitzadora. La varietat dins del crioll continu que es més propera a la llengua colonitzadora i té més prestigi s'anomena acrolecte. Mesolecte és un terme que engloba tot l'espectre de varietats intermèdies entre el basolecte i l'acrolecte.
El lingüista Salikoko Mufwene de la Universitat de Chicago explica el fenomen de la basolectització lluny de la norma, sovint europea, com l'idioma entre una població europea i una no europea mixta.

## Acrolecte

Un acrolecte és la llengua dominant en una situació de llengües en contacte. També és la varietat lingüística pròpia de les classes altes i en els processos de formació del crioll és la varietat lingüística més propera a la llengua dels colonitzadors i per aquest motiu és la que es considera més prestigiosa.

## Basolecte

Un basolecte és la varietat social parlada pels grups socials empobrits culturalment. En una comunitat amb llengua criolla és la varietat lingüística més allunyada de la llengua font dels colonitzadors europeus, per aquest motiu és la que té un menor prestigi.

## Mesolecte

Varietat lingüística pròpia de les classes intermèdies. Són varietats lingüístiques amb no gaire prestigi però no són desprestigiades dins de les comunitats que compten amb llengua criolla.

## Referències

* ↑ Swann, Deumert, Lillis i Mesthrie, J., A., T. i R.. A Dictionary of Sociolinguistics. Tuscaloosa: The University of Alabama Press, 2004.
* ↑ Ruiz, Sanz, Solé. Diccionari de sociolingüística. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2001.
# Alix de Namur

Alix de Namur (+ juliol de 1169) fou hereva del marquesat de Namur. Alix era filla de Godofreu I de Namur i Ermesinda de Luxemburg (filla de Conrad I de Luxemburg. Es va casar el 1130 amb Balduí IV comte d'Hainaut (+ novembre de 1171).
Va ser designada hereva pel seu germà Enric IV de Luxemburg i I de Namur (Enric el Cec) que no tenia descendència. La designació es va fer amb la condició que Alix traspassaria el comtat al seu fill Balduí (V) a partir de la mort del seu marit Balduí IV. Alix va morir abans que Balduí IV, però l'herència es va mantenir i el 1171 Balduí V va assolir el control. Enric el Cec va conservar Luxemburg i va morir sense fills el 1196.
Del seu matrimoni amb Balduí IV d'Hainaut (1130) va tenir a:
* Violant (1131–1202), esposa d'Hug IV, comte de Saint Pol
* Balduí V (1134–1147)
* Agnes (1142–1168)
* Godofreu comte d'Ostervant (1147–1163)
* Guillem, casat amb Mafalda de Lalaing
* Laureta (1150–1181), esposa de Bucard IV, comte de Montmorency
* Balduí V d'Hainaut (1150–1195), comte d'Hainaut (1171-1195) i de Namur com a Balduí I (?-1195), comte de Flandes per matrimoni amb Margarida I de Flandes (1191-1195)
# Miquel Peidró i Barcos

Miquel Peidró i Barcos, de vegades escrit Peydró, fou un futbolista català de la dècada de 1920. Es desconeixen les dates de naixement i defunció.
Jugava a la posició de davanter centre. Rodamón del futbol català, formà part de nombrosos equips, des del FC Espanya, el RCD Espanyol (temporada 1922-23), l'FC Gràcia (l'equip continuador de l'Espanya, durant diverses etapes), la UE Sants (durant diverses etapes), el CE Europa, l'FC Lleida i l'Associació d'Alumnes Obrers de Vilanova. Essent jugador d'aquest club fou suspès durant sis mesos per una suposada agressió a un àrbitre l'any 1930. També arribà a jugar quatre partits amistosos amb el FC Barcelonadurant la primavera del 1924, en els quals marcà 2 gols. Amb la selecció catalana disputà 3 partits, marcant 3 gols en el segon d'aquests partits. Fou campió de la Copa Príncep d'Astúries l'any 1924.

## Referències

* ↑ «De los partidos Gradjanski-Europa». Mundo Deportivo, 03-04-1922. [Consulta: 7 maig 2016].
* 1 2 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 4 «Miquel Peidró Barcos». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «Espanya 3 – Badalona 2». Mundo Deportivo, 24-11-1921. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «Los jugadores profesionales legalmente registrados». La Vanguardia, 05-09-1926. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «Las licencias profesionales…». Mundo Deportivo, 05-09-1926. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «Peidró y Cortés debutan el domingo con el Lleida». Mundo Deportivo, 28-09-1928. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «Peidró no está conforme con la suspensión de seis meses». Mundo Deportivo, 24-03-1930. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «El match en honor de Loredo». Mundo Deportivo, 17-03-1924 [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «En Vallejo». Mundo Deportivo, 27-07-1931 [Consulta: 1r octubre 2014].
# El Muez Mahgoub

El Muez Mahgoub (Omdurman, 14 d'agost de 1978), nom complet Elmuez Mahjoub Abdallah Elhadi, és un exfutbolista sudanès de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Sudan. Pel que fa a clubs, destacà a Al-Hilal Club.

## Referències

* ↑ El Muez Mahgoub a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Match Report: Kotoko 3 Al-Hilal 0». GhanaWeb, 13-11-2004 [Consulta: 21 desembre 2010].
# Confesiones de mujeres de 30

Confesiones de mujeres de 30 (original en portuguès Confissões de Mulheres de 30) és una obra de teatre escrita pel brasiler Domingos de Oliveira, adaptada al castellà per Yolanda García Serrano i dirigida per l'argentina Lía Jelín. Les intèrprets foren Anabel Alonso, María Pujalte i Cati Solivellas. Es tracta d'una obra cínica i ràpida, mescla de music-hall, teatre intimista i circ. Fou estrenada al teatre Juan Bravo de Segòvia el 23 de maig de 2002. El juliol de 2002 fou estrenada al Teatro Barakaldo i el gener de 2003 al Teatro Lara de Madrid.

## Argument

L'autor ha concebut la peça com a collage de monòlegs en to de comèdia, amb cert tint de cabaret que mostra les inquietuds que fan témer les dones quan superen la barrera psicològica dels 30 anys. És un atac contra l'avorriment i la falta d'humor on tres actrius parlen de l'amor, del desamor i del sexe expressant-se amb la mateixa cruesa amb què el farien en privat, com va precisar l'adaptadora Yolanda García Serrano.

## Repartiment

* Anabel Alonso
* María Pujalte
* Cati Solivellas

## Premis

Anabel Alonso va rebre el Fotogramas de Plata 2002 a la Millor actriu de teatre.

## Referències

* ↑ El Juan Bravo de Segovia acoge el estreno nacional de «Mujeres de 30», ABC, 23 de maig de 2002
* ↑ Barakaldo acoge el debú en Euskadi de 'Confesiones de mujeres de 30', El País, 17 de juliol de 2002
* ↑ 'Confesiones de mujeres de 30', una comedia con bombón envenenado, El País, 10 de gener de 2003
* ↑ Javier Bardem, Ana Duato, Anabel Alonso y Tricicle triunfan en los Fotogramas de Plata, EL Mundo, 3 de març de 2003
# Crocidura lepidura

Crocidura lepidura és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes (Soricidae) endèmica de Sumatra, a Indonèsia, on viu a altituds d'entre 0 i 2.000 msnm.

## Referències

* ↑ Hutterer, R., Kryštufek, B., Amori, G. i Kefelioglu, H.. Crocidura lepidura. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 17 gener 2009.
# Bikín

Bikín (en rus Бикин) és una ciutat del krai de Khabàrovsk, a l'Extrem Orient de Rússia. Es troba a la vora el riu Bikín, a 195 km al sud-oest de Khabàrovsk.

## Història

Bikín fou fundada el 1885 amb el nom de Bikínskaia i rebé l'estatus de ciutat el 1938.