OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Maria de Casalets

Santa Maria de Casalets o Santa Maria de la Cluella, és una capella que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de la ciutat de Solsona (Solsonès).

## Descripció

Petita capella romànica, d'una nau i absis rodó. Parament de pedres en filades. La porta d'arc de mig punt, resseguit per dovelles es troba al mur lateral. Finestra d'arc de mig punt monolítica a l'absis. En la façana hi ha una petita finestra d'espitllera en forma de creu. Petit campanar sobrealçat per vuit columnes arrodonides, amb capitells trapezoïdals, dos d'ells amb decoració vegetal. L'interior amb pedra i la nau coberta en volta de canó.

## Notícies històriques

Capella molt restaurada. El seu lloc d'origen està situat dins el terme de Tiurana, però, els propietaris, com que estava en estat força ruïnós, la traslladaren al jardí de casa seva, a Solsona.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de Casalets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2014].
# Santiago Matatlan

Santiago Matatlán, és una població situada a les valls centrals de l'estat d'Oaxaca, a Mèxic. S'hi conrea, com a part primordial el blat de moro, o l'atzavara que més tard s'envia a les destil·ladores al poblat de Santiago Matatlan Tlacolula, i després a les fàbriques de mescal.

## Economia

Actualment Santiago Matatlàn és coneguda com la "Capital mundial del mescal" i la població depèn econòmicament de la producció de mescal i del procés de cultiu del maguey mescaler (Agave potatorum). Les normes nacionals que certifiquen la producció del mescal determinen que aquests' ha de comercialitzar amb 45 a 48 graus d'alcohol com a mínim. No obstant això, es produeixen diferents tipus de mescal de fins a 60 graus d'alcohol per al consum local.

## Toponímia

Santiago Matatlán és un nom derivat dels vocables del náhuatl; Matlatl, que vol dir xarxa i Tlan que vol dir lloc, per tant Matlatlan significaria lloc prop de xarxes.

## Galeria

* Paisatge típic de Santiago
* Mescal de Santiago Matatlán, Oaxaca
* Procés d'elaboració del mescal

## Vegeu també

* Agave (planta)
* San José Chinantequilla

## Referències

* ↑ «Municipio de Santiago Matatlán.». Arxivat de l'original el 2004-12-11. [Consulta: 8 juliol 2016].
* ↑ «microrregiones.gob.mx». Arxivat de l'original el 2016-08-07. [Consulta: 8 juliol 2016].
* ↑ «La capital mundial del mezcal.». Arxivat de l'original el 2010-11-29. [Consulta: 8 juliol 2016].
* ↑ https://www.gob.mx/cms/uploads/attachment/file/34811/Oaxaca_475.pdf
* ↑ Oaxaca en Red.

## Enllaços externs

* Ajuntament de la ciutat d'Oaxaca
* Santiago Matatlan
# Scinax uruguayus

Scinax uruguayus és una espècie de granota que es troba a l'Argentina, el Brasil i l'Uruguai.

## Referències

* Fordham et al (2006). Scinax uruguayus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 3 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Santa Maria de la Quar

Santa Maria de la Quar és una església que hi ha al municipi de la Quar, al Berguedà. Ha estat catalogada com a patrimoni immoble al mapa de patrimoni de la Generalitat de Catalunya amb el número 3528. És un edifici de l'edat moderna.

## Descripció i característiques

Santa Maria de la Quar és un edifici religiós d'una sola nau amb capelles laterals i amb un espaiós cambril. El campanar és obra del segle xvi i durant aquesta època l'entrada principal fou traslladada de ponent a llevant. Propera a l'església - santuari hi ha la casa rectoral i la casa dels ermitans. Queden pocs vestigis de la primera església romànica de Santa Maria de la Quar. La talla romànica de la Mare de Déu de La Quar, del segle XII-XIII, es guarda a l'església parroquial de Sant Maurici.

## Història

La primitiva església de Santa Maria de la Quar és esmentada a l'acta de Consagració de la Seu d'Urgell amb el nom de "Illa Corre". L'església fou consagrada pel bisbe Nantigis de la Seu d'Urgell l'any 899-900, establint-hi un ampli territori sota la seva dependència: des de la riera de Merlès al riu Borredà, fins a les serres veïnes de Mascaró, Montsent i Quadres. La fundació del monestir de la Portella desbancà a l'església de la Quar com a centre espiritual de la zona. Des d'aquell moment, els monjos s'encarregaren de l'església i de la seva administració. L'església romànica fou totalment renovada a partir del segle xvi i avui ben poca cosa en resta.

## Referències

* 1 2 «Església de Santa Maria». patmapa.gencat. [Consulta: 28 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Berguedà
# Santa Maria de la Rodona

«Santa Maria de la Rodona» té aquests significats:
* Santa Maria la Rodona, antiga església de Vic
* Santa Maria de la Rodona (Illa), església del Rosselló
# Sante Ranucci

Sante Ranucci (Montefiascone, Laci, 31 d'octubre de 1933 - Scandicci, Toscana, 20 de maig de 2023) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1956 i 1964. Com amateur, va guanyar el Campionat del món en ruta.

## Palmarès

* 1954
** 1r al Gran Premi Ciutat de Camaiore
* 1955
** Campió del món amateur en ruta
** 1r a la Coppa Bologna
** 1r a la Coppa 29 Martiri di Figline di Prato

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1958. 12è de la classificació general
* 1962. Abandona
* 1963. 34è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Schrank

Schrank és el nom dels següents personatges:
* Franz Paula von Schrank (1747, Neuburg am Inn - 1835, Múnic), jesuïta i naturalista alemany
* Peter Schrank (Sankt Gallen, Suïssa, 1952), il·lustrador suís
Viccionari
# Selene setapinnis

Selene setapinnis és una espècie de peix de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 60 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental: des de Nova Escòcia (Canadà) fins a les Índies Occidentals, el Golf de Mèxic i Mar del Plata (Argentina). És absent a les Bahames. Substituït per Selene dorsalis a l'Atlàntic oriental.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sasso di Valfredda

El Sasso de Valfredda és un cim dolomític de 3.009 m que forma part del massís de la Marmolada que es troba a la Província de Belluno.
Notable cim amb vistes a la vall de Fuchiade i amb una esplèndida imatge panoràmica de les Dolomites, juntament amb els adjacents Cima i Torre Formenton i els més llunyans M. La Banca i P.zo le Crene. El cim és realment doble i el cim sud-est proper és lleugerament inferior, a 3.002 m. El nom prové de la subjacent Val Fredda, que té la particularitat de ser menys càlida que les zones circumdants, fins i tot quan li dona el sol.
La pujada es realitza a través de terrenys rocosos friables i camins de roca i és reservada solament a excursionistes experts.

## Referències

* ↑ RC-WebSoft. «Sasso di Valfredda via normale - Relazione scalata Sasso di Valfredda su VieNormali.it (16/07/2006 - Roberto C.)». [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «Sasso di Valfredda - Gruppo Marmolada». [Consulta: 24 maig 2020].
# Sasso Marconi

Sasso Marconi (en dialecte bolonyès: Al Sâs) és un comune de la ciutat metropolitana de Bolonya (antiga província de Bolonya), a la regió italiana d'Emília-Romanya, situat a 17 km al sud de Bolonya. L'1 de gener de 2018 tenia 14.903 habitants.
Conegut com a Sasso Bolognese fins a 1938, es diu així per Guglielmo Marconi, pioner de la ràdio, que va néixer a la propera ciutat de Bolonya. L'any 1902 Marconi va rebre el primer senyal de ràdio transatlàntic a Poldhu, Cornualla, Regne Unit. El nom Sasso (que vol dir "roca" o "pedra") deriva de la formació de roques del Pliocè anomenada Sasso della Glosina, a la confluència dels rius Setta i Reno.

## Demografia

* Gràfica d'evolució demogràfica de Sasso Marconi entre 1861 i
* Font: Istituto Nazionale di Statistica (ISTAT) - Elaboració gràfica de Viquipèdia

## Ciutats agermanades

* Helston, Regne Unit
* Sassenage, França
* Siderno, Itàlia

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 11 febrer 2019].
# Saturació

«Saturació» té aquests significats:
* Saturació cromàtica
* Saturació magnètica, estat dels materials magnètics al qual ja no poden absorbir més camp magnètic
* Saturació (química), les diferents accepcions del terme saturació en química
* Dissolució saturada, dissolució que no admet dissoldre més solut
* Saturació orgànica, en química orgànica una molècula orgànica és saturada quan no conté dobles enllaços ni triples enllaços carboni-carboni.
* Àcid gras saturat
* Saturació analítica: Una solució és saturada és la que conté un nivell de solut tan gran com és possible en el volum de dissolvent donat. Una solució sobresaturada conté més solut del que pot ser dissolt en el dissolvent, normalment aconseguit en baixar la temperatura o per evaporació del dissolvent. En aquest cas l'addició de cristalls de solut pot provocar el seu precipitat.
* Saturació acústica
# Sederholmita

La sederholmita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la niquelina. Rep el nom en honor de Jakob Johannes Sederholm (Hèlsinki, Finlàndia, 20 de juliol de 1863 - 26 de juny de 1934), director de l'Estudi Geològic de Finlàndia.

## Característiques

La sederholmita és un sulfur de fórmula química beta-NiSe. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2,5 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sederholmita pertany a «02.C - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Ni, Fe, Co, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: achavalita, breithauptita, freboldita, kotulskita, langisita, niquelina, sobolevskita, stumpflita, sudburyita, jaipurita, zlatogorita, pirrotina, smythita, troilita, cherepanovita, modderita, rutenarsenita, westerveldita, mil·lerita, mäkinenita, mackinawita, hexatestibiopanickelita, vavřínita, braggita, cooperita i vysotskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la vall del riu Kitka, a prop de la localitat de Kuusamo, a Ostrobòtnia del Nord (Finlàndia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Sederholmite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 gener 2021].
# Schizopygopsis pylzovi

Schizopygopsis pylzovi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Huang, H. (et. al.), 1987. The freshwater fishes of China in coloured illustrations. The freshwater fishes of China in coloured illustrations.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sensília

Les sensílies (en llatí i anglès: sensillum en plural sensilla o sensillae) les unitats funcionals dels òrgans sensorials dels artròpodes; tenen origen ectodèrmic i normalment tenen forma d'espina, placa, vareta, con, o clavilla; es compon d'una o unes poques cèl·lules amb una connexió nerviosa. Els òrgans sensorials dels artròpodes estan molt desenvolupats i diversificats, i han contribuït decisivament en el seu èxit evolutiu.

## Estructura

Les sensílies constitueixen la base estructural de tots els òrgans sensorials dels artròpodes i consten dels següents elements:
* Neurones. Cèl·lules sensorials amb les terminacions dendrítiques situades a la sensília i el seu axó connectat a una neurona d'associació que al seu torn connecta amb una neurona motora que innerva l'òrgan efector (múscul o glàndula). Es tracta d'un arc reflex bàsic.
* Element cuticular. Estructura situada sobre la cutícula. Tenen morfologia i propietats variades.
* Cèl·lules associades. Cèl·lules especialitzades que secreten l'element cuticular o aïllen la cèl·lula sensorial de l'entorn.
Les sensílies poden trobar-se aïllades o agrupades per formar òrgans sensorials més o menys complexos, como ara ulls compostos. Poden captar estímuls del medi (exteroceptors) o interns (propioceptors o interoceptors). Capten estímuls mecànics (mecanoreceptors), químics (quimioreceptors) o radiacions (fotoreceptors).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia catalana
* ↑ TermCat
* ↑ Merriam-webster
# Serralada del Jura

El Jura és una serralada situada al nord dels Alps, entre França, Suïssa i Alemanya. La seua cimera arriba a 1.720 m.

## Geografia

A França, es troba a la regió de Borgonya-Franc Comtat, i s'estén al sud per la regió de Alvèrnia-Roine-Alps, a l'est del departament d'Ain on es troba la seua cimera: Crêt de la Neige. També es pot trobar a nord-oest del departament de Savoia. L'extrem nord dels Jura es troba a l'extrem sud d'Alsàcia.
A Suïssa, es troba a la frontera oest amb França, particularment als cantons de Basilea, Solothurn, Jura, Berna, Neuchâtel i Vaud.
La serralada es prolonga fins a Alemanya, a l'estat lliure de Baviera.
Aquesta serralada dona nom al departament francès del Jura i al cantó suís Jura
El parc natural de l'Alt Jura es troba el sud-oest de la serralada, a la banda francesa.

## Història

Encara que històricament hi ha hagut als peus dels Jura ciutats molt actives, com Ginebra, Lausana o Basilea, per causa dels seus frondosos boscos, les muntanyes van ser poblades molt tardanament.
La industrialització va arribar als Jura al segle xix, sobretot gràcies a la rellotgeria, molt típica a la regió.

## Particularitats

Els Jura van donar nom a un període del planeta: el Juràssic. Va ser a aquest període quan els sediment que formen la serralada van ser dipositats. Durant el Juràssic, la regió era una mar càlida amb poca profunditat, amb una qualitat biològica i coral·lina comparable a l'actual mar Roig. Va ser la serralada dels Alps qui, més tard, va fer alçar-se tota la capa dipositada fins a la seua aparença actual.
Els Jura estan compostos sobretot de pedres calcàries, generalment poroses, el qual els permet retindre aigua. Això crea un Relleu càrstic complex, on l'alternança de bancs calcaris i margues condiciona la presència o absència d'aigua a la superfície. Hom hi pot trobar llacs d'origen glacial, que daten de la glaciació del Quaternari.

## Principals pics

* 1.720 m: Crêt de la Neige (Ain, França)
* 1.717 m: Le Reculet (Ain, França)
* 1.688 m: Colomby de Gex (Ain, França)
* 1.679 m: Mont Tendre (Vaud, Suïssa)
* 1.677 m: La Dôle (Vaud, Suïssa)
* 1.621 m: Grand Crêt d'Eau (Ain, França)
* 1.607 m: Chasseral (Berna, Suïssa)
* 1.607 m: Le Chasseron (Vaud, Suïssa)
* 1.588 m: Le Suchet (Vaud, Suïssa)
* 1.560 m: Aiguilles de Baulmes (Vaud, Suïssa)
* 1.540 m: Grand Colombier (Ain, França)
* 1.528 m: La Barillette (Vaud, Suïssa)
* 1.495 m: Crêt Pela (Jura, França)
* 1.483 m: Dent de Vaulion (Vaud, Suïssa)
* 1.463 m: Mont d'Or (Doubs, França)
* 1.439 m: Mont Racine (Neuchâtel, Suïssa)
* 1.284 m: Le Weissenstein (Soleure, Suïssa)
# Sempronia de centuriis

La lex Sempronia de centuriis va ser una antiga llei romana proposada per Gai Semproni Grac l'any 123 aC. Ordenava que la votació de les lleis i en les que s'elegien magistrats, les centúries votessin per sorts i no per orde o categoria del cens. Això impedia el control dels comicis per part de l'aristocràcia.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 145-146 [Consulta: 18 abril 2022].
# Andeer

Andeer és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte de Hinterrhein.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Cautarés

Cautarés (en francès Cauterets) és un municipi del departament francès dels Alts Pirineus, a la regió d'Occitània. Es tracta d'una important estació termal i d'esports d'hivern.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.034 | 1.130 | 1.065 | 1.105 | 1.201 | 1.305 | 1.157 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Michel Aubry | |

## Esports
### Arribades de la Volta ciclista a Espanya

* 2003: Michael Rasmussen

### Arribades del Tour de França

* 1995: Richard Virenque

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# París-Tours 1987

La París-Tours 1987 (anomenada Gran Premi de la tardor) fou la 81a edició de la clàssica París-Tours. Es disputà l'11 d'octubre de 1987 i el vencedor final fou el neerlandès Adri van der Poel de l'equip PDM-Ultima.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Adri van der Poel (NED) | PDM-Ultima | 6h 35' 46" |
| 2 | Teun van Vliet (NED) | Panasonic-Merckx | m. t. |
| 3 | Maurizio Fondriest (ITA) | Ecoflam-Bfb | m. t. |
| 4 | Charly Mottet (FRA) | Système U | m. t. |
| 5 | Bruno Leali (ITA) | Carrera Jeans-Vagabond | m. t. |
| 6 | Eric Vanderaerden (BEL) | Panasonic-Merckx | + 41" |
| 7 | Moreno Argentin (ITA) | Gewiss-Bianchi | m. t. |
| 8 | Claudio Chiappucci (ITA) | Carrera Jeans-Vagabond | m. t. |
| 9 | Gilbert Glaus (SUI) | Z-Peugeot | m. t. |
| 10 | Camillo Passera (ITA) | Ecoflam-Bfb | m. t. |

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Resultats a les-sports.info
# Llàntia

Una llàntia és un llum amb un dipòsit que conté líquid combustible i un bec per al ble. Les llànties tenen un origen molt antic i són sovint un objecte domèstic molt abundant en les excavacions arqueològiques. Amb formes molt diferents i variades eren molt utilitzades en gairebé totes les cultures. Es fabricaven a partir de materials incombustibles, com terrissa, pedra o metalls, com el bronze o el llautó. Algunes eren per penjar del sostre o d'una biga i d'altres es col·locaven damunt d'un objecte anomenat llantier.
Hi ha també llànties amb formes d'animals o humanes. La majoria eren d'ús domèstic, però algunes llànties tenien un ús votiu com a ofrena o exvot als temples.
Els líquids més utilitzats com a combustible eren diferents tipus d'olis o greixos. Actualment s'utilitza preferentment el querosè. El ble és normalment de fibres de cotó.

## Variants

* Llantió. Una llàntia petita.
* Llàntia amb múltiples becs. Amb dos o més becs. Normalment duen una cadena per ser penjades. Aquest tipus de llum es troba actualment en desús, excepció feta de les llànties d'ús cerimonial.
* La llàntia de seguretat és una llàntia que es va inventar per incrementar la seguretat en les mines. En aquest tipus de llàntia la flama és envoltada de tela metàl·lica per evitar les explosions de gas grisú.
* Deepalakshmi, llàntia petita de l'Índia del Sud amb una imatge de Lakxmi sobre la part de fons.
* Paavai vilakku, llàntia antropomorfa molt comuna a Tamil Nadu i Kerala. Consisteix en la figura d'una dona sostenint una bacina amb bec pel ble. Pot ser de diferents mesures, de molt petita fins a alçades de 2 m. Les petites són generalment de bronze o llautó, mentre que les més grans són de pedra i es troben a l'entrada o a la base de les columnes dels temples.

## Cerimònies

A l'Índia la llàntia encara es fa servir com a instrument d'ús cerimonial de la llum. Moltes llànties de petites dimensions s'utilitzen encara a les cerimònies religioses del Divali o Dīpāvali amb un significar religiós i espiritual. Aquestes llànties són normalment de terrissa i de formes molt senzilles.

## Literatura

És molt coneguda la llegenda d'Aladí i la llàntia meravellosa, on el geni que surt de la llàntia té un paper central.

## Vegeu també

* Llàntia romana

## Enllaços externs

* Diwali
Viccionari
# Baculoviridae

Baculoviridae és una família de virus que es pot dividir en dos gèneres: nucleopolyhedrovirus (NPV) i granulovirus (GV). Mentre que els GV contenen només dues càpsides nucleiques per embolcall víric, els NPV contenen sia una simple càpside sia una múltiple (SNPV o MNPV) per embolcall.
Els baculovirus tenen tropismes específics cap als invertebrats amb més de 600 espècies d'hostes animals descrites. No es coneix que es repliquin en mamífers i altres animals vertebrats.

## Importància

El primer registre d'aquesta família de virus és del segle VI per la malaltia que produïren a la larva de la papallona de la seda a la Xina. Cap a la dècada de 1940 es va estudiar i es va fer ús d'aquests virus com a plaguicida insecticida del tipus biològic. Des de la dècada de 1990 es fan servir en laboratori per a produir una proteïna útil en el cultiu cel·lular i en vacunes per a humans i altres animals.

## Referències

* ↑ Rohrmann, G.F. (2008).Baculovirus Molecular Biology. Bethesda (MD): National Library of Medicine (US), NCBI; 2008; http://www.ncbi.nlm.nih.gov/bookshelf/br.fcgi?book=bacvir
* ↑ Lackner A, Genta K et al. A bicistronic baculovirus vector for transient and stable protein expression in mammalian cells. Anal Biochem. 2008 Sep 1;380(1):146–8. Epub 2008 May 22.
* Granados, R.R. and Federici, B.A. (eds) (1986). The biology of baculoviruses. CRC Press, Boca Raton, Florida.
* Miller, L.K. (ed) (1997). The Baculoviruses. Plenum Press. New York.

## Enllaços externs

* Viralzone: Baculoviridae
Index of Viruses - Baculoviridae (2006). In: ICTVdB - The Universal Virus Database, version 4. Büchen-Osmond, C (Ed), Columbia University, New York, USA. http://www.ncbi.nlm.nih.gov/ICTVdb/Ictv/fs_index.htm
* http://www.ncbi.nlm.nih.gov/bookshelf/br.fcgi?book=bacvir
* http://ir.library.oregonstate.edu/dspace/handle/1957/9989