OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ciutadella d'Arbela

La ciutadella d'Arbela (en kurd: قه‌ڵای هه‌ولێر Qelay Hewlêr; en àrab: قلعة أربيل) és un assentament fortificat construït al cim d'un tel ovoïdal, és a dir, un monticle creat per les generacions que es van succeir al centre històric de la ciutat d'Arbela, situada a la regió autònoma del Kurdistan (Iraq), i el van anar reconstruint. Els murs ininterromputs de façanes i habitatges del segle xix donen la impressió visual d'una fortalesa inexpugnable que domina la ciutat. El traçat peculiar dels carrers, en forma de ventall, data de l'etapa otomana tardana. Les fonts escrites i iconogràfiques documenten que el lloc fou ocupat des de l'antiguitat, quan era un important centre polític i religiós assiri. A més, els descobriments i les excavacions arqueològiques realitzades suggereixen que el turó oculta estrats i vestigis encara més antics. L'any 2014, fou designada com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Referències

* ↑ «Citadelle d'Erbil». La Liste du Patrimoine mondial. UNESCO. [Consulta: 17 juny 2017].
# Tim Lebbon

Tim Lebbon (28 de juliol de 1969, Londres, Anglaterra) és un escriptor britànic de novel·les de terror i de fantasia.

## Biografia i carrera literària

Lebbon nasqué a Londres però visqué a Devon fins als vuit anys, quan es traslladà amb la seva família a Newport fins als 26. Actualment viu a Goytre, Monmouthshire amb la seva dona i fills.
La seva història curta Reconstructing Amy guanyà el Premi Bram Stoker a la categoria de millor història curta de ficció el 2001. La seva novel·la Dusk guanyà el Premi August Derleth el 2007 com millor novel·la de l'any. La seva novel·lització de la pel·lícula 30 Days of Night esdevingué un supervendes del New York Times i guanyà el Premi Scribe el 2008.
La pel·lícula Pay the Ghost d'Uli Edel està basada en la història homònima de Tim Lebbon. El film The Silence també tingué una adaptació cinematogràfica de la mà de John R. Leonetti el 2019 a Netflix.

## Bibliografia

| Mesmer (1997) White (1999) Flesh (1999) Naming of Parts (2000) Hush (2000) (con Gavin Williams) The First Law (2000) Face (2001) The Nature of Balance (2001) Until She Sleeps (2002) Changing of Faces (2003) The Horror of Many Faces (2003) Fears Unnamed (2004) Pieces of Hate: Assassin Series, Book 2 (2005) Desolation (2005) Berserk (2006) Dusk (2006) Dawn (2007) The Everlasting (2007) | 30 Days of Night (2007) After the War: Two Tales of Noreela (2008) Fallen (2008) Mind the Gap: A Novel of the Hidden Cities (2008) (con Christopher Golden) Bar None (2008) The Reach of Children (2008) The Island (2009) The Map of Moments: A Novel of the Hidden Cities (2009) (con Christopher Golden) Echo City (2010) The Thief of Broken Toys (2010) The Heretic Land (2012) Star Wars: Dawn of the Jedi: Into the Void (2013) Alien: Out of the Shadows (2014) Coldbrook (2014) Embers (2015) The Silence (2015) Predator - Incursion: The Rage War 1 (2015) Alien - Invasion: The Rage War 2 (2016) Alien vs. Predator: Armageddon: The Rage War 3 (2016) |

## Referències

* ↑ "Tim Lebbon - Biography" Arxivat 2008-04-12 a Wayback Machine. timlebbon.net.
* ↑ Nightmare Presents: Embers by Tim Lebbon
* ↑ «Titan Books Releasing Tim Lebbon's The Silence in April» (en anglès). Dread Central, 23-03-2015 [Consulta: 16 octubre 2016].
* ↑ Sim, Krystal «The Silence by Tim Lebbon book review». SciFiNow [Consulta: 16 octubre 2016].
* ↑ «Fiction Book Review: The Silence by Tim Lebbon.». Publishers Weekly [Consulta: 16 octubre 2016].
* ↑ Johnson, Andrea «INTERVIEW: Tim Lebbon on THE SILENCE and the Fascination of the Apocalypse» (en anglès). SF Signal, 10-04-2015 [Consulta: 16 octubre 2016]. Arxivat 2016-10-18 a Wayback Machine.
* ↑ Musk, Andrew. «THE SILENCE (review)». Arxivat de l'original el 2016-10-19. [Consulta: 16 octubre 2016].
* 1 2 3 «Books | Tim Lebbon - horror and dark fantasy author» (en anglès). [Consulta: 16 juny 2017].
# La Mirada

La Mirada és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2007 tenia 50.093 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, La Mirada tenia 46.783 habitants, 14.580 habitatges, i 11.518 famílies. La densitat de població era de 2.301 habitants/km².
Dels 14.580 habitatges en un 37,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,1% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 21% no eren unitats familiars. En el 17,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,1 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,49.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.632 $ i la renda mediana per família de 66.598 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.364 $ mentre que les dones 31.993 $. La renda per capita de la població era de 22.404 $. Entorn del 3,7% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- La Mirada». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- La Mirada». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Kalàixnikov (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Kalàixnikov».
Kalàixnikov (en rus: Калашников) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2019 tenia 122 habitants. Pertany al districte municipal de Saràtov.

## Referències

* ↑ «О преобразовании Соколовского, Михайловского, Краснооктябрьского, Вольновского, Дубковского, Расковского, Усть-Курдюмского, Александровского муниципальных образований Саратовского муниципального района Саратовской области, муниципального образования "Город Саратов" и внесении изменений в некоторые законодательные акты Саратовской области от 25 ноября 2021 - docs.cntd.ru». Arxivat de l'original el 2021-12-27.
* ↑ «Карта села Александровки в Саратовской области с улицами и номерами домов». mapdata.ru. Arxivat de l'original el 2020-10-17. [Consulta: 30 març 2020].
# Les Bulles de savon animées

Les Bulles de savon animées és una pel·lícula muda francesa de 1906 dirigida per Georges Méliès.

## Trama

Amb el fum d'un brasero, un mag fa que una dona aparegui a l'aire i suri lentament a terra. Dos ajudants porten una disposició de pedestals, on condueixen la dona. El mag bufa bombolles de sabó a través d'una palla, i apareixen com a cares de dones, surant cap amunt per unir-se a la dona posant al conjunt de pedestals. A continuació, elles mateixes es converteixen en dones reals amb ales de papallona, abans que tot el quadre viu desaparegui.
En fer que els seus assistents portin un ample pedestal, el mag torna a convocar les tres dones, unint-les al pedestal abans que s'esvaeixin. Finalment, el mag s'enrosca formant una bola, es converteix en una bombolla de sabó gegant i flota lentament cap amunt. El mag torna per unir-se als seus sorpresos ajudants en una caiguda de teló.

## Producció

Méliès és el mag de la pel·lícula, que combina maquinària escènica, pirotècnia, escamoteigs, exposició múltiple i fosa per crear les seves il·lusions. L'intertítol inicial està escrit a mà com en altres tres pel·lícules de Méliès fetes al mateix temps: La Légende de Rip Van Winkle (1905), La Cardeuse de matelas (1906) i La Fée Carabosse ou le Poignard fatal (1906).
L'últim truc de Méliès, enrotllar-se en posició fetal i desaparèixer dins l'úter de la bombolla, recorda la seva pel·lícula posterior Le Tambourin fantastique (1907), en què desapareix en un gran cèrcol. En tots dos casos, torna al final de la pel·lícula per tranquil·litzar els seus espantats ajudants.

## Alliberament i llegat

Les Bulles de savon animées va ser venuda per la Star Film Company de Méliès i està numerada del 846 al 848 als seus catàlegs. Al seu lloc escènic, el Théâtre Robert-Houdin, Méliès va fer un acte de màgia entre 1907 i 1910 desenvolupant el motiu de la bombolla de sabó de la pel·lícula. En l'acte escènic, un fantasma dorm en un tamboret, amb bombolles de sabó enormes que li surten del cap mentre roncava. Tres d'aquestes bombolles suraven al voltant de l'escenari, i tres caps fantasmals fosforescents van aparèixer al seu interior.

## Referències

* 1 2 3 Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France, Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, pàg. 255–56, ISBN 2903053073
* ↑ Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 350, ISBN 9782732437323

## Enllaços externs

* Les Bulles de savon animées a YouTube
# Cinos (Grècia)

Cinos (en grec, Κύνος) és un antic assentament amb troballes de l'edat del bronze i primera edat del ferro, que es va descobrir als afores de la ciutat de Livanates, a Grècia central. El jaciment costaner, que mira a l'estret de Calcis i la propera illa d'Eubea, s'ha identificat com l'antiga ciutat de Cinos.

## Història

L'antiga ciutat ja era esmentada al Catàleg de les naus homèric com una ciutat de Lòcrida Opúncia. Es va convertir en el port d'Opunt, ciutat de la qual distava uns seixanta estadis —aproximadament 11 km— segons Estrabó. La tradició considerava Cinos com el lloc on havia viscut Deucalió i on es trobava la tomba de Pirra, personatges de mitologia grega.
S'atribuïa a colons procedents de Cinos la fundació d'una ciutat a Eòlida anomenada Canas, enfront de l'illa de Lesbos. Cinos fou un dels indrets que patí la destrucció provocada per un tsunami esdevingut després d'un terratrèmol l'any 426 aC. El 207 aC, en el marc de la Primera Guerra macedònica, Cinos, que apareix definida com un empori d'Opunt, fou on es va dirigir la flota de Publi Sulpici Galba Màxim després de fracassar en l'atac contra Calcis.

## Arqueologia

El jaciment arqueològic s'excavà entre 1985 i 1995.
Les troballes del jaciment mostren que el lloc estigué habitat permanentment entre l'edat del bronze (des del 3000-2800 aC) i el període romà d'Orient primerenc (segle v o vi). Entre les restes, destaquen les de l'època de l'edat del bronze tardana, a l'entorn del segle xii aC. L'assentament sofrí una destrucció a mitjan segle xii aC, per l'acció d'un terratrèmol, i una altra a final d'aquest mateix segle, on s'aprecien petjades del foc que també pogué ser causat per un terratrèmol. Les muralles pertanyen al període hel·lenístic.

## Referències

* ↑ Homer, Ilíada, II 531-533.
* ↑ Estrabó, IX, 4, 2.
* ↑ Estrabó, XIII, 1, 68.
* ↑ Estrabó, I, 3, 20.
* ↑ Tit Livi, XXVIII, 6.
* ↑ Pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: Història de Cinos (en grec).
* ↑ Pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: Descripció de Cinos (en grec).
# David Manga

David Manga (París, 3 de febrer de 1989) és un exfutbolista centreafricà de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol de la República Centreafricana. Pel que fa a clubs, destacà a Partizan i Ironi Kiryat Shmona.

## Referències

* ↑ David Manga nova akvizicija Partizana Arxivat 15 September 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. at Partizan official website
* ↑ «ONE: דוד מנגה» (en hebrew). Arxivat de l'original el 17 gener 2013. [Consulta: 31 gener 2013].
* ↑ David Manga a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ David Manga, Fitxa a Soccerway
# Dinastia XXIX d'Egipte

La dinastia XXIX d'Egipte regí Egipte entre els anys 398-378 aC. Fou fundada per Neferites I, que va traslladar la capital a Mendes, ciutat situada més al centre del delta del Nil que la septentrional Sais, indicant potser un fort ressorgiment del poder reial. Neferites I i els seus successors van aconseguir mantenir el seu poder davant les temptatives d'Artaxerxes II per recobrar el domini d'Egipte. Els últims anys de la dinastia van ser pertorbats per rebel·lions, origen del final de la dinastia. Aquests reis també van mantenir el culte al brau sagrat Apis, a Memfis, registrat a les esteles i inscripcions del Serapeum de Saqqara. Les dinasties XXVI, XXVII, XXVIII, XXIX, XXX i XXXI configuren el període tardà d'Egipte.

## Faraons de la dinastia XXIX d'Egipte

| Nom comú | Nom de Nesut-Bity | Nom de Sa-Ra | Regnat |
| Neferites I | Baenre | Nayfaarudye | 398-392 aC |
| Mutis | Hernebja | | 392-392 aC |
| Psamutis | Userra | Pasherienmut | 392-391 aC |
| Acoris | Jenemmaatra | Hakor | 391-379 aC |
| Neferites II | | Nayfaarudye | 379-378 aC |

## Cronologia

Cronologia estimada pels egiptòlegs:

## Referències

* Clarysse, Willy «Nephorites, Founder of the 29th Dynasty and His Name». Chronique d'Égypte: Bulletin périodique de la Fondation égyptologique reine Élisabeth, 69, 1974, p. 215–217..
* Lloyd, Alan Brian. The Oxford History of Ancient Egypt. Oxford i Nova York: Oxford University Press, 2000, p. 369–394. ISBN 0-8109-1020-9. «The Late Period (664–332 BC)» .
* Myśliwiec, Karol. The Twilight of Ancient Egypt: First Millennium B.C.E. Ithaca and London: Cornell University Press, 2000. ISBN 0-8014-8630-0. . Translated by David Lorton.
* Ray, John D. «Psammuthis and Hakoris». Journal of Egyptian Archaeology. Egypt Exploration Society, 72, 1986, p. 149–158. DOI: 10.2307/3821486..
* Traunecker, Claude «Essai sur l'histoire de la XXIXe dynastie». Bulletin de l'Institut français d'archéologie orientale, 79, 1979, p. 395–436. Arxivat 2016-04-23 a Wayback Machine..

## Enllaços externs

* Genealogia, Reis i Regnes: Dinastia XXIX d'Egipte
* http://www.digitalegypt.ucl.ac.uk//Welcome.html
| Dinastia precedent | Període tardà d'Egipte | Dinastia següent |
| Dinastia XXVIII | Dinastia XXIX | Dinastia XXX |
# La Mina Vella

La Mina Vella és una font situada al terme municipal d'Anglès, comarca de la Selva (Girona). Està situada a 590 msnm, prop de Can Bellveí.
# Joan Feixes

Joan Feixes (s. XVIII) regí el magisteri de l'orgue de Santa Maria de Mataró entre els anys 1706 i 1714. Durant els últims mesos d'aquell darrer any, el càrrec fou ocupat de forma interina pel mataroní Joan Simon i Portell

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Cabot i Sagrera, Neus. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 4: Fons de la basílica de Santa Maria de Mataró. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura – Universitat Autònoma de Barcelona, 2010.
# Francisco Aznar Pueyo

Francisco Aznar Pueyo (Panticosa, Província d'Osca, 29 de maig de 1821 - Tortosa, Baix Ebre, 29 de juny de 1893), va ser un bisbe.
Havia estudiat Gramàtica i Humanitats als Escolapis de Jaca. Va estudiar també a la Universitat Sertoriana i Seminari d'Osca, on es va llicenciar en Filosofia i Teologia, i també a la Universitat de Saragossa, on es va doctorar en les mateixes matèries. A totes dues universitats exercí com a professor de Teologia. Concretament, a la de Saragossa ho fou a partir del 14 de març de 1846.
Entre 1854 i 1862 fou rector de l'església col·legial de Tamarit de Llitera, on va conèixer al també tamarità Constantí Bonet i Zanuy, que primer, com a bisbe de Girona, el 1862 el va nomenar Secretari de Càmara i posteriorment ardiaca. Posteriorment, quan Bonet va ser nomenat arquebisbe de Tarragona el 1875, Aznar Pueyo va amb ell, mantenint el càrrec de secretari, per a posteriorment esdevenir també canonge de la catedral metropolitana.
Va ser designat com a bisbe de Tortosa el 31 de desembre de 1878, rebent-ne la preconització el 28 de febrer de 1879. Va ser ordenat bisbe el 6 de juliol de 1879, en una cerimònia consagrada pel llavors arquebisbe de Tarragona Benet Vilamitjana i Vila, amb l'ajuda dels consagradors Tomàs Costa i Fornaguera, bisbe de Lleida, i Ramón Fernández y Lafita, bisbe de Jaca. Va prendre possessió del càrrec el 13 de juliol de 1879, fent entrada a la ciutat el dia 19 del mateix mes. Durant el seu episcopat va tenir lloc el 1887 l'assemblea general dels Cercles Catòlics, així com la pelegrinació a Roma per a visitar el sepulcre de sant Lluís.
Va morir a les sis del matí del 29 de juny de 1893, i fou enterrat a la capella de sant Pere de la catedral de Tortosa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Broto Aparicio, Santiago. «Panticosa: El doctor Francisco Aznar Pueyo, obispo de Tortosa» (en castellà). Diario del Alto Aragón, 06-03-2011. [Consulta: 16 febrer 2021].
* 1 2 3 Miravall, Ramon. Episcopologi Dertosense: introducció a la història de la societat i de l'Església de Tortosa. Tortosa: UNED Tortosa, 2016, p. 527 (Cadup Estudios). ISBN 97884938420.
* 1 2 O'Callaghan i Forcadell, 1896, p. 268
* 1 2 3 «Bishop Francisco Aznar y Pueyo †» (en anglès). Catholic Hierarchy. [Consulta: 16 febrer 2021].
* ↑ O'Callaghan i Forcadell, Ramon. Episcopológio de la Santa Iglesia de Tortosa (en castellà). Tortosa: Imprenta Católica de G. Llasat, 1896, p. 267.
* ↑ O'Callaghan i Forcadell, 1896, p. 269
* ↑ O'Callaghan i Forcadell, 1896, p. 273
* ↑ O'Callaghan i Forcadell, 1896, p. 274

## Bibliografia

* Miravall, Ramon. Episcopologi Dertosense: introducció a la història de la societat i de l'Església de Tortosa. Tortosa: UNED Tortosa, 2016 (Cadup Estudios). ISBN 97884938420.
* O'Callaghan i Forcadell, Ramon. Episcopológio de la Santa Iglesia de Tortosa (en castellà). Tortosa: Imprenta Católica de G. Llasat, 1896.
# Chrastince

Chrastince és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1244.

## Referències

* ↑ Chrastince, Obec. «Základné údaje - Oficiálné stránky obce Chrastince» (en eslovac). chrastince.sk. [Consulta: 5 maig 2018].
# David Marca i Cañellas

David Marca i Cañellas (Tarragona, 1928) és un polític, escriptor i comentarista polític català, senador per la circumscripció de Girona en la IV i V Legislatura.
Economista i director d'empreses, ha estat vicepresident de la Cambra de Comerç i Indústria de Girona, directiu del Foment del Treball de Barcelona i President Provincial de Creu Roja i conseller de Punt Diari, Ràdio Costa Brava i Radio Pirineos, Ona Catalana i Ràdio Europa. Membre de Convergència Democràtica de Catalunya, fou senador per la província de Girona a les eleccions generals espanyoles de 1989 i 1993. Fou vicepresident segon de la Comissió d'Economia i Hisenda del Senat d'Espanya.

## Obres

* Les arrels dels nostres pobles (2001)
* Orfeó Canongí- Una gesta irrepetible 1930/2005 75 anys al servei de la cultura. Publicat el 2007 per Orfeó Canongí.

## Referències

* ↑ «La inesgotable Girona». El Punt Avui, 01-12-2013. [Consulta: 4 gener 2014].
* ↑ «Marca i Cañellas, David». Ficha del Senador. Senado de España. [Consulta: 20 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Articles de David Marca a l'Econòmic
# Dinastia XVI d'Egipte

La dinastia XVI fou una dinastia de faraons que va governar l'antic Egipte, datada entre vers 1645 i 1580 aC; és una de les dinasties més enigmàtiques de l'antic Egipte.
Es considera, en general, que fou una dinastia vassalla dels hicsos que va governar a Tebes, o bé una dinastia egípcia independent que va governar a Tebes, que fou dominada finalment pels hicsos en temps del faraó Khyan. Aquesta darrera és la teoria més moderna i la més acceptada actualment, a manca d'altres dades. Va governar, en tot cas, simultàniament a una dinastia que tenia capital a Abidos. La seva continuïtat o no de la dinastia XIII és, a hores d'ara, totalment incerta, però s'ha cregut detectar la presència a Tebes d'oficials de la dinastia memfita (XIII), la qual cosa n'hauria donat la continuïtat entre ambdues.
El papir de Torí té 15 línies per a la dinastia, amb 7 noms parcialment visibles i bastants buits. Els que es poden llegir són:
* Sekhemresementawy (Djehuty)
* Sekhemresewosretawy (Sobekhotep VIII)
* Sekhemresankhtawy (Neferhotep III)
* Sankhenre (Mentuhotep VI)
* Sewadjenre Nebiryraw I
* Nebiryraw II
* Semenre (o Smenre)
* Sewoserenre (Bebiankh)
* Sekhemre-Shedwaset.
Segueixen cinc noms que no es poden llegir, però que són coneguts per altres fonts i que corresponen a la part final de la dinastia:
* Dedumose I
* Dedumose II
* Montuemsaf
* Mentuhotep VII
* Senusret IV (Sesostris IV)
Manetó diu que els hicsos van envair Egipte sota Salitis, quan regnava Dedumose I, i la invasió està datada vers el 1650-1640 aC; els primers set reis, si foren anteriors a Dedumose, haurien de ser anteriors a aquesta data, però, de fet, Dedumose I també va poder ser anterior, tot i que, en general, es pensa que els cinc reis són de la darrera part de la dinastia. És possible que Manetó es refereixi a la invasió de Tebes i no de l'Egipte del nord. Altres autors els situen en la dinastia XIII i situen el regnat de Dedumose vers el 1660 aC.
Altres reis coneguts dels quals no es pot establir a quina dinastia pertanyen, que podrien correspondre a la dinastia XIII, a la XIV, a la XVI, o a la d'Abidos i alguns potser fins i tot a la XVII:
* Pepi III
* Nebmaatre
* Nikare II
* Aahotepre
* Aaneterire
* Nubankhre
* Nubuserre
* Khauserre
* Khamure
La dinastia XVII, amb seu a Tebes, lentament va acumular recursos i forces per expulsar els hicsos i iniciar la reunificació del país.

## Referències

* ↑ Bunson, Margaret. Encyclopedia of ancient Egypt (en anglès). Infobase Publishing, 2002, p.304. ISBN 0816045631.
# Joan Farré

«Joan Farré» té aquests significats:

## Primer cognom

* Joan Farré i Viladrich, historiador
* Joan Farré i Oliver (1957), mestre-cisteller, president de la Federació d'Associacions d'Artesans d'Ofici de Catalunya
* Joan Farré-Mensa, professor a la universitat de Nova York
* Joan Farré, pintor

## Segon cognom

* Joan Potau i Farré (1907-?), magistrat i comerciant.
* Joan Iborra i Farré, (1907-1992), escriptor
# Alençon

Alençon és una ciutat de França, situada al departament de l'Orne a la regió de Normandia. Tenia 26.069 habitants l'any 2015. La ciutat forma part de la Comunitat urbana d'Alençon.
A l'edat mitjana va ser el cap d'un comtat i després ducat. És la ciutat natal de Santa Teresa de Lisieux.

## Història

Vegeu: Comtat d'Alençon
# Fruita del bosc

L'expressió popular fruites del bosc s'utilitza per a designar un conjunt de diferents fruites petites i comestibles, usualment de colors foscos (vermells, grana, blavosos, morat, negre) que tradicionalment no es cultivaven sinó que es collien en arbustos silvestres.
A l'edat mitjana els boscs pertanyien al senyor feudal i les persones que els pretenien collir n'havien de demanar permís i pagar un preu establert amb el senyor.
Aquesta expressió no és vàlida en botànica, però sí que s'utilitza en gastronomia, on inclou fruites com la maduixa, el gerd, el nabiu, la móra, la riba o grosella, etc.
# Lintzoain

Lintzoain és una localitat i concejo de la vall i municipi de Erroibar de la Comunitat Foral de Navarra, dins de la comarca de Auñamendi i la Merindad de Sangüesa. La localitat es troba a 35 km de Pamplona i en 2020 tenia 67 habitants. És la capital administrativa de la vall, on se situa el seu ajuntament.
El nom de Lintzoain vol dir probablement Poble d'en Lindus, traduït del basc.
La localitat es troba en centre de la vall d'Erroibar sota la muntanya Tiratun (1200 msnm.), a 749 msnm. d'altitud, a la riba dreta del riu Erro i a 35 km de la capital navarra, Pamplona. És un pas obligat del Camí francès de Sant Jaume, on els peregrins que seguien la ruta Orreaga-Pamplona, en arribar a aquesta població comencen l'ascensió del port d'Erro.
La localitat està constituïda com un concejo pertanyent al municipi d'Erroibar. En la localitat també es troba la seu de l'Ajuntament de la vall d'Erroibar.

## Referències

* ↑ «LINTZOAIN - Auñamendi Eusko Entziklopedia» (en basc). [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ «Lintzoain». [Consulta: 29 novembre 2021].