OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Basofília

La basofília és l'afinitat de les estructures histològiques i de certs orgànuls cel·lulars pels colorants de naturalesa bàsica, ja que aquestes tenen un gran contingut en àcids.
Zones com el nucli cel·lular es tenyeixen intensament a causa dels àcids nucléics amb colorants bàsics com l'hematoxilina.

## Referències

* ↑ «¿Qué es basofilia?» (en castellà). [Consulta: 10 setembre 2018].

## Vegeu també

* Basòfil
* Eosinòfil
* Tinció
# Biko Brazil

Brazil Nombeko (nascut el 4 de juliol de 1982), també conegut com a Biko Brazil, és un antic futbolista professional neerlandès que va jugar com a davanter.

## Carrera de club

Nascut a Utrecht d'origen surinamès, Brasil va jugar a futbol juvenil amb el PSV, el FC Utrecht, l'USV Elinkwijk i l'FC Den Bosch.
Després de jugar a futbol de la lliga holandesa amb l'FC Den Bosch, RKC Waalwijk i FC Omniworld, Brasil més tard va jugar a Xipre amb l'APEP Pitsilia i a Bèlgica amb el Dessel Sport.
Brasil va tornar més tard al futbol amateur neerlandès, jugant amb WHC Wezep, Be Quick '28, Sparta Nijkerk, Hèrcules, Echteld i Benschop.

## Referències

* ↑ (neerlandès) Voetbal International
* ↑ (neerlandès) Ronald Zwiers profile Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ (neerlandès) Een naam als Biko Brazil swingt ook in Wezep
* ↑ (neerlandès) Be Quick'28 is ook voor Rodenhuis nog een groot vat vol verrassingen
* ↑ Echteld haalt ex-prof Brazil binnen - Gelderlander (neerlandès)
* ↑ Vijf nieuwe spelers voor Benschop Arxivat 2017-08-27 a Wayback Machine. - Regio Voetbal (neerlandès)
# Nana de l'Ossa Major I

Nana de l'Ossa Major I (UMa I dSph) és una galàxia nana esferoidal que orbita la galàxia de Via Làctia. Va ser descoberta el 2005 dins la constel·lació de l'Ossa Major i és el tercera galàxia coneguda menys lluminosa.

## Descoberta

Va ser descoberta per Beth Willman, Julianne J. Dalcanton, David Martinez-Delgado, i Andrew A.West el 2005.

## Propietats

Sent una petita galàxia nana, només mesura uns milers d'anys llum de diàmetre. A partir del 2006, és la tercera galàxia menys lluminosa coneguda (descomptant possibles galàxies fosques com VIRGOHI21 al cúmul de galàxies Virgo), després de la nana del Bover (magnitud absoluta -5,7) i el nan més recent descobert l'Ursa Major II (magnitud absoluta −3,8). La magnitud absoluta de la galàxia s'estima que és només de -6,75, el que significa que és menys lluminosa que algunes estrelles, com Deneb a la Via Làctia. És comparable en lluminositat a Rigel. Ha estat descrit com similar a la galàxia nana esferoïdal del Sextant. Les dues galàxies són antigues i metàl·liques.
Hom calculava que s'hi trobava a una distància d'uns 330.000 anys llum (100 kpc) de la Terra. A aproximadament dues vegades la distància al Gran Núvol de Magalhães; la galàxia satèl·lit més gran i lluminosa de la Via Làctia

## Objectes relacionats

Hi va haver un altre objecte anomenat "Nana de l'Ossa Major", descoberta per Edwin Hubble el 1949. Va ser designada com a Palomar 4. A causa del seu aspecte peculiar, hom sospitava temporalment que fos una galàxia esferoïdal o el·líptica. Tanmateix, des de llavors s'ha trobat que és un cúmul globular molt llunyà (uns 360.000 a.l.) que pertany a la nostra galàxia.
La nana de l'Ossa Major II va ser descoberta el 2006 a la constel·lació de l'Ossa Major i també és extraordinàriament tènue.

## Vegeu també

* Nana de l'Ossa Major II i III

## Referències

* 1 2 3 «The observed properties of dwarf galaxies in and around the Local Group» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 05-06-2012, pàg. 4. DOI: 10.1088/0004-6256/144/1/4.
* ↑ «The Local Tully-Fisher relation for dwarf galaxies». Astronomical Journal, 2017, pàg. 6–6. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/6.
* 1 2 Afirmat a: SIMBAD.
* 1 2 «The Kinematics of the Ultra‐faint Milky Way Satellites: Solving the Missing Satellite Problem» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1, 20-11-2007, pàg. 313–331. DOI: 10.1086/521816.
* ↑ «Insights into pre-enrichment of star clusters and self-enrichment of dwarf galaxies from their intrinsic metallicity dispersions» (en anglès). Astronomical Journal, 6, 15-11-2012, pàg. 183. DOI: 10.1088/0004-6256/144/6/183.
* 1 2 Willman, Beth; Dalcanton, Julianne J.; Martinez-Delgado, David; West, Andrew A.; 3 The Astrophysical Journal Letters, 626, 2, 24-05-2005, pàg. L86-L88. arXiv: astro-ph/0503552. Bibcode: 2005ApJ...626L..85W. DOI: 10.1086/431760.
* ↑ «Ursa Major Dwarf, Palomar 4». Milky Way Globular Clusters. Arxivat de l'original el 8 abril 2005. [Consulta: 16 abril 2005].

## Enllaços externs

* «desembre 2020 NGC 104» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: {{{consulta}}}].
# Morgen!

Morgen! ("Demà!") és l'últim d'un conjunt de quatre Lieder compostos el 1894 pel compositor alemany Richard Strauss, catalogat amb l'Opus 27, Número 4.
El text del Lied, el poema d'amor alemany "Morgen!", va ser escrit pel poeta contemporani de Strauss John Henry Mackay, descendent d'escocesos però criat a Alemanya.

## Història

Strauss va conèixer Mackay a Berlín, i va posar música a Morgen! el 21 de maig de 1894. Era un dels seus quatre Lieder Opus 27, un regal de casament a la seva dona Pauline. Inicialment, va compondre'l amb acompanyament per a piano sol i per a piano amb violí. El 1897 va arranjar la peça per a orquestra amb violí solista.
Morgen! és un dels Lieder de Strauss més coneguts i amb més gravacions. Ell mateix el va gravar el 1919 acompanyant, al piano, el tenor Robert Hutt, i el 1941 dirigint la versió orquestral amb el tenor Julius Patzak i l'Orquestra d'Estat Bavaresa. La darrera gravació de Straus va ser l'11 juny 1947, una emissió radiofònica en directe amb Strauss com a director l'Orquestra della Svizzera Italiana i la soprano Annette Brun.

### Text

| Alemany Und morgen wird die Sonne wieder scheinen, Und auf dem Wege, den ich gehen werde, Wird uns, die Glücklichen, sie wieder einen Inmitten dieser sonne-athmenden Erde . . . Und zu dem Strand, dem weiten, wogenblauen, Werden wir still und langsam niedersteigen, Stumm werden wir uns in die Augen schauen, Und auf uns sinkt des Glückes stummes Schweigen . . . | Català I demà tornarà a brillar el sol i el camí pel qual aniré ens reunirà, a nosaltres els benaurats, de nou, al bell mig d’aquesta terra que alena la llum del sol. I a la vasta platja, amb les blaves onades, baixarem lentament i en silenci, ens mirarem als ulls sense dir res i el mut silenci de la benaurança davallarà damunt nostre. Traducció: Salvador Pila |

## Referències

* ↑ Richard Strauss conducts Richard Strauss, Symposium 1225 a YouTube
* ↑ CD Richard Strauss: Duett Concertino and Der Bürger als Edelmann, Orchestra della Svizzera Italiana, CPO 7779902 (bonus track 14).
* ↑ «“Morgen! / Demà!” op. 27 (Richard Strauss)», 16-03-2020. [Consulta: 31 març 2022]. Aquest article incorpora text de Salvador Pila disponible sota la llicència CC de 4.0.
# Morgat Morgat

Morgat Morgat és un grup musical de Banyoles, Pla de l'Estany. Els seus components són Jordi Torrent (veu i guitarra), Narcís Torrent (veu i guitarra), Xavier Teixidor (guitarra), Lluís Busquets (baix) i Ramon Prats (bateria).
Comencen a tocar a la tardor del 2011 a partir d'una formació prèvia, que ja amb el temps havia anat canviant, anomenada Josephine Libido. A diferència d'aquest grup on bàsicament utilitzaven l'anglès, Morgat Morgat cantarà íntegrament en català i treballarà només a partir de temes de Jordi Torrent. En paraules del grup, "Jordi Torrent fa les cançons i Morgat Morgat les desfà". Després de guanyar el Premi Joventut en la 13a edició del concurs de maquetes Sona9 a l'any 2013, el grup grava als Estudis Ground de Cornellà de Terri el disc Salvatge Manifest produït per Miqui Puig i editat per LAV Records. El grup beu d'influències com Pixies, Nirvana, Yo la Tengo o Sonic Youth. En l'àmbit nacional, el seu estil i sonoritat pot recordar propostes com El Petit de Ca l'Eril, Adrià Puntí, La Iaia o Joan Colomo.
El nom del grup prové de la llegenda local de Banyoles sobre la formació de l'estany: el pagès Morgat va sentir una veu que li deia "Morgat, Morgat, agafa la llaura i ves sota teulat". A continuació va sorgir aigua de la terra i va cobrir tot el camp.

## Referències

* 1 2 «Morgat Morgat i Puig - 26 abril 2014». ElPuntAvui. [Consulta: 24 abril 2021].
* ↑ Sona9. «Sona9 : El millor premi de Morgat Morgat». [Consulta: 24 abril 2021].
* ↑ «El salvatge manifest de Morgat Morgat». Núvol.
* ↑ Constans, Lluís G. «En Morgat de Porqueres». CRP Pla de l'Estany, 2009. [Consulta: 2 setembre 2024].
# Can Clausolles

Can Clausolles, Casa dels Ocells o Can Creixell, és un edifici catalogat com a monument del municipi de la Garriga inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Habitatge unifamiliar aïllat. Consta de soterrani, planta baixa i pis. Coberta composta acabada en pissarra. Les obertures estan emmarcades. La façana principal és simètrica. Al cos central hi ha un balcó-porxo amb balustrada de pedra. De la mateixa manera que la resta d'obertures el balcó està encerclar i queda rematat per un frontó. Als extrems hi ha dues torres de planta poligonal amb coberta de pavelló.
Al bell mig del jardí hi ha una avinguda que queda limitada a l'est per una filera d'escultures i al nord per un petit temple de planta rectangular.

## Història

Es tracta de la modificació i ampliació de l'edifici denominat "casa dels ocells". El conjunt és de caràcter afrancesat.
El jardí, de caràcter neoclàssic, està desapareixent lentament per la parcel·lació de la finca.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Clausolles - Casa del Ocells - Can Creixell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 abril 2013].
# Can Mutgé

Can Mutgé és una masia de Maçanet de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular, que consta de dues plantes: en la planta baixa, destaca sobretot el gran portal, el qual es caracteritza per ser circular, adovellat, amb unes dovel·les de grans proporcions i flanquejat a banda i banda, per dues simples obertures rectangulars. En el primer pis, cal ressaltar, per una banda, l'obertura central, de llinda monolítica, amb muntants de pedra, conformant un arc pla, amb l'ampit lleument definit i treballat i flanquejada a banda i banda per dues minúscules obertures rectangulars. Mentre que per l'altra, el rellotge de sol, que corona la façana, tot i que està bastant desgastat a causa de l'erosió provocada pel pas del temps. Finalment cal dir, que la masia està coronada per una teulada de vessants a laterals i que immediatament adossada a la masia, trobem unes dependències annexes construïdes en època bastant posterior. Es tracta d'un porxo i pallissa, més propis de les contrades garrotxines que no pas de les del pla de la Selva, on poques vegades es construïen pallisses enlairades.

## Història

Antigament, era coneguda com a Mas Busquets. La data documentada més antiga que es té de Can Mutjé és de l'any 1729, amb en Joan Doménech i Busquets com a propietari, que reconeix el domini directe de l'Abat de Sant Salvador de Breda. Al 1778, surt com a propietari, Pere Amatller, per carta de gràcia, i al 1812, en Pere Busquets, de la mateixa família, de la casa que antigament donava nom a l'esmentada masia. L'any 1857 ho va comprar a la família Busquets, en Josep Sabater Buscastell i Bancells, que es va casar en primeres noces amb Maria Ruscalleda. En no tenir fills, al 1885 ho donaren en herència a Francesca Sabater i Bancells, casada amb Llorenç Tusell i Segré de Raminyó. A partir d'aquesta data, aquesta propietat ha estat sempre de les mateixes famílies que les de la masia de Buscastell, i a mitjans dels anys vuitanta el propietari era Josep Maria Rusell i Vendrell, casat amb Maria Puigvert. Aquesta casa ha estat habitada i treballada les seves terres durant molts anys, per una mateixa família de masovers. Des de l'any 1880 en que n'era masover en Pau Soler fins al 1985 en què Joan Soler i Rabionet juntament amb la seva família deixà la casa, havien estat els Soler els habitants permanents de Can Mutjé. A mitjans dels anys vuitanta, però amb els canvis socials d'aquest temps, en no seguir els fills l'ofici de pagès per treballar a la indústria, aquesta família se’n va anar a viure a la vila de Maçanet. A mitjans dels anys vuitanta, la casa es trobava tancada i habitada esporàdicament els caps de setmana. Té una extensió de 75 vessanes de cultiu i 163 de bosc.

## Referències

* 1 2 «Can Mutgé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Estació de Benifaió-Almussafes

Mapa Rodalies València línia C-2 :
L'estació de tren de Benifaió-Almussafes d'Adif està situada a l'oest del nucli urbà de la vila de Benifaió. Aquesta disposa de serveis de la línia C-2 de Rodalies València, de Renfe.
L'estació de tren de Benifaió, que data del 1852, consta d'un edifici arran de terra que dona accés a les vies. Tot i el seu nom puga donar lloc a equívocs, aquesta estació està situada a la vora oest de Benifaió, per la qual cosa només dona servei a aquest poble. Per arribar a Almussafes, situada a l'est de Benifaió, cal creuar tot el poble. També hi ha autobusos que comuniquen Benifaió amb la seua veïna de la Ribera Baixa.
L'estació de tren de Benifaió va ser inaugurada el 8 de desembre de 1852 amb el trajecte Silla-Benifaió, connectant la població de la Ribera amb València. Malgrat l'absència de marjal a Benifaió, molts llauradors d'aquesta vila tenien camps d'arròs a viles veïnes, fet que va comportar que l'estació de Benifaió fóra, fins a l'entrada en funcionament del ferrocarril Silla-Sueca-Cullera, l'estació des d'on s'enviava major quantitat d'arròs cap a València. Actualment encara hi ha un carrer de les Atarassanes a la població.

## Serveis Ferroviaris

Línies de Trens de Rodalies València que presten servei en l'estació :
| origen/destinació | < estació | línia | estació > | origen/destinació |
| València-Nord | Silla València-Nord [1] | | Algemesí | Xàtiva l'Alcúdia de Crespins Moixent |
[1] Estació següent o anterior als trens CIVIS

## Vegeu també

* Rodalies València

## Referències

* ↑ Marí i Garcia, Enric.. Benifaió i el ferrocarril : col·lecció documental. Ajuntament de Benifaió, [2003]. ISBN 8493006742.
* 1 2 3 Fort Sebastià, Francesc. «Benifaió y el tren hace 150 años». A: Inmaculada Aguilar. Historia del Ferrocarril en las comarcas valencianas - La Ribera Alta (en castellà). València: Generalitat Valenciana, 2003, p. 17-20. ISBN 84-482-3480-4 [Consulta: 7 desembre 2010].
# Eucalyptus goniocalyx

Eucalyptus goniocalyx és una espècie d'eucaliptus de la família de les Mirtàcies.

## Descripció

És un arbre de talla petita a gran amb l'escorça rugosa i persistent fins a les branques, essent alhora fibrosa, grisenca, arribant a estar profundament esquerdada, ampla i descurada als arbres més grans. Les fulles adultes són pedunculades, lanceolades de 20 x 3 cm, concoloroses i verdes. Les flors blanques apareixen des de principis de la tardor a mitjans de l'hivern.

## Distribució i hàbitat

Es distribueix àmpliament pels altiplans de Nova Gal·les del Sud i a Victòria arribant a l'oest gairebé amb la frontera amb Austràlia Meridional. A Austràlia Meridional des de la Carena de Lofty a la Carena de Flinders.

## Propietats

Les fulles es destil·len per a la producció d'eucaliptol basat en l'oli d'eucaliptus.

## Taxonomia

Eucalyptus goniocalyx va ser descrita per F.Muell. ex Miq. i publicada a Nederlandsch Kruidkundig Archief. Verslangen en Mededelingen der Nederlandsche Botanische Vereeniging 4: 134. 1856.

### Etimologia

* Eucalyptus: prové del grec kaliptos, "cobert", i el prefix eu-, "bé", en referència a l'estructura llenyosa que cobreix i dona protecció a les seves flors.
* goniocalyx: epítet.

### Sinonímia

* Eucalyptus cordieri var. brachypoma Blakely
* Eucalyptus cambagei Deane & Maiden
* Eucalyptus elaeophora F. Muell.

## Referències

* ↑ Brooker, M.I.H. & Kleinig, D.A. Field Guide to Eucalyptus, Bloomings, Melbourne 2001.
* ↑ Boland, D.J., Brophy, J.J., and A.P.N. House, Eucalyptus Leaf Oils, 1991, ISBN 0-909605-69-6
* ↑ «Eucalyptus goniocalyx». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 7 març 2014].
* ↑ Eucalyptus a Etymonline.
* ↑ «Eucalyptus goniocalyx» a EOL. Data consulta: 01 de juliol de 2014.
# Eucalyptus melliodora

Eucalyptus melliodora és una espècie de planta de la família de les Mirtàcies.

## Descripció

És un arbre de mida mitjana a ocasionalment gran d'eucaliptus. L'escorça és variable, podent variar des de llisa amb una mica d'irregularitat, fins a fibrosa que pot cobrir la major part del tronc, densa o lleugerament adherida, gris, groga o cafè vermellosa, ocasionalment basta, gruixuda, i cafè fosc a negre; mudant des de les branques superiors per a deixar una superfície llisa blanca o groguenca.
Les fulles són pedunculades (amb pecíols), estretament lanceolades, de 14 x 1,8 cm, concoloroses, opaques, verdes clar o verdes pissarra. La vena intermarginal (òbvia en la majoria de les fulles d'eucaliptus, ja que la vena de la fulla queda a prop del marge de la mateixa en una forma circumferencial) és marcadament distant dels marges de la fulla en aquesta espècie. Això passa tant a les fulles adultes com a les juvenils.

## Distribució

L'arbre es troba àmpliament distribuït a les planes de l'est i altiplans de l'oest de Victòria, Nova Gal·les del Sud fins al centre-sud de Queensland.

## Usos

E. melliodora és considerat com el millor arbre natiu per a la productes de mel. Aquesta té un bell color daurat i un excel·lent gust. La fusta té un color cafè pàl·lid, és densa i pesada (aproximadament 1100 kg/m³), és resistent al deteriorament i ha estat usada per a dorments, pals, tanques i ponts. La seva fusta s'utilitza per a la producció de mobles.

## Galeria

* E. melliodora a Wagga Wagga (Nova Gal·les del Sud)
* Fulles
* Detall de les flors
* Escorça
* Flors

## Referències

* ↑ «Eucalyptus melliodora» a EOL. Data consulta: 02 de juliol de 2014.
* ↑ Brooker & Kleinig, Eucalyptus, An illustrated guide to identification, Reed Books, Melbourne, 1996.

## Bibliografia

* Bootle KR. (1983). Wood in Australia. Types, properties and uses. McGraw-Hill Book Company, Sydney. ISBN 0-07-451047-9
# Eucalyptus gomphocephala

Eucalyptus gomphocephalaés una espècie d'arbre del gènere Eucalyptus de la família de les Mirtàcies, nadiu del sud-est d'Austràlia Occidental.
L'arbre creix fins a arribar a mesurar més de 35 m d'alçada. Com a fusta dura resistent era molt sol·licitada per a la construcció i estructura de vaixells. El colorit i el patró del gra de la fusta la converteixen en una opció popular per a fabricació de mobles. A causa de la tala, aquest és un arbre protegit amb condicions enfocades a l'explotació forestal.
Té l'escorça aspra al llarg del tronc fins a les petites branquetes. Les fulles són pedunculades, alternades, lanceolades o falcades de 12 x 2 cm, lleugerament dicoloroses a concoloroses, brilloses, verd clares i primes. Les flors blanques apareixen des de mitjans d'estiu a mitjans de la tardor.

## Taxonomia

Eucalyptus gomphocephala va ser descrita per DC. i publicada a Prodromus Systematis Naturalis Regni Vegetabilis 3: 220. 1828.

### Etimologia

* Eucalyptus: prové del grec kaliptos, "cobert", i el prefix eu-, "bé", en referència a l'estructura llenyosa que cobreix i dona protecció a les seves flors.
* gomphocephala: epítet.

### Sinonímia

* Eucalyptus gomphocephala var. rhodoxylon Blakely & Steedman

## Referències

* ↑ «Eucalyptus gomphocephala». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 4 maig 2010].
* ↑ «Eucalyptus gomphocephala». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 8 març 2014].
* ↑ Eucalyptus a Etymonline.
* ↑ «Eucalyptus gomphocephala» a EOL. Data consulta: 30 de juny de 2014.

## Bibliografia

* Bryant, Geoff (2005) Australian Native Plants Random House ISBN 978-1-74166-030-2.
* Johnston, Judith (1993) The History of the Tuart Forest - Pp.136-153 in de Garis, B.K. (editor) Portraits of the South. West: Aborigines, Women and the Environment Nedlands, W.A. University of Western Australia Press ISBN 1-875560-12-2.
* Tuart Response Group (W.A.) (2003) An Atlas of Tuart woodlands on the Swan Coastal Plain in Western Australia Perth, W. Aust.:Dept. of Conservation and Land Management (coordinated by a multi-disciplinary steering group chaired by the Department of Conservation and Land Management).

## Enllaços externs

* Departamento de Medio Ambiente y Conservación, Gobierno de Australia Occidental (ed.): «Eucalyptus gomphocephala». FloraBase.
# Festival Internacional de Carilló de Barcelona

El Festival Internacional de Carilló de Barcelona és un cicle de concerts de carilló que té lloc al Palau de la Generalitat des de l'any 1994.
L'origen del Festival el trobem al Congrés Mundial de Carilló que va tenir lloc a Chambèri, França. En aquella trobada internacional es va anunciar el naixement del festival, que va formar part del postcongrés. Des d'aleshores, el Festival de Barcelona s'ha convertit en una referència dins del món del carilló, tant pel seu emplaçament, situat al cor d'una gran ciutat, com per la qualitat de l'organització i dels intèrprets convidats. L'any 2017 el festival va servir per promoure i difondre els concerts del XIX Congrés Mundial de Carilló, que va tenir lloc a Barcelona i altres localitats catalanes durant els primers dies de juliol. El 2018 celebra l'edició número 25, amb quatre concerts repartits en dos caps de setmana.

## Vegeu també

* Carilló del Palau de la Generalitat

## Referències

* 1 2 «La consellera Borràs destaca "la combinació de tradició i modernitat" del XXV Festival Internacional de Carilló al Palau de la Generalitat». Generalitat de Catalunya, 10-07-2018. Arxivat de l'original el 2018-07-19. [Consulta: 19 juliol 2018].
* ↑ «Programa del XIX Congrés Mundial de Carilló de Barcelona». Generalitat de Catalunya · Departament de Presidència, 2017. Arxivat de l'original el 2018-07-19. [Consulta: 19 juliol 2018].
* ↑ «25 Festival Internacional de Carilló de Barcelona (programa en pdf)». Generalitat de Catalunya · Departament de Presidència. Arxivat de l'original el 2018-07-19. [Consulta: 19 juliol 2018].
* ↑ «Aquest juliol, la millor música de carilló sonarà des de la Generalitat». El Nacional, 10-07-2018. [Consulta: 19 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Programa del XXV Festival Internacional de Carilló de Barcelona Arxivat 2018-07-19 a Wayback Machine. (2018)
# Exit (teatre)

Exit és una obra de teatre que va ser el primer espectacle monotemàtic de Tricicle. Es va estrenar a la Sala Villarroel de Barcelona el 13 de març de 1984 i el 3 d'octubre del mateix any es va representar a Madrid. El 1985 fou gravat per a TV3.
El tema de l'espectacle els va donar les seves constants estades als aeroports i al pont aeri, de manera que l'acció es desenvolupa en la sala d'espera d'un aeroport i a l'interior d'un avió on els viatgers i el personal de vol protagonitzen diverses peripècies on es combinen l'humor i la imaginació. El títol fa referència als cartells amb la paraula anglesa "exit" que indica la sortida de l'aeroport. Els gags denoten les influències de Charles Chaplin, Buster Keaton, Harold Lloyd, Jacques Tati i Groucho Marx.
La música de l'espectacle va estar composta pel cantautor Jaume Sisa.
L'èxit assolit amb la representació els va permetre anar de gira per Alacant, Maó, Logronyo, Sant Sebastià, Tarragona i al Festival d'Edimburg de 1985.

## Referències

* ↑ El Tricicle presenta en Madrid su espectáculo 'Exit', El País, 4 d'octubre de 1984
* ↑ Tricicle de la Z a la A
* ↑ El Tricicle Arxivat 2019-07-07 a Wayback Machine. a Cervantes Virtual
* ↑ «Ficha artística de «Exit» (1984) - Tricicle» (en castellà). [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ Dossier El Tricicle Arxivat 2019-07-07 a Wayback Machine., p. 8
* ↑ "La antología de la zarzuela" y Tricicle en el Festival Edimburgo, ABC, 15 d'agost de 1985

## Enllaços externs

* Exit a filmaffinity