OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gol d'or

El gol d'or és un mètode emprat per escollir el guanyador en partits d'eliminació que finalitzen amb empat després del temps reglamentari. Les regles del gol d'or permeten que l'equip que marqui primer durant la pròrroga, sigui declarat el guanyador. Així, el partit finalitza quan es marca el gol d'or.

## Regles
### Futbol

En finalitzar el partit en empat, es juga una pròrroga de trenta minuts, dividida en dues meitats. Si algun dels equips marca un gol durant aquest temps extra, aquest equip esdevé el guanyador i el partit finalitza. Si no hi ha gols després de la pròrroga, una tanda de penals decideix el vencedor.

### Hoquei sobre herba

Tornejos internacionals d'hoquei sobre herba com la Copa del Món, la Champions Trophy o els Jocs Olímpics, utilitzen el gol d'or per decidir el guanyador de partits eliminatoris. Durant aquests partits, es juga una pròrroga de 15 minuts, dividida en dues meitats, on el primer equip a marcar aconsegueix la victòria, finalitzant el partit. Si no hi ha gols, després de la pròrroga es disputa una tanda de penals stroke.

## Abolició al futbol

Al febrer de 2004, després de comprovar l'impacte negatiu de les regles del gol d'or i el gol de plata, la IFAB va anunciar que després de la Eurocopa 2004 a Portugal, ambdues normes quedarien abolides del reglament del joc. Per tant, a la Copa del Món de 2006 a Alemanya ja no es va utilitzar el gol d'or durant la fase eliminatòria, tornant a les regles prèvies: si després dels 90 minuts reglamentaris hi ha empat, es juguen dues meitats de 15 minuts cadascuna. Si després d'aquesta pròrroga es continua amb empat, el guanyador és decidit després d'una tanda de penals.

## Referències

* ↑ «Reglament de la Copa del Món de 2006». Arxivat de l'original el 2006-06-01. [Consulta: 29 març 2009].

## Vegeu també

* Gol de plata
Viccionari
# Dàrsena

Una dàrsena (de l'àrab dār aṣ-ṣinā'ah) és una part protegida artificialment en aigües navegables, que serveix com a embarcador o per a la càrrega i descàrrega còmoda de les embarcacions. El mot deriva de l'àrab dār aṣṣinā'ah (dār significa «casa» i aṣ-ṣinā'ah vol dir «l'art» o «la fabricació»), és a dir la «casa per treballar», referit originàriament a un moll on es fabricaven i reparaven embarcacions. El terme dār aṣṣinā'ah també va donar origen a les paraules arsenal i drassana. Inicialment, la majoria dels ports es limitaven als molls construïts a la vora del mar o d'un riu. Tot i que es troben traces de dàrsenes molt antigues, la construcció va emprendre per de bó vers de la fi del segle xviii. Per la revolució industrial, la capacitat dels molls va començar a ésser massa limitada per a acceptar el creixement del trànsit aquàtic. També se cercaven solucions per a protegir els vaixells del corrent, de les tempestats i, als ports sotmesos als moviments de la marea, del canvi de nivell permanent. A la vora del mar o del riu s'escaven entrades artificials fins a una badia amb molls als quatre costats. Quan cal protegir-se de la marea, es construeix una resclosa a dues portes en l'entrada del port.

## Notes

* ↑ Dàrsena Gran Diccionari de la Llengua Catalana
Viccionari
# Gant-Wevelgem 2005

La Gant-Wevelgem 2005 fou la 67a edició de la cursa ciclista Gant-Wevelgem i es va disputar el 6 d'abril de 2005 sobre una distància de 208 km. El vencedor fou el belga Nico Mattan (Davitamon-Lotto), que s'imposà amb dos segons d'avantatge sobre el català Joan Antoni Flecha (Fassa Bortolo). El director esportiu del Fassa Bortolo, Giancarlo Ferretti, va interposar una reclamació després de la cursa, queixant-se que Mattan s'havia aprofitat del rebuf dels vehicles de premsa i suport per atrapar Flecha en els instants finals de la cursa. Els comissaris de l'UCI van atribuir-ne la culpa als conductors dels vehicles i van mantenir Mattan com a guanyador.

## Recorregut

En aquesta edició el recorregut parteix de Deinze per dirigir-se fins a Oostende, a la costa belga. D'aquí el recorregut segueix la costa cap a França, fins a De Panne, on gira cap al sud, en paral·lel a la frontera francesa fins a trobar els monts de Flandes, on s'hauran de superar dues vegades les cotes del Monteberg i Kemmelberg. Els darrers 30 quilòmetres són plans fins a Wevelgem.

## Equips participants

| Núm. | Codi | Equip |
| 1-8 | QST | Quick Step-Innergetic |
| 11-18 | RAB | Rabobank |
| 21-28 | DSC | Discovery Channel |
| 31-38 | LAM | Lampre-Caffita |
| 41-47 | EUS | Euskaltel-Euskadi |
| 51-58 | JAC | Chocolade Jacques-T Interim |
| 61-68 | NIC | Navigators Insurance |
| 71-78 | PHO | Phonak Hearing Systems |
| 81-88 | SDV | Saunier Duval-Prodir |
| 91-98 | LSW | Liberty Seguros-Würth |
| 101-107 | LAN | Landbouwkrediet-Colnago |
| 111-118 | CSC | Team CSC |
| 121-128 | C.A | Crédit Agricole |
| Núm. | Codi | Equip |
| 131-138 | COF | Cofidis, le Crédit par Téléphone |
| 141-148 | BTL | Bouygues Télécom |
| 151-158 | DVL | Davitamon-Lotto |
| 161-168 | SDM | Domina Vacanze |
| 171-178 | IBA | Illes Balears-Caisse d'Epargne |
| 181-188 | GST | Gerolsteiner |
| 191-198 | FAS | Fassa Bortolo |
| 201-208 | TBL | Team Barloworld-Valsir |
| 211-218 | TMO | T-Mobile Team |
| 221-228 | FDJ | FDJ |
| 231-238 | MRB | MrBookmaker.com |
| 241-248 | LIQ | Liquigas-Bianchi |

## Classificació final

| | Cilista | Equip | Temps |
| 1 | Nico Mattan (BEL) | Davitamon-Lotto | 4h 53' 07" |
| 2 | Joan Antoni Flecha (CAT) | Fassa Bortolo | + 2" |
| 3 | Daniele Bennati (ITA) | Lampre-Caffita | + 9" |
| 4 | Fabian Cancellara (SUI) | Fassa Bortolo | + 9" |
| 5 | Thor Hushovd (NOR) | Crédit Agricole | + 9" |
| 6 | Baden Cooke (AUS) | FDJ | + 16" |
| 7 | Tom Steels (BEL) | Davitamon-Lotto | + 18" |
| 8 | Simone Cadamuro (ITA) | Domina Vacanze | + 18" |
| 9 | Erik Zabel (GER) | T-Mobile Team | + 18" |
| 10 | Stuart O'Grady (AUS) | Cofidis | + 18" |

## Referències

* ↑ «Flecha roza el triunfo en la clásica Gante-Wevelgem». El Mundo Deportivo, 07-04-2005, p. 53 [Consulta: 3 abril 2015].
* ↑ «67th Gent-Wevelgem - PT Race map». cyclingnews.com [Consulta: 6 abril 2015].

## Enllaços externs

* Gent-Wevelgem 2005 a Cyclingnews.com
# Starnberg

Starnberg és una ciutat alemanya, capital del districte homònim, situada a l'estat de Baviera, a uns 30 quilòmetres a l'oest de Múnic.

## Transport

Starnberg es troba en la línia S6 de la S-Bahn de Múnic.

## Persones il·lustres relacionades

La cineasta i fotògrafa Leni Riefenstahl va morir en aquesta localitat el 2003. El filòsof alemany Jürgen Habermas té establerta aquí la seva residència.

## Vegeu també

* Organització territorial d'Alemanya
# Against the Law

Against the Law és el cinquè àlbum d'estudi de Stryper. Fou publicat el 21 d'agost del 1990.
Aquest disc representà un canvi radical per la proposta artística de la banda a tots els nivells: musicalment, en lletres i en imatge. Les referències bíbliques que fins aleshores eren constants (fins i tot al logo de la banda) desaparegueren i deixaren lloc a temes tòpics del Rock and Roll. Els abillaments (de colors groc i negre) exagerats i glamurosos, tant propis del Hard Rock dels anys 80, que havien estat usant fins aleshores, també foren substituïts per vestits de cuir negre i tela texana, més propis dels rockers clàssics. El disc fou elogiat per la crítica com el més potent i purament rocker que havia gravat mai el grup, però una part notable dels fans se sentiren traïts i decebuts pel sobtat gir estètic de la banda, i els acusà d'haver-se venut als dictats del negoci. Tot plegat feu que les vendes Against the Law fossin ben minses al costat de les que havien obtingut els discos anteriors.

## Llista de cançons

(Totes compostes per Stryper llevat que diguem una altra cosa)
* "Against the Law" – 3:49
* "Two Time Woman" – 3:40
* "Rock the People" – 3:34
* "Two Bodies (One Mind, One Soul)" – 5:17
* "Not That Kind of Guy" – 3:59
* "Shining Star" (Bailey, Dunn, White) – 4:22
* "Ordinary Man" – 3:51
* "Lady" – 4:53
* "Caught in the Middle" – 3:48
* "All for One" – 4:31
* "Rock the Hell Out of You" – 3:35

## Músics
### Stryper

* Michael Sweet - veu, guitarra elèctrica i acústica
* Oz Fox - guitarra i veus
* Tim Gaines - baix
* Robert Sweet - bateria

### Col·laboradors

* Randy "The Emperor" Jackson - baix
* John Purcell - teclats
* Jeff Scott Soto - veus
* Brent Jeffers - bateria i teclats
* Tom Werman - percussió

## Producció

* Tom Werman - productor
* Eddie Delena - enginyer de so, mescles
* Michael Bosley - enginyer de so ajudant
* Lawrence Ethan - enginyer de so ajudant
* Buzz Morrows - enginyer de so ajudant, ajudant de mescles
* Rudy Tuesday - disseny
* Patrick Pending - direcció artística
* David Perry - fotografia i impressió gràfica
* Ed Colver - fotografia
* Neil Zlozower - fotografia
* Jeannine Pinkerton - tipografia
* Kyle Tucy Sweet - maquillatge
* Fleur Thiemeyer - vestuari

## Notes

* "Shining Star" és una versió d'una cançó d'Earth, Wind and Fire.
* L'edició limitada del disc incloïa una entrevista de 14 minuts amb la banda, en què justificaven llur canvi radical.
# Paulo Roberto Falcão

* No s'ha de confondre amb Radamel Falcao.
Paulo Roberto Falcão (Abelardo Luz, Estat de Santa Catarina, 16 d'octubre, 1953) fou un futbolista brasiler que jugava de centrecampista.

## Trajectòria

Començà la seva vida professional a l'Sport Club Internacional de Porto Alegre, a Rio Grande do Sul, on jugà entre 1973 to 1980, guanyant tres Campionats Brasilers (1975, 1976, 1979). Falcão també jugà amb l'A.S. Roma (1980-1985), on guanyà una lliga italiana (1983) i perdé una Copa d'Europa. Al club fou conegut amb el sobrenom del "vuitè rei de Roma". Acabà la seva trajectòria al São Paulo de 1985 a 1986.
Jugà amb la selecció del Brasil els Mundials de 1982 i 1986. En total fou 29 cops internacional entre febrer de 1976 i juny de 1986.
Pelé el va incloure dins de la seva llista dels 125 més grans futbolistes vius el març del 2004.
El 1990-1991 fou l'entrenador de la selecció brasilera i el 1995 de la selecció japonesa. També ha estat comentarista de Rede Globo.

## Referències

* ↑ «Paulo Roberto Falcão – Statistics». National-Football-Teams.com. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «A.S. Roma Hall of Fame: 2013». A.S. Roma, 22-07-2013. [Consulta: 4 juny 2015].
* ↑ Daniel Pearl «No flair please, he's Brazilian». BBC [Londres], 03-04-2006 [Consulta: 3 juliol 2006].
* ↑ «Pele's list of the greatest». BBC Sport, 04-03-2004. [Consulta: 22 novembre 2013].
* ↑ «Todos os brasileiros - 1982» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Trajectòria
* Sambafoot
# Sistema Padrino de les Filipines

El Sistema Padrino de les Filipines és el clientelisme o patronatge polític a les Filipines. En argot rep el nom de carambola perquè, com al billar, una bola empeny l'altra i al final cau la que des d'un principi era l'objectiu. Aquesta pràctica per fer decantar el vot ha estat causa de controvèrsia i acusacions de corrupció. És una llei no escrita o secret cantat que no es pot participar en el sistema polític de les Filipines sense dominar el "Sistema Padrino".
Des del càrrec oficial més baix al Barangay fins al carrec de president de la república, s'entén que és necessari aconseguir influències i després compensar la clientela amb favors polítics, tot i que s'ha aprovat una llei per tal d'evitar-ho.

## Referències

* ↑ «ANTI-POLITICAL RECOMMENDATIONS ACT» (en anglès). Senat de les Filipines, 15-09-2008.
# Torrent de la Bassella (Riells del Fai)

El Torrent de la Bassella, en alguns mapes Torrent Fondo, és un torrent que discorre pels termes de Sant Feliu de Codines i de Bigues i Riells, al Vallès Oriental, dins del territori del poble de Riells del Fai.
Es forma a prop i al nord de l'extrem de llevant de la urbanització del Racó del Bosc per la unió del torrent del Villar, que prové de ponent, i de la riera de Vallbona. Des d'aquest lloc davalla de primer cap al nord-est, tot fent revolts, fins que arriba al nord del Xalet Blau, on torç cap a llevant, passa a prop i a migdia de Can Casanoves i Can Rector i s'aboca en el Tenes a migdia del Molí de Regassol i a ponent de Can Mas. Els seus primers 300 metres de recorregut fa de termenal entre Bigues i Riells,al sud, i Sant Feliu de Codines, al nord.

## Etimologia

Joan Coromines estableix l'origen de Bassella en un derivat de bassa (per tant, es tractaria d'un topònim romànic medieval o modern), però no hi descarta la intervenció d'un baes- o bes- (lloc muntanyós) preromànic.

## Referències

* ↑ COROMINES, Joan. "Bassella". A Onomasticon cataloniae. II. A-Be. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona, "La Caixa", 1994. ISBN 84-7256-889-X

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Starobjegokai

Starobjegokai - Старобжегокай (rus) - és un aül, un poble, de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a 15 km al nord-oest de Takhtamukai i a 107 km al nord-oest de Maikop, la capital de la república.
Pertanyen a aquest municipi els pobles de Nóvaia Adigueia i Khomuti.
# Vyacheslavita

La vyacheslavita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom de Viatxeslav Gavrílovich Melkov (1911-1991), mineralogista rus especialitzat en minerals d'urani. Un altre mineral, la melkovita, també va rebre el nom en honor seu.

## Característiques

La vyacheslavita és un fosfat de fórmula química U(PO₄)(OH)·nH₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1983. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vyacheslavita pertany a «08.DN - Fosfats, etc, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: natrofosfat, isoclasita, lermontovita i urphoïta.

## Formació i jaciments

Va ser descrita gràcies a les mostres obtingudes als dipòsits d'urani de Dzhentuar i de Rudnoye, tots dos als monts Auminzatau, a la regió de Navoi, a l'Uzbekistan. També ha estat descrita a diversos indrets d'Eslovàquia, Alemanya i la República Txeca.

## Referències

* ↑ «Vyacheslavite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 novembre 2018].
# Paulo Sérgio Rosa

Paulo Sérgio Rosa, més conegut com a Viola, és un exfutbolista brasiler, nascut l'1 de juny de 1969 a Sao Paulo. Jugava de davanter.
Al seu país és famós pel seu temperament. El 1998, es va negar a abandonar el camp una vegada que fou expulsat, tot seguint l'àrbitre pel terreny de joc, al final va ser tret a la força pels antiavalots. Eixe mateix any, va aturar un encontre per 20 minuts després d'atacar a un reporter de ràdio.

## Trajectòria

Viola ha passat la major part de la seua carrera esportiva al seu país, on ha jugat en nombrosos clubs. Va destacar al SC Corinthians, on va estar la 88/89 i del 1992 al 1995. Fora del Brasil ha militat al València CF i al Gaziantepspor turc, sense que arribara a triomfar a Europa. A València fou conegut entre els aficionats com El Príncipe de Bel-Air, i arribà com el fitxatge més car de la història del club fins aquell moment. La seua relació amb el president Paco Roig i Luis Aragonés fou roïna, ja que l'entrenador digué que el jugador necessitava canviar de cervell. Finalment, i arran de la lesió de Josep Gàlvez, Viola disputà prous partits amb un equip que fou subcampió de lliga. En finalitzar la temporada, torna al Brasil, sent substituit a l'equip per Romário.

### Clubs

* 1988-1989 Corinthians
* 1990 São José
* 1991 Olímpia
* 1992-1995 Corinthians
* 1995-1996 València FC
* 1996-1997 Palmeiras
* 1998-1999 Santos
* 1999-2000 Vasco da Gama
* 2001 Santos
* 2002-2003 Gaziantepspor
* 2004 Guarani
* 2005 Bahia
* 2005 Flamengo
* 2006 Clube At. Juventus
* 2007 Uberlândia
* 2008 Duque de Caxias

## Selecció

Viola va jugar fins a 10 partits amb la selecció de futbol del Brasil, entre 1993 i 1995, i va marcar fins a tres gols. Va formar part del combinat del seu país que va guanyar el Mundial dels Estats Units 1994. Viola va sortir a la final contra Itàlia com a suplent. També va formar part del conjunt brasiler a la Copa Amèrica 1993.

## Palmarès

* São Paulo Estaduais: 1988, 1995
* Copa del Brasil: 1995
* Copa Conmebol: 1998
* Lliga brasilera: 2000
* Copa Mercosur: 2000
* Mundial de Futbol: 1994
* Màxim golejador de l'estaduais de Sao Paulo: 1993
* Màxim golejador de la lliga brasilera: 1998
* Màxim golejador de la Copa Conmebol: 1998

## Referències

* ↑ Paulo Sérgio Rosa a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Perfil a sambafoot
* ↑ Luís Estevam Pereira, Viola, o paranoico, Revista Placar, Editora Abril, maio de 1996, págs.40-43
* 1 2 3 4 «Viola, el Príncipe de Bel-Air». GolsMedia, 01-10-2019. [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ «Viola, la sensación brasileña del Valencia de Luis Aragonés». Colgados por el futbol, 01-08-2019. [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ «Todos os brasileiros - 1994» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Estadístiques a Primera divisió - LFP (castellà)
# Clio (cràter)

Clio és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 11,4 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim grec, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Clio». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
Viccionari
# Tinzouline

Tinzouline (en àrab تينزولين, Tīnzūlīn; en amazic ⵜⵉⵏⵣⵓⵍⵉⵏ) és una comuna rural de la província de Zagora, a la regió de Drâa-Tafilalet, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 15.505 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Gavaudan (trobador)

Gavaudan (fl. 1195-1211) fou un trobador occità del que se'n conserven deu composicions. No es tenen gaires dades sobre la vida d'aquest trobador i tampoc no se'n conserva cap vida que ens orienti sobre aquest tema. Pel nom, cal suposar que era originari del Gavaldà. Pel que fa a la cronologia, els estudiosos han discutit si la cançó de croada (174,10) estava escrita en el marc de la invasió que va acabar amb la batalla de Las Navas de Tolosa (1212) o la d'Alarcos, tot i que sembla més probable la segona hipòtesi (1195). El sirventès A la plus longa nuech de l'an s'ha relacionat amb la vetlla de la croada contra els albigesos i se situaria el 1211.
Gavaudan és un trobador que cultiva el trobar clus i ell mateix s'enorgulleix de l'hermetisme de la seva poesia. Vegeu el sirventès 174,5, una mena de manifest poètic, Ieu no suy pars als autres trobadors ("Jo no sóc com els altres trobadors"), on diu: mos sens es clars als bos entendedors, / trop es escurs a selh que no sap gaire, 174,5 ("el meu sentit és clar pels bons entenedors però és massa obscur per al qui no en sap gaire") o bé qu’entre mil non cug n'aya detz / que del tot puescon retener / so que mos sens ampara ("que entre mil no crec que n'hi hagi deu que puguin retenir el que amaga el meu sentit"). També, en una altra peça (174,11), Un vers vuelh far chantador, / cubert e clus ("vull fer un vers cantable, cobert i clus").

## Obra

Es conserven deu composicions de Gavaudan: cinc sirventesos, dues pastorel·les, una cançó religiosa, un planh i una cançó de croada.
* (174,1) A la pus longa nuech de l'an (sirventès)
* (174,3) Crezens, fis, verays et entiers (planh per una dama, no anomenada ni identificada)
* (174,4) Dezamparatz, ses companho (pastorel·la)
* (174,5) Ieu no suy pars als autres trobadors (sirventès)
* (174,6) L'autre dia, per un mati (pastorel·la)
* (174,7) Lo mes e·l temps e l'an deparc (sirventès)
* (174,8) Lo vers dech far en tal rima (sirventès)
* (174,9) Patz passien ven del Senhor (cançó religiosa)
* (174,10) Senhors, per los nostres peccatz (cançó de croada)
* (174,11) Un vers vuelh far chantador (sirventès)

## Notes

* ↑ Vegeu Riquer, Los trovadores p. 1046 i 1049
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Martí de Riquer, Los trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1983, vol. 2, p. 1046-1058 [Comentari i publicació de tres composicions, amb traducció al castellà]
* Saverio Guida, Il trovatore Gavaudan, Mòdena, 1979, edició de l'obra
* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 Repertori: [Gavaudan és el número PC 174]

## Vegeu també

* Llista de trobadors

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-174/174%20-%20Gavaudan.htm
* http://www.rialto.unina.it/autori/Gav.htm
* http://www.trobar.org/troubadours/gavaudan/
# Agnès de Montpaó

Agnès de Montpaó (segle XIV - Alguaire, 13 de setembre de 1415) fou una priora del Monestir de Santa Maria d'Alguaire. Pertany al seu govern una curiosa aliança o conveni subscrit entre la ciutat de Lleida i el monestir d'Alguaire, en virtut del qual la ciutat prenia en veïnat el monestir i els seus vassalls, és a dir, que passarien a ser considerats com a veïns de Lleida amb tota la protecció i defensa.

## Biografia

Quan era ella priora, sobrevingué el setge de Balaguer de 1413, l'empresonament del darrer comte d'Urgell i la liquidació de l'esmentat comtat, amb el qual havia tingut més d'un conflicte el monestir santjoanista. El rei vencedor, Ferran I d'Antequera, el 5 de desembre de 1414 concedí a Guerau Alemany de Cervelló, en franc alou, les quèsties que els comtes d'Urgell percebien de la baronia d'Alguaire, així com les de l'antiga comanda templària de Corbins. Des de llavors les priores ja no tindran problemes de jurisdicció amb la reialesa, i més quan el gran prior havia fet costat als Trastàmara.
Foren grans priors de Catalunya i, per tant, l'autoritat directa superior al monestir durant el seu mandat: Guillem de Guimerà (1378-1396), Pere de Vilafranca (1396-1403), Pere de Pomers (1404-1408), Gracia de Maissen (1409), Gondisalvo de Funes (1412-1414) i Jofre de Canadal (1415-1424).
Fou elegida successora seva Constança de Masdovelles (1415-1421). A mitjan s. XVII la Guerra dels Segadors causà la ruïna del monestir i la pèrdua de les seves riqueses artístiques, de manera que finalment les religioses es traslladarien a Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Agnès». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 2015].

## Bibliografia

* Lladonosa Pujol, Josep (1985). L'art decoratiu al Monestir de Santa Maria d'Alguaire, a través dels llibres de visites dels grans priors de Catalunya, Lleida.
* Lladonosa Pujol, Josep (2007). Història de la Vila d'Alguaire i el seu Monestir Santjoanista. Alguaire: Ajuntament d'Alguaire.
* Miret i Sans, Joaquim (1988). Noticia històrica del Monestir d'Alguayre. De la orde Sagrada y Militar del Hospital de Sant Joan de Jerusalem. Barcelona: Tip. L'Avenç.
* Paulí Meléndez, Antoni (1951). El Real Monasterio de Ntra. Sra. de Alguaire y San Juan de Jerusalén de Barcelona. 1250-1950. Barcelona: Bartrés.
# Vyalsovita

La vyalsovita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor de Leonid Nikolaevich Vyalsov (1939), especialista en l'òptica de la reflexió de la llum.

## Característiques

La vyalsovita és un sulfur de fórmula química FeCaAlS(OH)₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1989. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vyalsovita pertany a «02.FD - Sulfurs d'arsènic amb O, OH, H₂O» juntament amb els següents minerals: quermesita, viaeneïta, erdita, coyoteïta, haapalaïta, val·leriïta, yushkinita, tochilinita, wilhelmramsayita i bazhenovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Komsomol'skii, situada al dipòsit de coure i níquel de Talnakh, a la localitat russa de Norilsk, a Taimíria. La localitat tipus és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Vyalsovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 novembre 2018].