OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rohan Thapa

Rohan Thapa és un fotògraf nepalés nascut el 1982 i resident a València.
Graduat en ciències polítiques pel College of Idaho i la UCLouvain, el 2012 començà a dedicar-se a la fotografia després d'estudiar a l'escola Blank Paper i, l'any següent, realitzà el primer projecte, In visible, sobre els pacients de ceguera intervinguts a l'Institut d'Oftalmologia Tilganga; el 2015 en féu la primera exposició individual al Nepal, a més de participar en el projecte Art Helps Nepal 2015 per a ajudar les víctimes del terratrèmol del Nepal de 2015 i en PhotoKatmandu. El 2017 publicà el primer llibre, Sutra, el qual presentà en diferents exposicions a Katmandú, Mumbai, Àmsterdam, Arles i València: Sutra («lligam» en sànscrit) és una antologia dels primers projectes que desenrotllà, com Sunya, Eu.pnea, In visible i Pulse.
El 2018 tornà a participar en PhotoKatmandu junt amb Alejandro Acín i Julian Barón com a l'equip The Cage amb un taller anomenat 2075 Civil Press, en el qual estudiants d'art de la Universitat de Katmandú actuaven com a membres d'una redacció en resposta a l'actualitat sociopolítica. El mateix any autopublicà Moksha (del sànscrit muc, मोक्ष, «alliberament, emancipació»), un conjunt de seixanta-sis imatges no relligades, impreses en roig sobre paper de carta amb el títol estampat en cada una, amb la proposta que el lector les reordene: el text principal, també en sànscrit però amb traduccions al final, expresa la voluntat de reflectir el postcolonialisme de la seua pàtria, des d'una òptica local. Les fotografies, preses entre 2011 i 2015, pertanyen a diferents projectes anteriors com Sutra, del qual és un epíleg.
El 2021 inaugurà Bardo en el marc del festival Imaginària, una antologia de la seua obra que il·lustra sis poemes de sengles poetes fonamentals de la literatura nepalesa, i fundà l'editorial POLVORA (sic) junt amb altres col·legues com Barón, Jorge Alarmar, Diego Arregui, Cayetano Bravo, Christian Robles, Manuel Vargas i Mario Zamora, amb la intenció de publicar llibres de fotografia amb tirades limitades i preus populars.

## Referències

* ↑ «Spotlight: In Visible – Rohan Thapa, Nepal» (en anglés). Invisible Photographer Asia, 01-02-2013. [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ «Rohan Thapa, Virodh /Contradicción, 2018» (en castellà). Punto de Fuga, 2018. [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ «photo.circle.showcase.62» (en anglés). Photo Circle, 20-05-2017. [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ «II. 2075 Civil Press» (en anglés). The Cage, 01-11-2018. [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ Sunil Shah. «Rohan Thapa: An Imagined Freedom» (en anglés). American SuburbX, 25-10-2018. [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ «Moksha Rohan Thapa» (en anglés). PhMuseum. [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ «Exposició ROHAN THAPA Bardo». Universitat Jaume I. Arxivat de l'original el 24 de novembre 2021. [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ Álvaro Devís. «'Polvora': una editorial para prender la mecha de la fotografía en València» (en castellà). València Plaza, 11-10-2021. [Consulta: 27 novembre 2021].
# James Glaisher

James Glaisher (1809-1903) va ser un astrònom anglès conegut per les seves ascensions amb globus per verificar les constants metereològiques de l'atmosfera a les altures.

## Vida i Obra

Fill d'un rellotger de Londres, Glaisher va ser assistent del Observatori Astronòmic de Cambridge de 1833 a 1835, abans de traslladar-se al Observatori Reial de Greenwich, en el qual va ser superintendent del departament de Metereologia i Magnetisme durant trenta-quatre anys.
El 1845, Glaisher va publicar les seves taules de gelada, per mesurar la humitat. Va ser escollit fellow de la Royal Society el juny de 1849.
Va ser membre fundador de la Royal Meteorological Society (1850), la qual va presidir de 1867 a 1868, i de la Royal Aeronautical Society (1866). També va ser membre de The Photographic Society, la qual va presidir de 1869 a 1874 i de 1875 a 1892.
Glaisher és recordat, sobre tot, com pioner de les pujades científiques amb globus. Entre 1862 i 1866, amb l'expert navegant aeri Henry Coxwell i el seu copilot, Glaisher va fer nombroses ascensions, fins alçades de gairebé 9.000 metres, per mesurar la humitat i la temperatura de l'atmosfera en aquestes alçades.

## Referències

* ↑ Hollis, H.P., ‘Glaisher, James (1809–1903)’, Oxford Dictionary of National Biography
* ↑ Stratton, F.J.M. "The History of the Cambridge Observatories", Annals of the Solar Physics Observatory, Cambridge Vol. I (1949)
* ↑ Hunt, 1996, p. 315.
* ↑ «Library and Archive Catalogue». Royal Society. [Consulta: 29 desembre 2010].
* ↑ Hunt, 1996, p. 323.
* ↑ Presidents 1853–2013. The Royal Photographic Society i The Royal Photographic Society. Consulta 6 Març 2015.
* ↑ Dunlop, 2015, p. 199.

## Bibliografia

* Dunlop, Storm. Come Rain or Shine: A Weather Miscellany (en anglès). Summersdale Publishers, 2015. ISBN 978-1-78732-545-8.
* Hunt, J.L. «James Glaisher FRS (1809-1903) Astronomer, Meteorologist and Pioneer of Weather Forecasting: 'A Venturesome Victorian'» (en anglès). Quarterly Journal of the Royal Astronomical Society, Vol. 37, 1996, pàg. 315-347. ISSN: 0035-8738.

## Enllaços externs

* Dolan, Graham. «People: James Glaisher». The Royal Observatory Greenwich, 2014. [Consulta: 9 gener 2018]. (anglès)
# Al-Fàrazdaq

Abu-Firàs Hammam ibn Ghàlib (en àrab أبو فراس همام بن غالب, Abū Firās Hammām ibn Ḡālib), més conegut com al-Faràzdaq (en àrab الفرزدق, al-Farazdaq, literalment "tros de pa") (641? - 728 o 730), va ser un poeta àrab que va destacar en el camp de la sàtira poètica.

## Bibliografia

* «Farazdaq» (en anglès). LoveToKnow 1911. [Consulta: 29 novembre 2008].
* Veglison Elías de Molins, Josefina. La poesía árabe clásica. Madrid: Hiperión, 1997, p. 129-130. ISBN 8475175295.

## Notes

* ↑ Malgrat totes les viquipèdies recullen com a ism o nom propi d'Al-Faràzdaq, Hammam, que mantenim en aquest article, cal fer constar que l'Encyclopaedia of Islam l'anomena Tammam, cf. Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Al-Farazdaḳ".
Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Cristóvão de Moura e Távora

Cristóvão de Moura e Távora (Lisboa, 1538 $^{(Gregorià)}$ - Madrid, 1613) conegut també pel seu nom castellanitzat Cristóbal de Moura, fou un noble portuguès, líder del partit espanyol en la crisi successòria de 1580, quan el rei de Portugal Sebastià I va morir sense deixar descendents. Cristóvao de Moura va saber aprofitar els seus nombrosos contactes per captar adhesions al nomenament de Felip II com a rei de Portugal i va negociar hàbilment fomentant les divergències polítiques entre els altres candidats.
Un cop consumada la Unió Ibèrica, va seguir essent un polític molt influent a la cort i va exercir dos cops el càrrec de virrei de Portugal. Felip II li va atorgar el títol de comte de Castel-Rodrigo que Felip III va elevar a marquesat.

## Vegeu també

* Pont de Cristòfol de Moura

## Referències

* 1 2 3 «Cristóbal de Moura | enciclopèdia.cat». [Consulta: 11 gener 2022].
# Loch Omhaich

El Loch Omhaich (Loch Omhaich en gaèlic, Loch Oich en anglès) és un loch d'aigua dolça situat a les Highlands d'Escòcia. Forma part del traçat del Canal de Caledònia que uneix Inverness amb Fort William. Aquest loch estret se situa entre el Loch Ness i el Loch Lochaidh, al Great Glen.

## Fauna

Al Loch Omhaich hi ha una variada i rica vida salvatge amb una àmplia varietat de fauna (peixos, amfibis, rèptils, mamífers o ocells. Cada tardor el salmó de l'Atlàntic migra des de l'oceà Atlàntic, i fa servir el Loch Omhaich, així com el Loch Lochaidh i el Loch Ness com a punt de posta d'ous. Dos anys després, quan el peix crex fins als 15-20 cm de longitud, emigra cap al mar, on hi creix ràpidament, arribant a pesar 17 kg dos anys després de la seva arribada al mar, on hi arribà amb només 3,5 kg de pes.

## Enllaços externs

* Recorregut per les ribes del Loch Omhaich (anglès)

## Referències

* ↑ «Loch Omhaich» (en anglès). Arxivat de l'original el 2001-07-18. [Consulta: 14-03-2008 =].
# Planas

* No s'ha de confondre amb Planàs o planes.
«Planas» té aquests significats:
* Acadèmia Planas
* Can Planas, diversos indrets
* Casa Planas (Badalona)
* Casa Planas (Palma)
* Futbol Club Levante Las Planas, club de futbol català de la ciutat de Sant Joan Despí
* Biografies:
** Alfons Planas i Jubany (Montseny, 1949), empresari agrícola i hostaler alcalde de Montseny des del 1983
** Antoni Planas Franch (? - 1916), mariner, financer i polític mallorquí que arribà a ser batle de Palma
** Carles Planas Antolínez (Sant Celoni, 1991), futbolista català
** Claudi Planas i Font (Barcelona, 1869-1931), advocat i escriptor
** Enric Planas i Coma (Barcelona, 1938), químic, teòleg i periodista
** Eusebi Planas i Franquesa (Barcelona, 1833 - 1897), dibuixant, aquarel·lista i litògraf
** Francesc Planas, diversos personatges
** Jaume Planas i Simó (Barcelona, 1889 - 1974), director, tenor i compositor
** Joan Planas i Biox (Sant Celoni, 1903 – 1971), alcalde de Sant Celoni entre 1949 i 1959
** Joan Planas i Congost (Navata, Empordà, 1812 — Girona, 1886), escriptor en llengua castellana i predicador català
** Joaquim Planas i Borrell, empresari i polític català
** Jordi Planas (Sant Hilari, 1977), actor català
** Josep Planas, diversos personatges
** Lluís Planas i Calvet (1879-1954), arquitecte català
** Luis Planas Puchades (València, 1952), polític socialista i ambaixador d'Espanya al Marroc
** Manuel Planas i Casals (Barcelona, 1837 - 1907), advocat i polític
** Miguel Ángel Planas Segurado (Martorelles, 1933), empresari i polític català
** Ona Planas (Arenys de Munt, 1962), actriu, directora de cinema i realitzadora de publicitat
** Pepeta Planas i Capdevila (Ripoll, 1925 - Barcelona, 2006), esquiadora catalana
** Pilar Planas i Martí (Manresa, 1912 - 1967), pintora i professora de dibuix catalana
** Romà Planas i Miró (la Roca del Vallès, 1932 - 1995), polític català
** Rosa Planas Ferrer (Palma, 1957), escriptora, filòloga, crítica literària, investigadora i comissària d'exposicions mallorquina
** Salvador Planas i Virella (Sitges, 1882 – ?), anarquista català que el 1905 va atemptar contra Manuel Quintana, president de la República Argentina
** Vicente Planas Hevia (Palma, 1923 - 2007), metge mallorquí
Viccionari
# Estany de la Basseta

L'Estany de la Basseta és un estany situat a 2.221,9 m alt del terme comunal de Formiguera, a la comarca del Capcir, de la Catalunya del Nord.
Està situat a prop de l'extrem occidental del terme de Formiguera, a llevant del Puig de Camporrells, dels Estanys de Camporrells i de l'Estany Gros, i al costat sud-est de l'Estany del Mig, a la capçalera de la Lladura. A ponent seu encara hi ha la Basseta, tots ells són en els vessants nord-est i est del Pic Peric.

## Referències

* ↑ L'Estany de la Basseta en els ortofotomapes de l'IGN
# Varaždin

Varaždin és la capital del comtat de Varaždin (Varaždinska županija), al nord-oest de Croàcia. Té 46.946 habitants.
Està situada al costat del riu Drava a una altitud de 174 metres sobre el nivell del mar.
Durant el segle xviii, des del 1756 fins al 1776, Varaždin va ser la capital de Croàcia. Avui és coneguda com la ciutat del barroc, la música i les flors.

## Referències

* ↑ Abramović, 2015, p. 666.
* ↑ MacGregor, S. «Varazdin: Croatia's 'little Vienna'» (en anglès). The Daily Telegraph, 17 juny 2013. [Consulta: 3 octubre 2021].

## Bibliografia

* Abramović, B. «Analysis of the mobility of railway passenger transport in small urban areas» (en anglès). Transactions on The Built Environment, 146, 2015, pàg. 665–674. DOI: 10.2495/UT150541.

## Enllaços externs

* www.varazdin.hr
# Jean Vernette

Jean Vernette (Portvendres, 26 de febrer del 1929 - 16 de setembre del 2002) va ser un sacerdot nord-català incardinat a la diòcesi de Montauban, que durant més de 30 anys va ser secretari nacional de l'episcopat francès per a l'estudi dels nous moviments religiosos.

## Biografia

Es llicencià en filosofia i dret canònic, i es doctorà en teologia. Fou ordenat sacerdot a Montauban, el 30 de març del 1952. El 8 de juliol del 1954 fou nomenat vicari de Beaumont de Lomagne i, tres anys més tard, esdevingué superior del Petit Seminari del Sagrat Cor de Montauban (11.7.1957). El 8 de juliol del 1971 va ser nomenat director nacional de catecumenat francès, coordinador dels catecumenats europeus i vicari episcopal de Montauban. El 1973 passà a ser Delegat de l'episcopat per a temes de sectes i nous corrents religiosos.
Publicà força obres de divulgació sobre catequesi, sectes i noves teràpies. L'any 2000 parlà al Senat francès en relació amb l'oportunitat o no d'una llei que enfortís la prevenció i la representació de cultes religiosos alienants.

## Obres

* Les temps forts Paris: Éditions du Sénevé, 1970
* Jean Vernette, H.BourgeoisSeront-ils chrétiens ? Perspectives catéchuménales Lyon: Chalet ed., 1975 ISBN 2-7023-0216-5
* Sectes et réveil religieux, quand l'Occident s'éveille Mulhouse: Édit. Salvator, 1976 ISBN 2-7067-0021-1
* Réincarnation résurrection. Communiquer avec l'au-delà Mulhouse: Édit. Salvator, 1988 ISBN 2-7067-0112-9
* Les sectes Paris: Presses universitaires de France, 1990, Que sais-je ? 2519 ISBN 2-13-042962-9 (diverses edicions)
* Peut-on communiquer avec l'au-delà ? Paris: Centurion, 1990 ISBN 2-227-36220-0
* Le New Age, Paris: Presses universitaires de France, 1992, Que sais-je ? 1992 ISBN 2-13-044781-3 (diverses edicions)
* Sectes: que dire? que faire? Mulhouse: Éd. Salvator, 1994 ISBN 2-7067-0164-1
* Jean Vernette, Evelyne Keller Encyclopédie des phénomènes spirituels Paris: Plon, 1995 ISSN 1264-5974
* La réincarnation Paris: Presses universitaires de France, 1995 ISBN 2-13-047161-7
* L'athéisme Paris: Presses universitaires de France, 1998, Que sais-je ? 1291 ISBN 2-13-049301-7
* Jean Vernette, Claire Moncelon Dictionnaire des groupes religieux aujourd' hui Paris: Presses universitaires de France, 2001 ISBN 2-13-052026-X
* Jean Vernette, Clermont Lons Les Nouvelles Thérapies, mieux vivre et guérir autrement Paris: Presses de la Renaissance ed., 1999 ISBN 2-7028-3221-0
* Nouvelles Spiritualités et nouvelles sagesses Paris: Presses de la Renaissance ed., 1999 ISBN ISBN 2-7028-3709-3
* Le XXIe siècle sera mystique ou ne sera pas Paris: Presses universitaires de France, 2002 ISBN 2-13-052302-1

## Enllaços externs

* Nota necrològica Arxivat 2007-11-30 a Wayback Machine. (francès)
* Entrevista sobre les teràpies alternatives (francès)
* Exposició als senadors (francès)
# Al-Fukhari

Al-Fukhari, també al-Fokari o al-Fukhkhari (àrab: الفَخّاري, al-Faẖẖārī), és una vila palestina de la governació de Khan Yunis, al sud de la Franja de Gaza, situada entre Khuza'a i Rafah. Es troba al costat oriental de la carretera que creua Sufa, a l'oest de la frontera amb Israel.
En el cens de 1997 de l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques (PCB) tenia 2.616 habitants, arribant a una estimació de 5.539 el 2008. Durant les eleccions municipals palestines de 2005, el partit Fatah i independents, va obtenir la majoria d'escons al consell municipal d'Al-Fukhari. L'alcalde de la vila és Hasan al-Amouri.
La superfície total d'Al-Fukhari és de 4.767 dúnams. D'aquests, el 37.3% són urbanitzats (majoritàriament residencials) i la major part de la resta s'utilitza per a usos agrícoles.

## Efectes de la guerra de Gaza

Durant l'ofensiva israeliana de 2008-09 contra el govern de Hamàs a la Franja de Gaza, 13 cases d'al-Fukhari pertanyents a un total de 85 persones, la majoria dels membres de les famílies Amouri i Eid, van ser destruïdes per l'Exèrcit israelià segons un informe de Human Rights Watch. La família Amouri va afirmar que el 30 dúnams de les seves oliveres van ser arrasades mentre que la família d'Eid va informar que una gran part de la seva granja de blat de 20 dúnams van ser aixafats pels vehicles militars israelians.
Als afores d'al-Fukhari també van ser destruïts la fàbrica de formigó Abu Sita i 13 vehicles de l'empresa. HRW va concloure que la fàbrica i el seu equip havia estat arrasats pels militars israelians. La família Amouri va declarar que no hi havia militants actius a la zona en el moment de la incursió israeliana i que els militants havien requisat les seves llars prèviament.

## Referències

* 1 2 3 Israel's Unlawful Destruction of Property During Operation Cast Lead Human Rights Watch. maig 2010. pp-104-105.
* 1 2 Fukhkhari Profile Arxivat 2017-07-04 a Wayback Machine.. Jerusalem Media and Communications Center (JMCC).
* ↑ Local Elections (Round Four)- Successful lists by local authority and No. of votes obtained Arxivat 2019-12-15 a Wayback Machine.. Central Elections Commission-Palestine. p.6.
* ↑ Administrative Divisions of Governorates Arxivat 2012-12-21 at Archive.is. Palestinian State Information Services.
# Crisòbul

Un crisòbul (en llatí: bulla aurea i en grec: Κρυσοβυλλὸς, krissovil·lós, és a dir, 'segell d'or'), és un tipus particular de document oficial utilitzat per la cancelleria imperial de Constantinoble i adoptat posteriorment en l'edat mitjana per les corts d'Occident amb el nom de butlla d'or.
Aquest terme deriva del grec antic χρυσος (khrissos), és a dir, 'or', i del llatí bulla, que significa 'objecte rodó', en referència al segell estampat en la part inferior dels documents oficials. Per extensió, el terme va arribar a usar-se per a designar el document sencer. Per indicar la particular importància de l'edicte, el segell tenia la característica de ser d'or.
Entre els documents més importants d'aquest tipus publicats a l'Imperi Romà d'Orient, es troben:
* Crisòbul de 885 de l'emperador Basili I, sobre la concessió d'autonomia al mont Atos.
* Crisòbul del 1082 de l'emperador Aleix I Comnè, sobre els drets comercials de la República de Venècia, a l'Orient.
* Crisòbul de 1126 de l'emperador Joan II Comnè sobre els drets comercials venecians.

## Ús a Occident

Des de la tradició romana d'Orient, la utilització de la Bulla Aurea es va estendre a l'edat mitjana a l'Europa occidental amb les butlles papals, les butlles imperials i les emeses per altres sobirans occidentals.
Entre els documents més importants emesos a Occident, es troben:
* Butlla d'or de 1136, del Papa Innocenci II, o Butlla de Gniezn.
* Bulla Aurea de Sicília de 1212 de l'emperador Frederic II.
* Bulla Aurea de 1213 de l'emperador Frederic II.
* Bulla Aurea de 1214 de l'emperador Frederic II.
* Bulla Aurea de 1222 del rei Andreu II d'Hongria.
* Butlla d'or de 1224 (La Diploma Andreanum o Goldenen Freibrief) de 1224 del rei Andreu II d'Hongria.
* Bulla Aurea de Rímini de 1226
* Butlla d'or de 1242.
* Bulla Aurea de 1267
* Bulla Aurea de 1348 del rei Carles I de Bohèmia.
* Bulla Aurea de 1356 de l'emperador Carles IV del Sacre Imperi Romà, promulgada a la Dieta de Nuremberg i que és potser la butlla d'or més coneguda.
* Bulla Aurea de 1702 de l'emperador Leopold I .

## Referències

* ↑ «crisòbul». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ La Bula de Oro Siciliana cumple 800 años. En Radio Praha.Consulta: 29 de abril de 2013.
* ↑ Zlatna bula« - temelj razvoja Zagreba kroz stoljeća. (en croata) Consulta: 29 de abril de 2013.
* ↑ The Golden Bull of Charles IV 1356. Fordham University. Consulta: 29 de abril de 2013.

## Enllaços externs

* Golden Bull in the Middle Ages. (en inglés) Consulta: 29 de abril de 2013.
* Bula. Consulta: 29 de abril de 2013.
# Loch Maree

El loch Maree (gaèlic escocès: "Loch Dt.-ruibhe") és un Loch a Wester Ross a les Terres Altes nord-occidentals d'Escòcia (Regne Unit). Amb 20 quilòmetres de llarg i una amplària màxima de 4 km, és el quart llac d'aigua dolça per grandària d'Escòcia; és el més gran al nord del llac Ness. La seva superfície és de 28,6 km².
El loch Maree conté cinc grans illes boscoses i més de 25 menors, moltes de les quals tenen les seves pròpies tolles. L'illa Maree té les restes d'una capella, cementiri, pou sagrat i un arbre sagrat en ell, creient-se que és l'ermita del segle viii de sant Máel Ruba, mort l'any 722, qui va fundar el monestir d'Applecross l'any 672. La mateixa illa conté també antigues restes de roure i grèvol que podrien estar units amb els antics druides escocesos. Les aigües del llac també es creu que tenen efectes curatius, amb ser submergit en l'aigua es creia que era una cura de la bogeria. Totes les illes del llac són una àrea de conservació. La més gran és l'única illa britànica que conté un llac en si mateix que conté una illa al seu torn.
Com el llac Ness, el llac Maree té el seu propi monstre en forma de muc-sheilch. A causa de la seva remota ubicació hi ha poca indústria i turisme al voltant del llac Maree, malgrat estar prop del mar. Anteriorment, es va convertir en un lloc popular per a la pesca de truita després que la reina Victoria va haver visitat el Loch Maree Hotel a Talladale l'any 1877.
El loch Maree va ser designat un lloc Ramsar el 19 de setembre de 1994.

## Referències

* ↑ Unattributed «A Highland Loch». The Times, 03-09-1879, p. 6.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Conflicte d'interessos (pel·lícula)

Conflicte d'interessos (títol original: The Gingerbread Man) és una pel·lícula estatunidenca de Robert Altman, estrenada l'any 1998. Està basat en un manuscrit no publicat de John Grisham. Ha estat doblada al català.

## Argument

Figura eminent de la ciutat de Savannah a Geòrgia, Rick Magruder és un advocat brillant satisfet per l'èxit i les conquestes. Un vespre de tempesta que anuncia l'arribada d'un huracà, Magruder acompanya Mallory, una criada angoixada, a la qual el seu pare, Dixon Doss, acaba de manllevar el seu cotxe. La jove li explica que el seu pare l'empaita des de la infantesa. El descriu com un salvatge que viu al fons dels boscos. Magruder decideix ajudar-la i obté sense problema l'internament de Dixon. Però aquest no triga a evadir-se.

## Repartiment

* Kenneth Branagh: Rick Magruder
* Embeth Davidtz: Mallory Doss
* Robert Downey Jr.: Clyde Pell
* Tom Berenger: Pete Randle
* Daryl Hannah: Lois Harlan
* Robert Duvall: Dixon Doss
* Famke Janssen: Leeanne Magruder
* Jesse James: Jeff Magruder
* Mae Whitman: Libby Magruder
* Wilbur Fitzgerald: Judge Russo

## Crítica

* "Inquietant, rara, atractiva pel·lícula"
* "Negríssima adaptació de la novel·la de John Grisham"

## Referències

* ↑ «Conflicte d'interessos». esadir.cat.
* ↑ «The Gingerbread Man». The New York Times.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Boyero, Carlos. «[{{{url}}} Conflicto de intereses]». Cadena SER.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Weinrichter, Antonio. «[{{{url}}} Conflicto de intereses]». Cinemanía.
# Estany de la Balmeta

L'Estany de la Balmeta és un estany del terme comunal dels Angles, a la comarca del Capcir, de la Catalunya del Nord.
Està situat a 2.048,9 metres d'altitud sobre el nivell del mar, té una superfície d'uns 12.400 m². És a la zona nord-oest del terme, al nord-oest, també, del Mont Llaret, a la vall del Rec de Vallsera.

## Referències

* ↑ L'Estany de la Balmeta en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «4 - Els Angles». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Els Angles». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.