# Gianluca Vialli

Gianluca Vialli (pronunciació en : /dʒanˈluːka ˈvjalli/) (Cremona, 9 de juliol de 1964 - Londres, 6 de gener de 2023) va ser un futbolista professional que jugà a la posició de davanter i va exercir d'entrenador.

## Trajectòria

La carrera sènior de Vialli va començar el 1980 quan va fitxar pel club local US Cremonese a la Serie C1, obtenint l'ascens a la Serie B. Després de marcar deu gols al club com a extrem a la temporada 1983–84 a la Serie B, va ser traspassat a la Sampdoria.
A la Sampdoria va formar una prolífica associació de davanters amb el seu company i amic Roberto Mancini, guanyant-se el sobrenom d'Els bessons del gol ("I Gemelli del Gol", en italià). Amb Vialli en el seu millor moment, la Sampdoria va viure l'època de més èxit de la seva història. Van guanyar el seu primer campionat de la Serie A la temporada 1990–91, en la qual Vialli va ser el màxim golejador de la lliga amb 19 gols, una Recopa d'Europa (1990) – on va marcar els dos gols en la victòria per 2-0 contra l'RSC Anderlecht a la final (un cop més va acabar el torneig com a màxim golejador), i tres Copes d'Itàlia (1985, 1988 i 1989), també va establir un rècord de 13 gols en una única edició de la Copa Itàlia durant la seva etapa al club. També van guanyar una Supercoppa Italiana, i van arribar a la final de la Supercopa de l'UEFA i a la final de la Copa d'Europa a la 1992, perdent davant el FC Barcelona de l'època de l'anomenat "Dream Team" de Johan Cruyff a la pròrroga per 1–0.
Al final de la temporada 1991-1992, Vialli va ser transferit a la Juventus Football Club: per comprar-lo, l'empresa piemontesa va vendre els drets de quatre jugadors a la Sampdoria (Mauro Bertarelli, Eugenio Corini, Michele Serena i Nicola Zanini) afegint un ajust econòmic, per un cost total estimat en uns 40.000 milions de lires, en aquell moment va ser el fitxatge més car de la història d'un futbolista.
Vialli va guanyar la Copa de la UEFA en la seva primera temporada amb la Juventus jugant al costat de jugadors com Roberto Baggio, Pierluigi Casiraghi, Paolo Di Canio i Andreas Möller, entre altres jugadors, sota la direcció de l'entrenador Giovanni Trapattoni. Després de l'arribada del gerent Marcello Lippi, Vialli es va sotmetre a un intens règim d'entrenament i enfortiment muscular per baixar de pes i guanyar velocitat, agilitat, força física i resistència. Vialli va recuperar la seva forma golejadora durant la temporada, i gràcies al seu lideratge i actuacions decisives, va ajudar a la Juventus a guanyar l'Scudetto (el segon de la carrera de Vialli) i la Copa d'Itàlia en la temporada 1994-95, marcant 16 gols durant la temporada; el club també es va perdre per poc un triplet després de patir una derrota a la final de la Copa de la UEFA 1994-1995 davant el Parma, tot i que Vialli va marcar un espectacular gol al partit de tornada. Va acabar el seu pas a Torí capitanejant l'equip a la victòria de la Supercopa Italiana i la victòria a la final de la Lliga de Campions sobre el defensor del títol, l'Ajax a la final de la Lliga de Campions de la UEFA 1995-96, jugant al costat d'Del Piero i Fabrizio Ravanelli. Durant les seves quatre temporades amb el club va totalitzar 102 aparicions, marcant 38 gols.
Gianluca va passar a la Premiership, a l'equip del Chelsea FC, l'any 1997, complint els seus últims tres anys com a jugador i marcant 40 gols en 83 partits.
Vialli va passar a ser jugador-entrenador del Chelsea el 1998, i va seguir lligat al club fins al 2000. Va passar a ser un dels mànagers més reconeguts, en guanyar la Worthington Cup i la UEFA el 1998; i la FA Cup el 2000. L'equip va acabar tercer de la Premiership del 1999, només 4 punts per sota dels campions, el Manchester United FC. Va ser la millor campanya del club londinenc en 29 anys. En la seva aparició en la Champions League va assolir un bon debut en arribar a quarts de final, en el partit d'anada va assolir una victòria de 3-1 enfront del FC Barcelona, però van ser eliminats després de perdre 5-1 al partit de tornada al Camp Nou.
Després de finalitzar el seu contracte, va seguir a la First Division, aquesta vegada amb el club Watford FC a la temporada 2001-02. Després d'una dolenta campanya amb mals resultats, i amb una plantilla de grans costos, l'equip va finalitzar en 14 lloc, i va ser acomiadat en finalitzar la campanya.
Des que va acabar la seva trajectòria esportiva va treballar per la TV a la cadena Sky d'Itàlia, com a comentarista esportiu.
El 9 de març de 2019 va ser nomenat per la Federació Italiana de Futbol (FIGC), juntament amb Francesco Totti, ambaixador italià per al Campionat d'Europa 2020.
Des de novembre de 2019 es va incorporar a les files de la FIGC com a cap de delegació de la Selecció italiana, entrenada pel seu antic soci Roberto Mancini. Amb aquesta funció, oficialment com a gerent, extraoficialment com a regidor i factotum per al seu íntim amic Mancini i per a la resta d'elements del grup azzurro, l'estiu de 2021 (després de l'ajornament per la pandèmia de la COVID-19) va participar en la victoriosa expedició italiana al campionat d'Europa 2020, distingint-se com una figura destacada al vestidor així com, a nivell humà, com a "exemple viu" per a tot l'equip.

## Vida personal

Fill d'un milionari fet a si mateix, Vialli es va criar amb els seus 4 germans a Castello di Belgioioso, un castell de 60 habitacions a Cremona. Vialli es va casar amb Cathryn White-Cooper el 26 d'agost de 2003 i va tenir dues filles, Olivia i Sofia. Era un aficionat al golf i va jugar al Dunhill Links Championship.
Vialli continuava vivint al SW6 de Londres, 20 anys després de deixar el Chelsea FC.
El novembre de 2018, Vialli va revelar que havia superat amb èxit una batalla d'un any contra el càncer de pàncrees. Va ser atès al Royal Marsden Hospital.
El 21 de desembre de 2021, va revelar que havia estat lluitant contra el càncer de pàncrees per segona vegada. Va morir el dia 6 de gener de 2023 a l'edat de 58 anys.

## Palmarès

* 1 Lliga de Campions el 1996 amb la Juventus FC.
* 2 Recopes d'Europa, 1990 amb la Sampdoria i el 1990 amb el Chelsea FC.
* 1 Copa de la UEFA el 1993 amb la Juventus FC.
* 1 Supercopa d'Europa el 1996 amb la Juventus FC.
* 2 Lligues italianes el 1991 amb la Sampdoria i el 1995 amb la Juventus FC.
* 4 Copes d'Itàlia el 1985, 1988 i 1989 amb la Sampdoria i el 1995 amb la Juventus FC.
* 2 Supercopes d'Itàlia el 1991 amb la Sampdoria i el 1995 amb la Juventus FC.
* 1 FA Cup el 1997 amb el Chelsea FC.*
* 1 Copa de la Lliga d'Anglaterra el 1998 amb el Chelsea FC.*
* El 1998 va guanyar al Chelsea la Recopa d'Europa, la FA Cup i la Copa de la Lliga d'Anglaterra com a entrenador/jugador de l'equip.

## Selecció italiana

Vialli va debutar amb la selecció absoluta italiana l'any 1985 en un partit contra Polònia. Va acumular un total de 59 convocatòries i va marcar 16 gols.
Va participar en la Copa del Món de 1986 (eliminats a vuitens de final contra la França de Michel Platini) i en la Copa del Món de 1990 i a la Eurocopa de 1988.

## Referències

* ↑ Davison, Dan. «Gianluca Vialli: the rise and early Sampdoria diaries». These Football Times, 13-12-2017. [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ «Death Vialli, from Cremonese to the Scudetto with Sampdoria and the Champions League with Juve: the extraordinary career». Italy 24 Press News, 06-01-2023. [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ «Sampdoria: 25 anni dallo scudetto di Vialli e Mancini» (en italià). Il Corriere dello Sport, 19-05-2016. [Consulta: 18 juny 2017].
* ↑ «Gianluca Vialli, il bomber che ha scritto la storia» (en italià). Sampdoria News, 09-07-2010. [Consulta: 31 desembre 2018].
* ↑ «una marcatura per due, dai gemelli della Samp e' nato un gol siamese» (en italià). Il Corriere della Sera, 20-03-1992. [Consulta: 18 gener 2015].
* 1 2 Crosetti, Maurizio «Vialli-Samp, sempre amore». la Repubblica, 25-05-1993.
* 1 2 «Vialli-Juve, follia miliardaria». la Repubblica, 23-05-1992.
* ↑ Gandolfi, Giorgio «Una fuga di capitali per 110 miliardi». La Stampa, 01-06-1992.
* ↑ Stefano Bedeschi. «Gli eroi in bianconero: Gianluca VIALLI» (en italià). Tutto Juve. [Consulta: 3 desembre 2014].
* ↑ «21/05/1995, inizia l'Era Lippi e quella di Ciro bianconero» (en italià). Tutto Sport, 21-05-2009. Arxivat de l'original el 18 gener 2015. [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ «Coppe e trofei: una storia in bianconero» (en italià). Il Corriere della Sera. [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ «Euro 2020, Totti e Vialli nominati ambasciatori italiani per la competizione» (en italià), 09-03-2019. [Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ «Vialli, "prima" da capo delegazione della nazionale: "Esperienza che fa sentire giovani"», 11-11-2019.
* 1 2 Gabriele Marcotti. «Gianluca Vialli's role in Italy's Euro 2020 triumph is inspiring and incredible» (en anglès), 14-07-2021.
* ↑ Alessio Morra. «Gianluca Vialli gigante azzurro: il discorso da brividi prima della finale commuove tutta l'Italia», 15-07-2021.
* ↑ «Mancini: “Siamo felici per tutti gli italiani”. Bonucci e Chiellini: “Dedicata ai nostri tifosi, ora siamo leggende”» (en italià), 12-07-2021.
* ↑ ; Dineed, Robert «Who is the poshest footballer ever?». The Guardian, 14-04-2004.
* ↑ «Biography for Gianluca Vialli». IMDB.com. [Consulta: 10 setembre 2013].
* ↑ «Nine Gianluca Vialli Facts You Might Not Know».
* ↑ «Gianluca Vialli: Former Chelsea striker and manager reveals he faced cancer». BBC Sport, 26-11-2018. [Consulta: 28 gener 2019].
* ↑ «Gianluca Vialli says he is 'very well' again after year-long cancer battle». The Telegraph, 26-11-2018. Arxivat de l'original el 12 gener 2022. [Consulta: 28 gener 2019].
* ↑ «Nine Gianluca Vialli facts you might not know | Official Site | Chelsea Football Club».
* ↑ «Italiens Ex-Nationalspieler Vialli erneut an Krebs erkrankt» (en alemany). Der Standard, 12-12-2021 [Consulta: 22 desembre 2021].
* ↑ «È morto Gianluca Vialli», 06-01-2023.
Gianluca Vialli amb la selecció italiana - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Itàlia – Copa del Món de futbol 1986
1 Galli •
2 Bergomi •
3 Cabrini •
4 Collovati •
5 Nela •
6 Scirea •
7 Tricella •
8 Vierchowod •
9 Ancelotti •
10 Bagni •
11 Baresi •
12 Tancredi •
13 De Napoli •
14 Di Gennaro •
15 Tardelli •
16 Conti •
17 Vialli •
18 Altobelli •
19 Galderisi •
20 Rossi •
21 Serena •
22 Zenga •
Seleccionador: Bearzot
Selecció de futbol d'Itàlia – Copa del Món de futbol 1990
1 Zenga •
2 Baresi •
3 Bergomi •
4 De Agostini •
5 Ferrara •
6 Ferri •
7 P. Maldini •
8 Vierchowod •
9 Ancelotti •
10 Berti •
11 De Napoli •
12 Tacconi •
13 Giannini •
14 Marocchi •
15 R. Baggio •
16 Carnevale •
17 Donadoni •
18 Mancini •
19 Schillaci •
20 Serena •
21 Vialli •
22 Pagliuca •
Entrenador: Vicini :
Gianluca Vialli - Premis i guardons :
Capocannoniere de la Serie A
1898: Bosio & Leaver
1899: Weber
1901: Malvano
1907: Kämpfer
1909: Pizzi
1910: Peterly
1924: Schönfeld
1925: Magnozzi
1926: Hirzer
1927: Powolny
1928: Libonatti
1929: Rossetti
1930: Meazza
1931: Volk
1932: Petrone & Schiavio
1933: Borel
1934: Borel
1935: Guaita
1936: Meazza
1937: Piola
1938: Meazza
1939: Boffi & Puricelli
1940: Boffi
1941: Puricelli
1942: Boffi
1943: Piola
1946: Castigliano
1947: V. Mazzola
1948: Boniperti
1949: Nyers
1950: Nordahl
1951: Nordahl
1952: Hansen
1953: Nordahl
1954: Nordahl
1955: Nordahl
1956: Pivatelli
1957: Da Costa
1958: Charles
1959: Angelillo
1960: Sívori
1961: Brighenti
1962: Altafini & Milani
1963: Nielsen & Manfredini
1964: Nielsen
1965: Orlando & S. Mazzola
1966: Vinício
1967: Riva
1968: Prati
1969: Riva
1970: Riva
1971: Boninsegna
1972: Boninsegna
1973: Pulici, Rivera & Savoldi
1974: Chinaglia
1975: Pulici
1976: Pulici
1977: Graziani
1978: Rossi
1979: Giordano
1980: Bettega
1981: Pruzzo
1982: Pruzzo
1983: Platini
1984: Platini
1985: Platini
1986: Pruzzo
1987: Virdis
1988: Maradona
1989: Serena
1990: Van Basten
1991: Vialli
1992: Van Basten
1993: Signori
1994: Signori
1995: Batistuta
1996: Signori & Protti
1997: Inzaghi
1998: Bierhoff
1999: Amoroso
2000: Xevtxenko
2001: Crespo
2002: Trézéguet & Hübner
2003: Vieri
2004: Xevtxenko
2005: Lucarelli
2006: Toni
2007: Totti
2008: Del Piero
2009: Ibrahimović
2010: Di Natale
2011: Di Natale
2012: Ibrahimović
2013: Cavani
2014: Immobile
2015: Toni & Icardi
2016: Higuaín
2017: Džeko
2018: Immobile & Icardi
2019: Quagliarella
2020: Immobile
2021: Ronaldo
2022: Immobile
2023: Osimhen
Premis del Campionat d'Europa Sub-21 de la UEFAMillor jugador
1978: Halilhodžić
1980: Demiànenko
1982: Völler
1984: Hateley
1986: Sanchís
1988: Blanc
1990: Šuker
1992: Buso
1994: Figo
1996: Cannavaro
1998: Arnau
2000: Pirlo
2002: Čech
2004: Gilardino
2006: Huntelaar
2007: Drenthe
2009: Berg
2011: Mata
2013: Thiago
2015: William
2017: Dani Ceballos
2019: Fabián
2021: Fábio Vieira
2023: Gordon
Màxim golejador
1978: Halilhodžić
1980: Shengelia
1982: Littbarski
1984: Hateley
1986: Vialli
1988: Karasavvidis
1990: Šuker / Sydelnykov
1992: Buso
1994: João Pinto
1996: Raúl
1998: Iversen
2000: Pirlo
2002: Maccarone
2004: Gilardino
2006: Huntelaar
2007: Rigters
2009: Berg
2011: Adrián
2013: Morata
2015: Kliment
2017: Saúl
2019: Waldschmidt
2021: Nmecha
2023: Gómez, Ruiz & Sudakov
Millor jugador de l'any per World Soccer1982: Rossi | 1983: Zico | 1984: Platini | 1985: Platini | 1986: Maradona | 1987: Gullit | 1988: van Basten | 1989: Gullit | 1990: Matthäus | 1991: Papin | 1992: van Basten | 1993: Baggio | 1994: Maldini | 1995: Vialli | 1996: Ronaldo | 1997: Ronaldo | 1998: Zidane | 1999: Rivaldo | 2000: Figo | 2001: Owen | 2002: Ronaldo | 2003: Nedvěd | 2004: Ronaldinho | 2005: Ronaldinho | 2006: Cannavaro | 2007: Kaká | 2008: C. Ronaldo | 2009: Messi | 2010: Xavi | 2011: Messi | 2012: Messi | 2013: C. Ronaldo | 2014: C. Ronaldo | 2015: Messi | 2016: C. Ronaldo | 2017: C. Ronaldo | 2018: Modrić | 2019: Messi | 2020: Lewandowski | 2021: Lewandowski :