OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Josep (l'Hospitalet de Llobregat)

* Per a altres significats, vegeu «Estació de Sant Josep».

## Descripció

Sant Josep és un barri de L'Hospitalet de Llobregat, a l'Àrea Metropolitana de Barcelona. Territorialment forma part del Districte I, juntament amb el Centre i Sanfeliu. Correspon al nucli primitiu de la vila i està situat al centre del terme municipal, ja que limita amb els barris del Centre, Can Serra, la Florida, la Torrassa i Santa Eulàlia.
Sant Josep queda emmarcat pel requadre que formen l'avinguda de la Fabregada i la d'Isabel la Catòlica per la part de ponent, el Torrent Gornal per llevant, al nord la frontera formada per les vies de la RENFE i al sud l'avinguda del Carrilet. Dins d'aquest espai es poden trobar les empremtes que al llarg del temps han deixat tots els sectors industrials que han tingut una activitat important a l'Hospitalet de Llobregat: des dels molins fariners i les destil·leries, fins als diversos aprofitaments energètics dels salts d'aigua del Canal de la Infanta o les indústries ceràmiques, tèxtils, metal·lúrgiques i químiques. De fet, Sant Josep es va configurar com un raval industrial, però la posterior desaparició de moltes fàbriques, així com la densificació de la població, li han donat un caràcter residencial.

## Història

La major part del barri va ser construïda entre els anys 50 i 60 a causa de la immigració massiva que va rebre Barcelona en aquella època. És per això que Sant Josep, com la majoria dels barris de l'Hospitalet, és un barri d'al·luvió, on hi ha gent de totes les parts d'Espanya (sobretot d'Andalusia) i on "tothom es coneix".
Actualment, el barri viu una revitalització urbanística amb la construcció de noves zones d'habitatges. El Centre Cultural Tecla Sala, que acull la Biblioteca Central de l'Hospitalet, potencia també aquest espai ciutadà. Edificis com el comentat Tecla Sala, Can Vilumara (que actualment és un institut d'educació secundària), la fàbrica tèxtil Albert Germans, actualment tancada, o Cosme Toda, són una bona mostra del patrimoni històric hospitalet i recorden el ric passat industrial del barri. El Parc de la Serp, que és una zona lúdica per als nens dels encontorns, és un referent, sobretot com a escenari de la festa major del barri, que té lloc a començaments del mes de maig. Però el que va donar un impuls importantíssim a Sant Josep, tant a nivell urbanístic, com comercial i econòmic, va ser la construcció, l'any 1996, del centre comercial la Farga, on abans hi havia hagut una foneria amb el mateix nom. En aquest edifici, a més del centre comercial, hi ha una zona, que pertany a l'Ajuntament, en la qual es fan moltes activitats al llarg de l'any, algunes importantíssimes per al barri per l'enorme quantitat de gent que hi atrauen, com poden ser : el Saló del Manga, la Fira de l'automòbil, etc.

## Transport públic

* Estació de Sant Josep dels Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC).
* Xarxa d'autobusos urbans i interurbans.

## Referències

* ↑ de Solà-Morales i Rubió, Manuel. El projecte urbà: una experiència docent. Univ. Politèc. de Catalunya, 1999, p. 74. ISBN 8483013517.
# Sebastiano Tusa

Sebastiano Tusa (Palerm, 2 d'agost de 1952 - Bishoftu, 10 de març de 2019) va ser un arqueòleg i polític italià qui es va especialitzar en gestió del patrimoni cultural. També va exercir com a professor de paleontologia a la Universitat Suor Orsola Benincasa de Nàpols.

## Biografia

Sebastiano va ser fill de l'arqueòleg Vincenzo Tusa. Va obtenir un grau de literatura i una especialització en paleontologia de la Universitat de Roma La Sapienza. Des de 1993 va ser responsable de la secció arqueològica del Centre Regional per a Disseny i Restauració de Sicília. Es va especialitzar en l'administració del patrimoni cultural en diferents càrrecs de l'administració de la Regió de Sicília i va dirigir la superintendència de Trapani. El 2004 va ser nomenat com el primer Superintendent del Mar pel Departament de Patrimoni Cultural de la Regió de Sicília, on organitzà diverses missions arqueològiques a Itàlia, Pakistan, Iran i Iraq. El 2005, va dirigir les excavacions a Motia que van descobrir una carretera submergida que conduïa cap a l'illa, així com una estructura identificable com un moll. El 2008, Tusa i Folco Quilici van realitzar una pel·lícula documental sobre la prehistòria del Mediterrani a Pantel·leria, anomentat Un’isola nel tempo. El gener del 2010, va ser nomenat membre honorari de l'Associació Nacional d'Arqueòlegs d'Itàlia. El 2012 va reassumir les seves funcions com a cap de la Superintendència del Mar de la Regió de Sicília.
El març de 2012 va ser candidat per a l'ajuntament de Palerm a la llista del partit Futur i Llibertat per a Itàlia, però va perdre les eleccions.

## Publicacions

* La preistoria nel territorio di Trapani, Marsilio, 1990.
* Mozia, Publisicula, 1990.
* Sicilia preistorica, Dario Flaccovio Editore, 1994. ISBN 88-7758-227-8.
* La Sicilia nella preistoria, Sellerio, 1999, ISBN 88-389-1440-0.
* Archeologia e storia nei mari di Sicilia, Magnus, 2010. ISBN 978-88-7057-252-0.
* Selinunte, L'Erma di Bretschneider, 2011. ISBN 978-88-8265-592-1.
* Sicilia archeologica, Edizioni di Storia e Studi Sociali, 2015. ISBN 978-88-99168-05-6
* Primo Mediterraneo. Meditazioni sul Yegua più antico della storia, Edizioni di Storia e Studi Sociali, 2016
* I popoli del Grande Verde. Il Mediterraneo al Tempo dei faraoni, Edizioni di Storia e Studi Sociali, 2018

## Referències

* ↑ «Soprintendenza del Mare - Struttura» (en italià). [Consulta: 10 març 2019].
* ↑ «Ethiopia, eight Italians among the victims of the crashed plane: among them also an assessor of the Sicily Region», 10-03-2019. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ «Pantelleria, il volto del passato fu la grande isola del commercio» (en italià). [Consulta: 10 març 2019].
* ↑ «In difesa dei beni culturali e ambientali» (en italià). [Consulta: 10 març 2019].
* ↑ «Pantelleria, documentario di Quilici arriva a Palermo» (en italià), 29-11-2008. [Consulta: 19 març 2019].
* ↑ «Sebastiano Tusa lascia la sovrintendenza di Trapani» (en italià). Arxivat de l'original el 12 d'abril de 2016. [Consulta: 13 març 2019].
* ↑ «Sebastiano Tusa Archeologo» (en italià). [Consulta: 13 març 2019].
# Tirà torrenter dorsinegre

El tirà torrenter dorsinegre (Fluvicola albiventer) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita aiguamolls, pantans, canyars, zones amb matolls prop de l'aigua per l'est dels Andes de l'est del Perú i Amazònia, est del Brasil, nord, est i sud-est de Bolívia, Paraguai i nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Tirà torrenter dorsinegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Picot sultà de Luzon

El picot sultà de Luzon (Chrysocolaptes haematribon) és un ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita selva, bosc, manglars i terres de conreu de les terres baixes i muntanyes del les Filipines septentrionals.
# Goriutxka

Goriutxka (en rus: Горючка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 17 habitants. Pertany al districte municipal de Saràtov.

## Referències

* ↑ «О преобразовании Соколовского, Михайловского, Краснооктябрьского, Вольновского, Дубковского, Расковского, Усть-Курдюмского, Александровского муниципальных образований Саратовского муниципального района Саратовской области, муниципального образования "Город Саратов" и внесении изменений в некоторые законодательные акты Саратовской области от 25 ноября 2021 - docs.cntd.ru». Arxivat de l'original el 2021-12-27.
* ↑ «Карта села Александровки в Саратовской области с улицами и номерами домов». mapdata.ru. Arxivat de l'original el 2020-10-17. [Consulta: 30 març 2020].
# Macrotus

Macrotus és un gènere de ratpenats de la família dels fil·lostòmids, format per dues espècies que viuen a l'oest dels Estats Units i Centreamèrica.

## Taxonomia

* Ratpenat orellut californià (Macrotus californicus)
* Ratpenat orellut de Waterhouse (Macrotus waterhousii)

## Referències

* ↑ Distribució mundial de les espècies d'aquest gènere (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Sant Llorenç de Cerdans (església)

Sant Llorenç de Cerdans és l'església parroquial de la vila i del terme del mateix nom, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada en el punt més alt de la vila de Sant Llorenç de Cerdans, al centre de la cellera primigènia de la vila.
Aquesta església depenia de la de Santa Maria de Costoja, i a través d'ella, de Santa Maria d'Arles. L'abat d'aquest monestir exercia de senyor del lloc,. No es produí la independència de Costoja fins al segle xvii, quan la vila de Sant Llorenç de Cerdans havia adquirit prou solvència per actuar com a parròquia independent.
D'origen possiblement més antic, fou consagrada de bell nou, després d'una reconstrucció feta per l'abat d'Arles, el 1159, pel bisbe d'Elna Artau. Consta que en l'acte de consagració, l'abat d'Arles donà un espai de dotze passes al voltant de l'església, i el bisbe beneí aquest espai per a cementiri. Quedava així definit l'espai que havia estat definit com a terra sagrada a les Assemblees de Pau i Treva de Toluges. El 1414 l'abat d'Arles encara va manar el seu nunci que fes una proclama per tal que ningú s'acostés a aquest espai amb una ballesta tensada.
Parròquia des del segle xvii, l'església fou engrandida el segle xviii, moment en què s'afegí el campanar. El conjunt amenaçava ruïna el segle xix, i fou refeta del tot entre el 1833 i el 1884, i no sembla que romangui dempeus cap element del temple romànic.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «153 - Sant Llorenç de Cerdans». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Catafau, Aymat. «Esglésies del Vallespir anteriors al 1300: Sant Llorenç de Pladecorts». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.
* Gavín, Josep M. «Vall 72. Sant Llorenç de Cerdans». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Sant Llorenç de Cerdans». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ L'església de Sant Llorenç de Cerdans en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Catafau, 1996.
# Volta a Suïssa 1958

La Volta a Suïssa 1958 fou la 22a edició de la Volta a Suïssa. Aquesta edició es disputà de l'11 al 18 de juny de 1958, amb un recorregut de 1.511 km distribuïts en 8 etapes. L'inici i final de la cursa fou a Zúric.
El vencedor final fou l'italià Pasquale Fornara, que s'imposà per més de set minuts a l'alemany Hans Junkermann. Aquesta fou la quarta i darrera victòria de Fornara en la general de la Volta a Suïssa, després de les aconseguides el 1952, 1954 i 1957, un rècord encara vigent en l'actualitat. En tercera posició finalitzà l'italià Nino Catalano, el qual també guanyà la classificació de la muntanya. Nino Defilippis s'imposà en la classificació per punts.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1ª | 11 de juny | Zúric - Bregenz (AUT) | 163 | Nino Defilippis (ITA) | Nino Defilippis (ITA) |
| 2ª | 12 de juny | Bregenz (AUT) - Rheinfelden | 244 | Rino Benedetti (ITA) | Rino Benedetti (ITA) |
| 3ª | 13 de juny | Rheinfelden - Solothurn (CRI) | 82 | Pasquale Fornara (ITA) | Pasquale Fornara (ITA) |
| 4ª | 14 de juny | Solothurn - Berna | 234 | Rino Benedetti (ITA) | Nino Defilippis (ITA) |
| 5ª | 15 de juny | Berna - Sierre | 202 | Désiré Keteleer (BEL) | Hans Junkermann (GER) |
| 6ª | 16 de juny | Sierre (ITA) - Lugano | 185 | Pasquale Fornara (ITA) | Nino Catalano (ITA) |
| 7ª | 17 de juny | Lugano - Klosters | 190 | Hans Junkermann (GER) | Pasquale Fornara (ITA) |
| 8ª | 18 de juny | Klosters - Zúric | 211 | Peter Tiefenthaler (SUI) | Pasquale Fornara (ITA) |

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Pasquale Fornara (ITA) | Cilo | 40h 39' 41" |
| 2 | Hans Junkermann (GER) | Feru-Hag | + 7' 06" |
| 3 | Nino Catalano (ITA) | Tigra | + 8' 55" |
| 4 | Nino Defilippis (ITA) | Carpano | + 9' 23" |
| 5 | Désiré Keteleer (BEL) | Carpano | + 14' 38" |
| 6 | Marcel Janssens (BEL) | Elvé-Peugeot | + 19' 08" |
| 7 | Kurt Gimmi (SUI) | Condor | + 25' 26" |
| 8 | Giorgio Menini (ITA) | San Pellegrino | + 36' 07" |
| 9 | Adriano de Gasperi (SUI) | Cilo | + 38' 20" |
| 10 | Ernst Traxel (SUI) | Tigra | + 38' 39" |

## Referències

* «Tour de Suisse 1956». sitiodeciclismo.net. [Consulta: 24 gener 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2010-08-25 a Wayback Machine. (alemany) (francès)
# Volta a Suïssa 1955

La Volta a Suïssa 1955 fou la 19a edició de la Volta a Suïssa. Aquesta edició es disputà de l'11 al 18 de juny de 1955, amb un recorregut de 1.648 km distribuïts en 8 etapes. L'inici i final de la cursa fou a Zúric.
El vencedor final fou el suís Hugo Koblet, que d'aquesta manera s'imposà per tercera vegada en aquesta cursa, després de les victòries aconseguides el 1950 i 1953. Koblet també guanyà una etapa i la classificació de la muntanya. En segona posició finalitzà el belga Stan Ockers, a quasi sis minuts, mentre el també suís Carlo Clerici acabà en tercera posició.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1ª | 11 de juny | Zúric - Baden | 218 | Fritz Schär (SUI) | Fritz Schär (SUI) |
| 2ª | 12 de juny | Baden - Delémont | 220 | Hugo Koblet (SUI) | Fritz Schär (SUI) |
| 3ª | 13 de juny | Delémont - Ginebra | 234 | Edgar Sorgeloos (BEL) | Edgar Sorgeloos (BEL) |
| 4ª | 14 de juny | Ginebra - Sion | 268 | Arrigo Padovan (ITA) | Hugo Koblet (SUI) |
| 5ª | 15 de juny | Sion - Locarno | 202 | Ferdi Kübler (SUI) | Hugo Koblet (SUI) |
| 6ª | 16 de juny | Locarno - Bad Ragaz | 188 | René Strehler (SUI) | Hugo Koblet (SUI) |
| 7ª | 17 de juny | Bad Ragaz - Lucerna | 235 | Marcel Ernzer (LUX) | Hugo Koblet (SUI) |
| 8ª | 18 de juny | Lucerna - Zúric (CRI) | 83 | Jan Brankhart (BEL) | Hugo Koblet (SUI) |

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Hugo Koblet (SUI) | Suïssa | 47h 27' 41" |
| 2 | Stan Ockers (BEL) | Bèlgica | + 5' 48" |
| 3 | Carlo Clerici (SUI) | Suïssa | + 6' 16" |
| 4 | Ferdi Kübler (SUI) | Suïssa | + 8' 26" |
| 5 | Jan Brankart (BEL) | Bèlgica | + 8' 47" |
| 6 | Max Schellenberg (SUI) | Suïssa | + 10' 03" |
| 7 | Arrigo Padovan (ITA) | Itàlia | + 16' 56" |
| 8 | Guido Boni (ITA) | Itàlia | + 17' 16" |
| 9 | Marcel Huber (SUI) | Suïssa | + 17' 57" |
| 10 | Jan Nolten (NED) | Països Baixos | + 18' 40" |

## Referències

* «Tour de Suisse 1955». sitiodeciclismo.net. [Consulta: 23 gener 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (alemany) (francès)
# Volta a Suïssa 1962

La Volta a Suïssa 1962 fou la 26a edició de la Volta a Suïssa. Aquesta edició es disputà del 14 al 20 de juny de 1962, amb un recorregut de 1.273,1 km distribuïts en 7 etapes. La sortida i l'arribada fou a Zúric.
El vencedor final fou l'alemany Hans Junkermann, que s'imposà per poc més d'un minut a l'italià Franco Balmamion. Junkermann també guanyà la classificació dels punts i de la muntanya. La classificació per equips fou pel Carpano, equip que situà a tres dels seus corredors entre els 10 primers.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1ª | 14 de juny | Zúric - Diessenhofen | 212 | Dino Bruni (ITA) | Dino Bruni (ITA) |
| 2ª | 15 de juny | Diessenhofen - Biel/Bienne | 216 | Joseph Vloebergs (BEL) | Dino Bruni (ITA) |
| 3ª | 16 de juny | Biel/Bienne - Thun | 248 | Hans Junkermann (RFA) | Hans Junkermann (RFA) |
| 4ª | 17 de juny | Thun - Heiligenschwendi (CRI) | 9,1 | Hans Junkermann (GER) | Hans Junkermann (RFA) |
| 5ª | 18 de juny | Thun - Bellinzona | 206 | Gilbert Desmet (BEL) | Hans Junkermann (RFA) |
| 6ª | 19 de juny | Bellinzona - Vaduz (LIE) | 184 | Luigi Mele (ITA) | Hans Junkermann (RFA) |
| 7ª | 20 de juny | Vaduz (LIE) - Zúric | 198 | Dieter Kemper (RFA) | Hans Junkermann (RFA) |

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Hans Junkermann (RFA) | Torpedo | 36h 33' 00" |
| 2 | Franco Balmamion (ITA) | Carpano | + 1' 02" |
| 3 | Aldo Moser (ITA) | San Pellegrino | + 4' 57" |
| 4 | Gilbert Desmet (BEL) | Carpano | + 6' 15" |
| 5 | Juan Campillo (ESP) | Margnat | + 12' 15" |
| 6 | Jan Hugens (NED) | Locomotief | + 12' 42" |
| 7 | Rolf Graf (SUI) | Tigra | + 14' 40" |
| 8 | Giuseppe Fezzardi (ITA) | San Pellegrino | + 15' 41" |
| 9 | Kurt Gimmi (SUI) | Carpano | + 17' 37" |
| 10 | Rolf Maurer (SUI) | Afri-Cola | + 18' 44" |

## Referències

* «Tour de Suisse 1962». sitiodeciclismo.net. [Consulta: 18 octubre 2014].
* «Tour de Suisse 1962». Les-Sports.info. [Consulta: 18 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2010-08-25 a Wayback Machine. (alemany) (francès)
# Xevi Pujolar

Xevi Pujolar (Madremanya, 3 de gener de 1973), conegut com a Xevi Pujolar, és un enginyer automobilístic català, que treballa com a enginyer de pista a la Fórmula 1.
Format en Enginyeria Mecànica per la Universitat de Girona, va iniciar-se en el kàrting als equips Genikart i Arisco, treballant amb pilots com Fernando Alonso i Antoni García. Posteriorment, passà per les categories de Fórmula Nissan i Fórmula 3000 i entrà a la Fórmula 1 l'any 2002 amb l'equip Jaguar Racing.

## Referències

* ↑ «Xevi Pujolar». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Plaza, David. «¿Quién es Xevi Pujolar?» (en castellà). motor.es, 06-05-2016. [Consulta: 3 febrer 2021].
# Yinchuan

Yinchuan (en xinès: 银川, pinyin: Yínchuān) és la capital de la regió autònoma de Ningxia situada al centre-nord de la República Popular de la Xina. Té una superfície de 4.467 km i una població total d'1.990.000. El nom de la ciutat significa literalment "riu de plata".
Originalment va ser un comtat al segle i a. C., convertint-se en la capital de la dinastia Xi Xia l'any 907 dC. En 1227 va passar a estar sota el control de la dinastia Yuan i després sota el domini dels Ming i els Qing.
És situada a la riba del riu Huang He, a prop de l'extrem oest de la Gran Muralla. Als seus voltants hi ha rics jaciments d'hulla i de petroli. En gran manera sense indústria, és el principal mercat agrícola i centre de distribució de l'àrea.

## Referències

* ↑ «Yinchuan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Web oficial de la ciutat de Yinchuan
# Yin Xu

Yin Xu (xinès: 殷墟 xinès: 殷墟), és un jaciment arqueològic situat prop de la ciutat d'Anyang a la província de Henan, a uns 500 km al sud de Pequín. Al juny de 2006, la UNESCO va declarar a Yin xu com a Patrimoni de la Humanitat pel seu immens valor històric-cultural, abastant una superfície protegida de 414 ha i una zona de respecte de 720 hectàrees.

## Descripció

El jaciment arqueològic de Yin Xu, situat a prop de la ciutat d'Anyang, a uns 500 km al sud de Beijing, conté els vestigis d'una antiga capital de les acaballes de la Dinastia dels shang (1300-1046 aC). Yin Xu és un testimoni d'apogeu assolit per la cultura, l'artesania i les ciències de la Xina antiga en un període de gran prosperitat de l'edat del bronze. Durant les excavacions s'han desenterrat algunes tombes i palaus prototípics de l'arquitectura xinesa d'èpoques posteriors. El lloc comprèn el Palau i l'àrea dels temples ancestrals reals (un rectangle de 1000 × 650 metres), en els quals s'han trobat més de 80 fonaments d'edificis i la Tomba de Fu Hao, que és l'única sepultura trobada intacta, fins ara, d'un membre de la família d'un dels monarques de la dinastia Shang. L'abundància i la magnífica factura dels objectes funeraris trobats testifiquen el grau de sofisticació assolit per la indústria artesanal en l'època dels Shang. Les inscripcions que figuren en les restes òssies trobades a Yin Xu, utilitzats per als oracles, aporten un inestimable testimoni sobre un dels sistemes d'escriptura més antics del món, l'escriptura dels ossos oraculars, així com sobre les creences i sistemes socials de l'època. Aquests objectes constitueixen ara un més dels tresors arqueològics nacionals de la Xina.
A Yin Xu s'han trobat també moltes fosses amb escàpules de bovins i plastrons de tortuga (parts ventrals de les closques). Les inscripcions que figuren en els ossos oraculars, utilitzats en rituals endevinatoris, aporten un inestimable testimoni sobre un dels sistemes d'escriptura més antics del món, així com sobre les creences i sistemes socials de la Dinastia Shang.

## Galeria d'imatges

* Arqueolegs excavant a Yin Xu (1936)
* Ossos oraculars
* Recipient per vi de la dinastia Shang
* Plastró escrit
* Simuwu Ding, la peça més pesada de bronze treballat trobada a la Xina fins ara.

## Referències

* ↑ Informació sobre Yin Xu a la pàgina de la UNESCO

## Vegeu també

* Tomba de Fu Hao

## Enllaços externs

* WHC.Unesco.org (descripció de la UNESCO sobre Yin Xu; en anglès).
# Zeffiro Furiassi

Zeffiro Furiassi (Pesaro, 19 de gener de 1923 - Florència, 4 de novembre de 1974) fou un futbolista italià de la dècada de 1940.
Fou 2 cops internacional amb la selecció de futbol d'Itàlia amb la qual participa al Mundial de 1950 i un cop internacional amb la selección d'Itàlia B.
Pel que fa a clubs, destacà a ACF Fiorentina i SS Lazio.

## Referències

* ↑ Courtney, Barrie. «England - International Results B-Team - Details». RSSSF, 22-05-2014. [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ Profile at enciclopediadelcalcio.it (italià)
* ↑ Zeffiro Furiassi a National-Football-Teams.com (anglès)
# Zosterop gorjagroc

El zosterop gorjagroc (Zosterops metcalfii) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae). Habita boscos i selva de les terres baixes i turons de les illes de Buka, Bougainville, Shortland, Choiseul, Santa Isabel, San Jorge i Florida, a les Salomó.

## Referències

* ↑ «Zosterop gorjagroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Westrarchaea

Westrarchaea és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels família dels malkàrids (Malkaridae). Fou descrit per primera vegada l'any 2006 per M. G. Rix.
Totes les espècies d'aquest gènere són endèmiques d'Austràlia Occidental.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog de desembre de 2018, hi ha reconegudes 3 espècies:
* Westrarchaea pusilla Rix, 2006
* Westrarchaea sinuosa Rix, 2006 (espècie tipus)
* Westrarchaea spinosa Rix, 2006

## Referències

* 1 2 3 (anglès) World Spider Catalog: Westrarchaea Rix, 2006 en la família Malkaridae +base de dades. Accés el 23 de desembre de 2018
* ↑ Rix, M. G. (2006). Systematics of the Australasian spider family Pararchaeidae (Arachnida: Araneae). Invertebrate Systematics 20: 203-254.