OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eugenia uniflora

El cirerer de Caiena (Eugenia uniflora), o cirerer quadrat, o cirerer crioll és un arbust fruiter de la família de les Mirtàcies.

## Distribució

Aquest fruiter tropical és originari d'Amèrica del Sud (boscos de l'Argentina i Paraguai, Uruguai, Brasil, Guaiana Francesa, Surinam). Es van introduir a les Antilles i a la Reunió. En cas de fred superior a -2° perd les seves fulles i mor a -4°.
Treu els fruits d'octubre a desembre (hemisferi nord), abundants si la planta ha estat ben regada durant l'estiu.
Es reprodueix la planta fidelment per esqueixos.

## Cuina

Existeixen moltes varietats de cireres de Caiena. Algunes són suaus, la varietat de grossos fruits negres és condimentada i aromàtica.
Es consumeixen els fruits crus, en sucs o en melmelada.

## Referències

* ↑ «USD: Eugenia uniflora». Arxivat de l'original el 2014-12-27. [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ Mon jardin tropical, Aline Ternisien, 2002, ISBN 2 87763 181 8

## Bibliografia

* Orphie. Le verger tropical (en francès), p. 266. ISBN 978-2-87763-384-0.
# FC Triesenberg

El Fußball Club Triesenberg és un club de futbol de Liechtenstein que juga a la ciutat de Triesenberg. Juga a la lliga suïssa de futbol.

## Palmarès

* Sense títols destacats

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2010-05-02 a Wayback Machine.
# Brookmont

Brookmont és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 3.202 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brookmont tenia 3.202 habitants, 1.194 habitatges, i 920 famílies. La densitat de població era de 909 habitants per km².
Dels 1.194 habitatges en un 37,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,4% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 22,9% no eren unitats familiars. En el 16,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 3,4% entre 18 i 24, un 23,4% entre 25 i 44, un 31% de 45 a 60 i un 16,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 138.492 $ i la renda mediana per família de 150.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 94.066 $ mentre que les dones 57.167 $. La renda per capita de la població era de 66.465 $. Entorn del 0,9% de les famílies i l'1,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brookmont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brookmont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Andrònic II de Trebisonda

Andrònic II Comnè,(c. 1240 – 1266) dit el Gran, fou el cinquè emperador de Trebisonda.
Malgrat ser el successor designat pel seu pare, Manuel I el Gran, Andrònic va tenir un breu regnat a causa de la seva mort prematura per motius dels quals no va quedar constància a les cròniques. El principal esdeveniment del seu regnat fou la pèrdua definitiva de la ciutat de Sinope, que fou conquerida pels turcs seljúcides, durant el govern de Muin al-Din Sulayman, conegut pel sobrenom de Pervâne, l'any 1265. Aquest fet va suposar una gran pèrdua per l'Imperi de Trebisonda i una important adquisició per als turcs, que a partir de llavors tindrien el millor port de la mar Negra i això els va permetre crear una flota per competir comercialment amb els trebisonds.
Andrònic era el fill gran de Manuel I i de la seva primera esposa, Anna Xilaloe. Segons el cronista Miquel Panaret, Andrònic va succeir al seu pare i va regnar durant tres anys; en canvi Constantí Loukites, en la llista que va fer dels emperadors anteriors a Aleix II Comnè de Trebisonda, no apareix cap Andrònic II. L'historiador N. Oikonomides creu que Loukites el va ometre no perquè no hagués existit sinó perquè devia ser exclòs d'entre els emperadors reconeguts oficialment.
Tot i la pèrdua de Sinope, Trebisonda va continuar sent un centre de comerç pròsper; d'això en van deixar testimoni dos mercaders de Marsella que hi van portar una carta de Carles I d'Anjou, comte de Provença, l'any 1263 o 1264.

## Referències

* ↑ Nystazopoulou, 1964, p. 249.
* 1 2 Miller, 1968, p. 27.
* ↑ Oikonomides, 1979, p. 323.

## Bibliografia

* Miller, William. Trebizond: The Last Greek Empire. Chicago: Argonaut Publishers, 1968.
* Miquel Panaret. Original-Fragmente, Chroniken, Inschiften und anderes Materiale zur Geschichte des Kaiserthums Trapezunt, part 2 (en grec). Abhandlungen der historischen Classe der königlich bayerischen Akademie 4, 1844 g.
* Miquel Panaret. Original-Fragmente, Chroniken, Inschiften und anderes Materiale zur Geschichte des Kaiserthums Trapezunt, part 2 (en alemany). Abhandlungen der historischen Classe der königlich bayerischen Akademie 4, 1844 a.
* Nystazopoulou, Marie «La dernière reconquête de Sinope par les Grecs de Trébizonde (1254-1265)». Revue des études byzantines, 22, 1964.
* Oikonomides «The Chancery of the Grand Komnenoi: Imperial Tradition and Political Reality». Archeion Pontou, 35, 1979.
# El túnel (pel·lícula de 1988)

El túnel és una pel·lícula dramàtica espanyola del 1988 dirigida per Antonio Drove sobre la base d'un guió basat en la novel·la homònima d'Ernesto Sábato i protagonitzada pels actors estatunidencs Jane Seymour i Peter Weller, amb un pressupost de 300 milions de pessetes. Fou rodada a Santillana del Mar, Buenos Aires i Madrid.

## Argument

És la història obsessiva del pintor Juan Pablo Castell. En una exposició coneix María Iribarne, qui s'admira de l'obra predilecta de Castell. S'enamora apassionadament d'ella i ambdós comencen una relació tortuosa que acaba amb l'assassinat d'ella.

## Repartiment

* Peter Weller - Juan Pablo Castell
* Jane Seymour - María Iribarne
* Fernando Rey - Allende
* Manuel de Blas - Hunter
* Victoria Zinny - Mimi

## Palmarès cinematogràfic

III Premis Goya
| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor guió adaptat | Carlos Alberto Cornejo, Antonio Drove José Agustín Mahieu | Candidats |
| Millor pel·lícula | El túnel | Candidata |

## Referències

* ↑ Antonio Drove rueda 'El túnel', una adaptacion fiel de la obra de Sábato
* ↑ El túnel a Fotogramas (castellà)
* ↑ El túnel al web dels Premis Goya
# Golubítxnoie

Golubítxnoie (en rus: Голубичное) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 20 habitants.

## Referències

* ↑ Оценка численности постоянного населения Хабаровского края на начало 2011 года по муниципальным образованиям Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.
# Bodianus flavifrons

Bodianus flavifrons és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 42,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia i Nova Zelanda.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Gomon, M. F. 2001. Descriptions of two new species of Bodianus (Perciformes: Labridae) from Australasian waters. N. Z. J. Zool. v. 28: 407-416.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eleccions al Landtag de Baviera de 1982

Les eleccions al Landtag de Baviera de 1982 van ser guanyades novament per la Unió Social Cristiana de Baviera (CSU) amb majoria absoluta. La SPD es manté. La FDP perd la seva representació i es presenten per primer cop Els Verds
| Partit | Percentatge | Escons |
| CSU | 58,7 | 133 |
| SPD | 31,4 | 71 |
| Els Verds | 0,5 | - |
| FPD | 3,6 | - |
| NPD | 0,5 | - |
| Partit de Baviera | 0,5 | - |
# Eloy Bullón Fernández

Eloy Bullón Fernández (Salamanca, 11 de maig de 1879 Madrid, 4 de març de 1957) va ser un historiador de la filosofia i polític espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Era fill de l'advocat i polític Agustín Bullón de la Torre (1845-1928, diputat a Corts i governador civil. Es va casar amb Beatriz Mendoza Esteban, sisena Marquesa de Selva Alegre i tercera comtessa de Montalbán.
Va estudiar al Seminari Conciliar Central de Salamanca i tenia només 17 anys quan en 1897 publica el seu primer llibre: El alma de los brutos ante los filósofos españoles, que signa com «Eloy Bullón... del Seminari Conciliar Central de Salamanca».
Va fer estudis de Dret i Filosofia i Lletres en la Universitat de Salamanca. El 1901 guanya l'oposició al Cos Facultatiu d'Arxivers, Bibliotecaris i Arqueòlegs. El 1906 és Catedràtic d'Història d'Espanya de la Universitat de Santiago de Compostel·la, passant d'allí a la de Valladolid i el 1907 catedràtic de Geografia política i descriptiva de la Universitat Central, a Madrid.
En l'àmbit polític, des de les eleccions generals espanyoles de 1907 és diputat en Corts pel districte de Sequeros (Salamanca), com a liberal conservador. En la Dictadura de Primo de Rivera va ser Director General de Primer Ensenyament; després, Subsecretari d'Instrucció Pública i governador civil de Madrid. Des de 1928 fou membre de l'Acadèmia de la Història; des de 1935 de la de Ciències Morals i Polítiques i des de 1945 de la de Jurisprudència i Legislació. De 1930 a 1931 fou president de la Reial Societat Geogràfica d'Espanya i estudià les edicions de Miquel Servet sobre la Geografia de Ptolemeu.

## Obres

* De los orígenes de la filosofía moderna. Los precursores españoles de Bacon y Descartes. Imprenta de Calatrava, Salamanca 1905
* Un colaborador de los Reyes Católicos: El Doctor Palacios Rubios y sus obras, Ramona Velasco, Madrid 1927
* Sobre critica histórica: la oscuridad en lo presente. Tipografía de Archivos, Madrid 1932,
* Reformas urgentes en la enseñanza de la Geografía, Madrid 1941.
* Florecimiento de los estudios geográficos en Andalucía en la época de Carlos V, Madrid 1942.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Eloy Bullón a mcnbiografias

## Enllaços externs

* Eloy Bullón Fernández a Filosofía en español:
# Els Obacs (Rivert)

Els Obacs, és una obaga del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en el territori del poble de Rivert.
Estan situats al sud de Rivert, a la dreta del barranc dels Escarruixos i a l'esquerra del barranc de Rivert, al vessant septentrional del Serrat de l'Extrem.
# Emanuel List

Emanuel List (Viena, 22 de març de 1888 - Viena, 21 de juny de 1967) fou un cantant d'òpera austríac nacionalitzat nord-americà el 1918 i un dels baixos més greus i sinistres del seu temps. És sobretot recordat per les seves actuacions en òperes wagnerianes, les seves interpretacions de Hunding, Hagen i Fafner, han sigut difícils d'igualar.
List va ser educat a Viena i va començar el 1922 al Volksoper com a Mephistopheles a Faust de Gounod. A causa dels seus orígens jueus, List, que havia estat membre de l'Òpera Estatal de Berlín des de 1923 i que havia cantat regularment fins al 1933 al Festival Bayreuth, va haver d'abandonar Alemanya el 1934, i va seguir el mateix destí que el seu company Friedrich Schorr. Posteriorment, va cantar al Covent Garden i al Metropolitan Opera i fins al 1938 i l'Anschluss, a l'Òpera Estatal de Viena. Va tornar a Berlín, ara a la República Federal d'Alemanya, el 1950 i encara va cantar durant dos anys, abans de retirar-se de l'escena i acabar els seus dies a la seva ciutat natal.
Va cantar diverses temporades al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ Dades a BNF
# Els elfs i el sabater

Els elfs i el sabater és un conte popular recollit pels germans Grimm. De vegades, pot confondre's amb altres relats de títol similar, que poden ser versions d'aquest o no tenir-hi res a veure.

## Argument

Un sabater molt pobre només tenia pell per a fer un últim parell de sabates. Va tallar la pell i va pregar ajuda a Déu abans d'anar-se'n a dormir. L'endemà, va veure unes sabates ja llestes fetes amb aquella pell i un disseny excepcional, que li van comprar per força diners. Va pagar alguns deutes i va comprar pell per a dos parells de sabates. Màgicament l'endemà estaven fets, també de forma perfecta, i va aconseguir un alt preu per tots dos. Així va passar durant diverses nits, fins que va poder tornar a tenir una posició. Amb els diners sobrers feia obres de caritat.
Una nit, va proposar a la seva dona quedar-se desperts per veure què passava amb la pell que deixaven. Amagats en un racó, van veure com un grup de petits elfs nus arribaven i treballaven a tota velocitat amb la pell, confeccionant sabates de gran qualitat. La dona es va compadir de les criatures, i va proposar de fer-los roba en agraïment. Aquella nit els elfs van emprovar-se els nous vestits i van sortir cantant de la casa, per no tornar més. La parella tenia prou diners com per a viure amb gran comoditat.

## Anàlisi

El conte pertany a la tipologia 503 de la classificació Aarne-Thompson, ja que uns elfs ajuden els protagonistes. En aquest cas, el narrador subratlla que es mereixien l'ajuda, ja que ajudaven els altres amb els diners aconseguits i teixeixen roba per als elfs.
La història conté nombrosos elements propis del conte de fades. En primer lloc, narra el pas de la pobresa a la riquesa, una constant en aquestes relats dirigits a les classes més baixes de la societat. Apareix la màgia i la repetició d'episodis (diverses nits), fruit de la seva transmissió oral. Per acabar, hi ha un final feliç que suposa la inversió de la situació inicial.
Ela mateixos germans Grimm van afirmar que la presència d'elfs ajudants era molt comuna en els contes populars del sud d'Escòcia i nord d'Anglaterra, d'on sembla provenir aquest. La pregària a Déu probablement és una addició posterior. En molts relats, la roba és el que necessiten o reben a canvi de la seva feina, sigui aquesta voluntària o obligada.

## Referències

* ↑ Resum de la classificació
* ↑ Grimm, Jacob and Wilhelm. Household Tales. Margaret Hunt, translator. London: George Bell, 1884, 1892. 2 volumes.
* ↑ «Notes a Sur la Lune». Arxivat de l'original el 2013-03-14. [Consulta: 31 març 2013].
# Els fantasmes de Le Havre

Els fantasmes de Le Havre (títol original en francès, Les Fantômes du Havre) és una telefilm francobelga dirigit per Thierry Binisti i emès el 2018. S'ha doblat i subtitulat al català central per a TV3.
La pel·lícula televisiva és una coproducció de Scarlett Production, France Télévisions, Be-Films i RTBF.
Moustique va definir el film com un «entreteniment eficaç per a molts fans del gènere», encara que «els fans de Conan Doyle hauran endevinat cada gir molt abans que els herois». També destaca el «guió més aviat atractiu» i el «càsting sòlid».

## Referències

* 1 2 «Les Fantômes du Havre». Be-Films, 2018..
* ↑ «Els fantasmes de Le Havre». Goita què fan, ara!. [Consulta: 19 febrer 2024].
* ↑ «Les fantômes du Havre». Moustique.be, 30-10-2018. Arxivat de l'original el 2021-06-02. [Consulta: 29 maig 2021].
# Endeavor

Endeavor és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 440 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Endeavor tenia 440 habitants, 153 habitatges, i 111 famílies. La densitat de població era de 265,4 habitants per km².
Dels 153 habitatges en un 47,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,6% hi vivien parelles casades, en un 16,3% dones solteres, i en un 26,8% no eren unitats familiars. En el 24,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,41.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,8% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 16,4% de 45 a 60 i un 8,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.063 $ i la renda mediana per família de 51.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.364 $ mentre que les dones 22.750 $. La renda per capita de la població era de 14.365 $. Aproximadament el 4,5% de les famílies i el 8,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Endeavor» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Endeavor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ernesto Garzón Valdés

Ernesto Garzón Valdés (Córdoba, Argentina, 1927- 2023) fou un filòsof argentí. Professor emèrit de Ciències Polítiques a la Universitat de Magúncia (Alemanya) i expert en filosofia moral, filosofia política i filosofia del dret. Ha estat professor de Filosofia del Dret a les universitats de Córdoba i de La Plata de l'Argentina i, després d'exiliar-se a Alemanya a causa de la dictadura argentina, va ser professor a les Universitats de Bonn, de Colònia i de Magúncia. Va ser també professor visitant en diverses universitats europees i llatinoamericanes com la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona i l'Institut Tecnològic Autònom de Mèxic, i doctor honoris causa per la Universitat de València, la Universitat de Hèlsinki, la Universitat de Valparaíso i la Universitat de Buenos Aires, entre d'altres. Fou membre de les Acadèmies de Ciències Socials i de Dret de Córdoba i de Buenos Aires, de l'Acadèmia de Ciències de Finlàndia, i és president de la Fundació Col·loqui Jurídic Europeu de Madrid, entre altres organismes i fundacions.
Fou autor de diversos llibres i ha publicat un gran nombre d'articles en més de cinc idiomes i en una vintena de països. Les seves publicacions més recents inclouen Calamidades (Gedisa, Barcelona, 2004); Por qué estoy aquí. Tres justificaciones y una excusa (Universidad Nacional, La Rioja, 2005), i Tolerancia, dignidad y democracia (Universidad Inca Garcilaso del la Vega, Lima, 2006).

## Referències

* ↑ «Ernesto Garzón Valdés». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Emmer

Emmer (en rus: Эммер) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 5 habitants. Pertany al districte rural de Komsomolsk na Amure.

## Referències

* ↑ «Бельговское сельское поселение - Поселения - О районе - Официальный сайт администрации Комсомольского муниципального района». raion-kms.khabkrai.ru. Arxivat de l'original el 2019-03-22. [Consulta: 22 març 2019].
# Ermita de Santa Magdalena

«Ermita de Santa Magdalena» té aquests significats:
* Ermita de Santa Magdalena de Garcia, ermita de Garcia (Ribera d'Ebre)
* Ermita de Santa Magdalena (el Pinell de Brai), ermita de Pinell de Brai (Terra Alta)
* Ermita de Santa Magdalena (Terrades), ermita a Terrades (Alt Empordà)
# Epidota-(Sr)

L'epidota-(Sr) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de l'epidota. El seu nom fa referència a la seva relació amb l'epidota.

## Característiques

L'epidota-(Sr) és un sorosilicat de fórmula química CaSr(Al₂Fe$^{3+}$)[Si₂O₇][SiO₄]O(OH). Cristal·litza en el sistema monoclínic. Els seus cristalls són prismàtics, de fins a 1 cm; també pot aparèixer en agregats radials de cristalls aciculars o columnars. És l'anàleg mineral amb Fe(III) de la clinozoisita-(Sr) i la piemontita-(Sr).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'epidota-(Sr) pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, epidota-(Pb), khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, manganipiemontita-(Sr), ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe2+), okhotskita, pumpel·lyïta-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyïta-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Mg), pumpel·lyïta-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Formació i jaciments

L'epidota-(Sr) va ser descoberta a la mina Ananai, a Nagaoka-gun (Prefectura de Kōchi, Shikoku, Japó). També ha estat descrita a França i el Regne Unit.
Sol trobar-se associada amb altres minerals com: calcita, tinzenita i piemontita-(Sr).

## Referències

* 1 2 3 «Epidote-(Sr)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Epidote-(Sr)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2016. [Consulta: 2 juliol 2018].
# Espai Verd

Espai Verd és un edifici residencial al barri de Benimaclet de la ciutat de València. Construït als anys 90 del segle XX seguint el model d'habitatges col·lectius a través de cooperatives, en què les decisions es reparteixen entre les persones que hi viuran amb l'estreta col·laboració de l'arquitecte, Antonio Cortés Ferrando, a imatge de l'edifici Habitat 67 de Mont-real (Canadà).
Ubicat en el límit de la ciutat i l'espai agrícola que l'envolta: l'horta de Benimaclet, l'Espai Verd aposta per la vegetació com a eix transveral de la seua construcció i compta amb cent huit habitatges en forma d'adossats en l'aire que suposen 21.000 quilòmetres quadrats construïts en vertical. Ací hi ha pisos normals, dúplexs, tríplex i fins a quatre cuádruplex. Els diferents habitatges que componen l'edifici es distribueixen de forma escalonada atenent a una orientació diferent per cadascun d'ells. Mentre al sud l'edifici està limitat a 5 plantes, la cara s'alça fins a les 15 altures. Aquesta configuració fa d'Espai Verd una construcció complexa i diferenciada de l'entorn urbà que l'envolta. Una modificació del Pla General d'Ordenació Urbana de la ciutat va permetre girar 45° l'edifici respecte a la trama urbana el que li confereix major singularitat. Per la seua complexitat i magnitud, Espai Verd va ser construït en quatre fases. Les dues primeres van acabar l'any 1992, la tercera i quarta l'any 1994.
L'Espai Verd s'emmarca dins l'arquitectura brutalista en la qual les formes geomètriques i el formigó són dos elements substancials. L'omnipresència de la vegetació esdevé un desafiament, no sols en el concepte d'habitatge vertical amb jardins individualitzats, també en el disseny estructural donat que cal incloure les càrregues del pes de la terra necessària per als jardins.

## Referències

* 1 2 «Espai Verd en Valencia, un edificio de Antonio Cortés Ferrando» (en castellà), 04-05-2017. [Consulta: 10 abril 2021].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «Una València no tan verde: razones por las que Espai Verd vive en la orfandad urbana» (en castellà). [Consulta: 10 abril 2021].