OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pèmfig vulgar

El pèmfig vulgar és una malaltia de la pell, crònica i rara, amb butllofes i la forma més freqüent de pèmfig. Les butllofes, que poques vegades són pruriginoses, són sovint doloroses. És de causa autoimmunitària.

## Diagnòstic

En un examen físic, el pèmfig vulgar presenta butllofes plana i un signe de Nikolsky positiu. L'estàndard d'or per al diagnòstic és una biòpsia amb pinça llevabocins de la lesió i realitzant-ne una tinció d'immunofluorescència directa, que mostra les cèl·lules acantolítiques. Aquests també es poden veure en un frotis de Tzanck. Aquestes cèl·lules són bàsicament arrodonides, els queratinòcits nucleats es formen pels danys a la proteïna d'adhesió cel·lular (desmogleïna) ocasionats pels anticossos.
El pèmfig vulgar és fàcil de confondre amb un impetigen o una candidosi, però el diagnòstic es pot sospitar clarament per la manca dels gèrmens esperats en aquestes lesions en l'anàlisi microbiològic, i per la manca de resposta al tractament antibiòtic. Els IgG4 es consideren patogènics. Els eosinòfils tendeixen a trobar-se dins de les butllofes i proporcionar una pista important de suport al diagnòstic de penfigoide ampul·lar.

## Tractament

Els glucocorticoides i altres fàrmacs immunosupressors són la base del tractament. Sobre la base d'estudis recents, els glucocorticoides poden ser utilitzats en teràpia pulsativa (un cop al mes per disminuir la inhibició de l'eix hipotàlem-hipofisiari). També s'han utilitzat amb graus variables d'èxit: IgIV, rituximab, àcid micofenòlic, metotrexat, azatioprina i ciclofosfamida. És una malaltia difícil de controlar.

## Referències

* ↑ Freedberg, et al. (2003). Fitzpatrick's Dermatology in General Medicine. (6th ed.). McGraw-Hill. ISBN 0-07-138076-0
* ↑ Kaplan DL «Dermclinic». Consultant, 49, 3, 2009. Arxivat de l'original el 2012-02-13 [Consulta: 16 novembre 2012].
# Caçadors de tresors

Caçadors de tresors (rus: Либерея: Охотники за сокровищами, transcrit com a Libereia: Okhotniki za sokrovisxami) és una pel·lícula russa d'acció i aventura del 2022 dirigida per Gleb Orlov. Una pel·lícula sobre la recerca de la llegendària biblioteca d'Ivan el Terrible. Es va estrenar als cinemes el 27 d'octubre de 2022 a càrrec de Central Partnership. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Referències

* ↑ Alperina, Susanna. «Тихон Жизневский сыграл искателя кладов в фильме "Либерея: Охотники за сокровищами"» (en russian). Russian Gazette, 30-06-2022. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ «Тихон Жизневский отправляется на поиски библиотеки Ивана Грозного в трейлере "Либереи"» (en russian). InterMedia, 29-06-2022. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ «Либерея: Охотники за сокровищами / Raiders of the Lost Library, 2022» (en russian). www.afisha.ru.
* ↑ «Caçadors de tresors». Goita què fan, ara!. [Consulta: 2 octubre 2023].
# El Prat Gros (Santa Cecília de Voltregà)

El Prat Gros és una masia de Santa Cecília de Voltregà (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La masia del Prat Gros està situada al sud-est del nucli de Santa Cecília de Voltregà. Es tracta d'una masia de planta rectangular amb coberta de dos aiguavessos de teula àrab amb carener perpendicular a la façana. S'observa una construcció auxiliar orientada nord-sud de planta rectangular i coberta de dos aiguavessos de teula àrab situada davant de la façana principal.
En alçada el cos principal consta de planta baixa, primer pis i golfes. La Façana principal s'orienta a llevant i la porta principal és d'arc de mig punt dovellat, a les dovelles centrals de l'arc hi ha incisa la data de 1865. Destaca la porxada de la façana sud d'arc de mig punt rebaixats. El parament dels murs de la masia són de maçoneria de pedra rústica, es conserven fragments de l'arrebossat. D'altra part, els murs de la construcció auxiliar són de maó sense arrebossar.

## Història

La primera notícia documental que coneixem de la masia del Prat Gros és un fogatge datat l'any 1360.

## Referències

* 1 2 3 «El Prat Gros». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Johnsonina eriomma

Johnsonina eriomma és una espècie de peix de la família dels triacantòdids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 183-549 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Cuba i al nord de Tobago.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Johnsonina eriomma». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Claro, R., 1994. Características generales de la ictiofauna. p. 55-70. A R. Claro (ed.) Ecología de los peces marinos de Cuba. Instituto de Oceanología Academia de Ciencias de Cuba i Centro de Investigaciones de Quintana Roo.
* ↑ Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* ↑ Claro, R. i L.R. Parenti, 2001. The marine ichthyofauna of Cuba. p. 21-57. A Claro, R., K.C. Lindeman i L.R. Parenti (eds) Ecology of the marine fishes of Cuba. Smithsonian Institution Press, Washington i Londres. 253p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tyler, J. C., 1983: Records of fishes of the family Triacanthodidae (Tetraodontiformes) from the western Indian Ocean off East Africa. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology Special Publication Núm. 31: 1-13.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Unió de Religiosos de Catalunya

La Unió de Religiosos de Catalunya (URC) és una entitat amb seu a Barcelona fundada el 1980 formada pels responsables dels instituts de vida consagrada i societats de vida apostòlica que són membres de la Conferència Espanyola de Religiosos i tenen cases i comunitats a les diòcesis de Catalunya. Actualment el president és el caputxí Eduard Rey i el secretari general el jesuïta Llorenç Puig
Tracta les qüestions comunes als religiosos i religioses, respectant l'existència d'organismes propis d'uns i altres. El seu principal objectiu és fomentar el diàleg dels diversos Instituts religiosos entre ells, amb els altres organismes de l'Església, amb les entitats socials, amb les autoritats i amb els ciutadans a través de reunions, activitats, relacions de col·laboració i comunicats.

## Referències

* ↑ «Unió de Religiosos de Catalunya (URC)». guia.bcn.cat. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 7 octubre 2013].
* ↑ «Qui som». urc.cat. URC. Arxivat de l'original el 15 d’octubre 2013. [Consulta: 7 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Web oficial de la Unió de Religiosos de Catalunya
* La vicepresidenta parla de l'entitat a TV3 Arxivat 2013-11-06 a Wayback Machine.
# Aue

«Aue» té aquests significats:

## Llocs

* Aue (Saxònia), ciutat a Saxònia
* Aue (Bad Berleburg), nucli de la ciutat de Bad Berleburg
* Aue (Barmen), nucli de la ciutat de Wuppertal
* Aue (Drachhausen), nucli del municipi de Drachhausen
* Aue (Eschweiler), nucli de la ciutat d'Eschweiler
* Aue (Haundorf), nucli de del municipi d'Haundorf a Baviera
* Aue (Hückeswagen), barri d'Hückeswagen
* Aue (Karlsruhe), nucli de la ciutat Karlsruhe
* Aue (Molau), nucli del municipi Molau
* Aue (Remscheid), nucli de la ciutat de Remscheid
* Aue (Thalmässing), nucli del municipi de Thalmässing
* Aue (Wanfried), nucli de la ciutat de Wanfried
* Aue (Zeitz), nucli de la ciutat de Zeitz

## Rius

* Aue (Rebbe), afluent del Rebbe
* Aue (Lühe), riu font del Lühe un afluent de l'Elba a Baixa Saxònia
* Aue (Leine), afluent del Leine a Baixa Saxònia
* Aue (Oste), afluent de l'Oste
* Aue (Weser), afluent del Weser
* Aue, nom alternatiu del Steinhuder Meerbach a Nienburg del Weser
* Burgdorfer Aue, afluent del Fuhse a Baixa Saxònia
* Große Aue, afluent del Weser
* Schönebecker Aue, afluent del Weser
# Deute ecològic

El deute ecològic o deute ambiental és la diferència, quan resulta negativa, entre consum de recursos naturals i la seva producció local, de manera sostenible i amb capacitat d'assimilació. Es tracta doncs d'un deute en principi no monetari pertanyent a la justícia ambiental i la justícia social i en un context de crisi ambiental i de responsabilitat social corporativa.
Aquesta idea es va començar a utilitzar a la Cimera de Rio de 1992 per organitzacions ecologistes del sud global, com a deute que el nord global els havia de pagar i en resposta al seu deute extern al Banc Mundial. A més d'aquesta component geogràfica o espacial, pot tenir una temporal, que seria el deute que tenen unes generacions amb les generacions futures en el desenvolupament no sostenible.
El deute ecològic no pretén donar un valor econòmic a la natura (vegeu també: servei ecològic) sinó definir les responsabilitats socioambientals i les obligacons corresponents en una voluntat de justícia en l'accés equitatiu i compartit als recursos. Evoca conceptes propers com les desigualtats ecològiques, la solidaritat ecològica i el reembossament del deute ecològic per a cercar la justícia ambiental. En un context complex de globalització es parla de vegades de "col·lectivització del deute ecològic".

## Referències

* 1 2 Salleh, A. (2009). Ecological debt: embodied debt. Eco-Sufficiency and Global Justice. Londres: Pluto Press.
* ↑ C. Emelianoff, La problématique des inégalités écologiques, un nouveau paysage conceptuel, Écologie & politique, 2008; DOI:10.3917/ecopo.035.0019.
* ↑ Fabrice Flipo, L'espace écologique Fondements d'une théorie politique de la dimension naturelle de la liberté Arxivat 2014-11-06 a Wayback Machine. PDF, Cahiers du pôle de recherche et d’enseignement Proses (Programme Sciences - Environnement - Société), Fondation Nationale des Sciences politiques, juin/juillet 2002.
* ↑ A. Dobson, Justice and the environment. Conceptions of environmental sustainability and dimensions of social justice, Oxford Univ. Press, Oxford, 1998
* ↑ Chaumel M & Branche SL (2008) Inégalités écologiques : vers quelle définition?. Espace populations sociétés. Space populations societies, (2008/1), 101-110 (résumé.
* ↑ Mathevet, R., Thompson, J., Delanoë, O., Cheylan, M., Gil-Fourrier, C., Bonnin, M., & Mathevet, R. (2010) La solidarité écologique: un nouveau concept pour une gestion intégrée des parcs nationaux et des territoires. Natures Sciences Sociétés, 18(4), 424-433.
* ↑ Larrère C (2009) Justice%20environnementale%20C.%20Larrere.pdf La justice environnementale. Multitudes, (1), 156-162.
* ↑ Blanchon, D., Moreau, S., & Veyret, Y. (2009). Comprendre et construire la justice environnementale. In Annales de géographie (No. 1, pp. 35-60). Armand Colin, janv 2009 ([Blanchon, D., Moreau, S., & Veyret, Y. (2009, January). Comprendre et construire la justice environnementale. In Annales de géographie (No. 1, pp. 35-60). Armand Colin. (résumé).
* ↑ Jean-Marie Halleux, Les surcoûts de l’étalement urbain en Wallonie, études foncières, n° 94, novembre-décembre 2001, page 21.
# MNP

MNP té els següents significats:
* Moviment Nacional Panarmeni, partit polític d'Armènia
* Moviment Nacional del Poble, partit polític de Trinitat i Tobago
* Partit de l'Ordre Nacional (del seu nom en turc Milli Nizam Partisi), partit polític històric de Turquia
# Puquina

Puquina o Pukina és el nom d'una petita i hipotètica família lingüística, o bé d'una llengua aïllada. Segons la hipòtesi de la família, els membres són el puquina i el kallawaya. Podrien ser relacionades amb les llengües qhapaq simi i leco.
Totes són llengües parlades per grups indígenes a la regió del llac Titicaca, a Perú i Bolívia.
El puquina sovint se suposa la llengua de l'antiga cultura Tiwanaku.

## Història

Es poden trobar restes del puquina ancestral a les llengües quechuanes i l'espanyol del sud del Perú, així com a Bolívia.
Algunes teories afirmen que el qhapaq simi (llengua críptica de la noblesa inca), estava estretament relacionat amb el puquina.
També s'argumenta que la llengua puquina influenciava el mapudungun del sud de Xile molt abans que ho fes l'Imperi Inca. Aquesta influència areal podria haver començat amb una migració causada per la fi de l'imperi Tiwanaku cap a l'any 1000 CE.

## Classificació

No s'ha demostrat cap relació amb altres llengües de la regió andina. S'ha suggerit una relació amb les llengües arawakanes, basada tradicionalment en el paradigma possessiu. Fa alguns anys, s'han trobat possibles cognats lèxics entre aquestes dues famílies. Per això, de vegades el puquina s'inclou al grup macro-arawak. Tanmateix, la hipòtesi encara manca d'evidència científica.
Si realment existeix una relació genètica entre les llengües arawak i puquina, la separació d'aquestes s'hauria d'haver produït en un passat llunyà.
Jolkesky (2016) classifica Puquina com a llengua macroarawak.

## Contacte

A causa del contacte, Jolkesky (2016) afirma que el puquina mostra similituds lèxiques amb les famílies aimara, kawapana, quechua, pano i uru-chipaya.

## Referències

* ↑ Willem Adelaar. «The Puquina and Leko languages». Symposium: Advances in Native South American Historical Linguistics, July 17-18, 2006, at the 52nd International Congress of Americanists, Seville, Spain. Arxivat de l'original el 2011-07-26. [Consulta: 19 setembre 2007].
* ↑ Moulian, Rodrígo; Catrileo, María; Landeo, Pablo (en castellà) Revista de lingüística teórica y aplicada, 53, 2, 2015. DOI: 10.4067/S0718-48832015000200004 [Consulta: 13 gener 2019].
* ↑ Dillehay, Tom D.; Pino Quivira, Mario; Bonzani, Renée; Silva, Claudia; Wallner, Johannes; Le Quesne, Carlos (2007) Cultivated wetlands and emerging complexity in south-central Chile and long distance effects of climate change. Antiquity 81 (2007): 949–960
* ↑ Jolkesky, Marcelo Pinho De Valhery. 2016. Estudo arqueo-ecolinguístico das terras tropicais sul-americanas Arxivat 2022-01-22 a Wayback Machine.. Doutorado em Linguística. Universidade de Brasília.
* ↑ (Tesi), 2016.
# Felipe Herrero Baeza

Felipe Herrero Baeza (Madrid, 18 de juny de 1970) és un exfutbolista madrileny, que jugava de migcampista. Va ser internacional espanyol en categories inferiors.

## Trajectòria

Es va formar al planter del Reial Madrid. Va jugar tres anys amb el filial blanc el Castilla, fins a ser cedit la temporada 91/92 al CE Castelló. A la següent va retornar al Reial Madrid B i a l'altra va recalar al Córdoba CF de Segona B.
Debutaria en primera divisió la temporada 94/95, amb el CD Logroñés, tot jugant 21 partits. Els riojans van baixar a la categoria d'argent, on el madrileny va militar una temporada més. Més tard, va jugar amb el CD Toledo (96/98) i el CD Ourense (98/99), sense arribar a aconseguir un lloc titular en cap d'ells.
La temporada 99/00 fitxa pel CD Manchego i a l'any posterior per l'AD Alcorcón, equip en el qual hi penjarà les botes el 2002.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# El Prat de ses Codines

El Prat de ses Codines és una masia de Sora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada entre el Serrat Alt i el Mas Escodines, la primera del terme municipal pel sector est.
És un edifici allargat i irregular amb teulada a dues vessants, desaigua a la façana principal i orientada a migdia.
El material emprat en la construcció és pobre i només té com a element destacable l'entrada de forma rectangular de pedra treballada.
Hi ha al davant la casa una cabana amb dues arcades superposades la d'abaix rebaixada, la superior de mig punt, amb pedres ajustades a imitació de portals dovellats.

## Història

La història d'aquesta masia, anomenada també en alguns documents, el Prat de Sora, és relativament moderna. L'única notícia ens la dona el "Registro General de la Parroquia de Sora" fet l'any 1881-1882.
Encara fa cosa de 80 anys, és a dir, a principi del segle actual, va ser restaurada i es va aixecar la coberta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «El Prat de ses Codines». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Johnston (Rhode Island)

Johnston és una població dels Estats Units a l'estat de Rhode Island. Segons el cens del 2000 tenia 28.195 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Johnston tenia 28.195 habitants, 11.197 habitatges, i 7.725 famílies. La densitat de població era de 459,9 habitants per km².
Dels 11.197 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,9% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 31% no eren unitats familiars. En el 26,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,9% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 30% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 18,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.514 $ i la renda mediana per família de 54.837 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.210 $ mentre que les dones 29.314 $. La renda per capita de la població era de 21.440 $. Aproximadament el 6,8% de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Johnston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Johnston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Unió de Sardenyes

Unió de Sardenyes - Projecte Nacionalitari (UDS) és un partit polític italià democristià de tarannà regionalista sard.

## Història

Fou fundat el 1998 com a secció sarda de la Unió Democràtica per la República de Francesco Cossiga, també sard, ex-President d'Itàlia. El seu cap és Mario Floris, ex-DCI cap de grup al Consell Regional i president de la Regió de 1999 a 2001.
A les eleccions regionals de Sardenya de 2004 va obtenir el 3,9% i 2 consellers regionals. Posteriorment va ser l'aliat sard del Poble de la Llibertat. A les eleccions regionals de 2009, en coalició amb el centre-dreta, l'UDS va obtenir el 3,5% dels vots i va aconseguir l'elecció de dos consellers regionals (Floris i membre del Nou Partit Socialista Italià). A les eleccions provincials de 2010 el partit va ser el més fort a la província de Càller, on va obtenir el 3,8% dels vots.
Des de l'any 2008 el partit va ser durant un temps la secció regional de l'⁣Aliança del Centre, un petit partit que després es va fusionar amb el PdL.
A les eleccions autonòmiques de 2014 la UdS–PN va obtenir el 2,6% dels vots i Floris va tornar a ser reelegit al Consell. A les eleccions autonòmiques del 2019 la UdS–PN va obtenir l'1,1% dels vots i cap escó al Consell Comarcal.

## Referències

* ↑ Nordsieck, Wolfram. «Sardinia/Italy». Parties and Elections in Europe, 2019. Arxivat de l'original el 3 d’abril 2020. [Consulta: 26 març 2019].
* ↑ Ministry of the Interior Arxivat 2010-04-01 a Wayback Machine.
* ↑ Prima Assemblea Nazionale dell'Alleanza di Centro per la Libertà | RadioRadicale.it
* ↑ Sardegna - Elezioni Regionali del 16 febbraio 2014 - la Repubblica.it
# Diego de Nicuesa

Diego de Nicuesa va ser un explorador espanyol, membre d'una família noble i influent, natural de Baeza (Jaén).
L'abril de 1502 va arribar a Santo Domingo amb la flotilla de Nicolás de Ovando y Cáceres.
El 9 de juny de 1508, a les capitulacions de la junta de Burgos convocada per Ferran el Catòlic, va ser nomenat governador de Veragua, territori que s'estenia pel litoral caribeny de les actuals Repúbliques de Nicaragua i Costa Rica i part de l'actual costa panamenya, i al qual s'atribuïa gran riquesa aurífera. Va arribar a prendre possessió del seu governació el 1510 i va efectuar un recorregut per la costa, però la seva expedició va ser molt desgraciada, i fins i tot durant un temps va estar abandonat amb un petit grup d'homes a l'illa Cayo d'Aigua. Va fundar la ciutat de Nombre de Dios a la costa atlàntica de Panamà. En 1511, la seva autoritat va ser discutida per un grup en què participava Vasco Núñez de Balboa, i se'l va obligar a embarcar en un vaixell inservible, sense que se'n tornessin a tenir notícies.

## Referències

* ↑ Andagoya, Pascual de. Narrative of the Proceedings of Pedrarias Davila. The Hakluyt Society [Consulta: 21 juny 2019].
* 1 2 Floyd, Troy. The Columbus Dynasty in the Caribbean, 1492-1526. Albuquerque: University of New Mexico Press, 1973, p. 53,130.
* ↑ Parish, Helen Rand; Weidman, Harold E., S.J. «The Correct Birthdate of Bartolomé de las Casas». Hispanic American Historical Review, 56, 3, 01-08-1976, pàg. 385–403. DOI: 10.1215/00182168-56.3.385. ISSN: 0018-2168.
# Athadama

Athadama fou un principat de l'Índia al modern estat d'Uttar Pradesh. Inicialment la seu del principat era a Rudhauli i es va traslladar a Athadama agafant aquest nom. El títol dels sobirans era bhaiya.

## Sobirans

* Bhaiya Kisun Prasad Singh
* Bhaiya Badri Prasad Singh (fill)
* Bhaiya Hanuman Prasad Singh
* Bhaiya Ramendra Vikram Singh (darrer sobirà)
* Kunwar Diwakar Vikram Singh (nascut 1937-mort 2008)
* Raja Aditya Vikram Singh (2008-)

## Referències

* Genealogia per Henry Soszynski Arxivat 2009-05-22 a Wayback Machine.
# Audiència Provincial d'Àlaba

L'Audiència Provincial d'Àlaba és un tribunal de justícia que exerceix la seva jurisdicció sobre la província d'Àlaba.
Coneix d'assumptes civils i penals. Compta amb dues seccions: una civil i una penal.
La seva seu es troba al Palau de Justícia de Vitòria de la capital alabesa. L'actual presidenta de l'Audiència Provincial d'Àlaba és, des de 2010, Mercedes Guerrero.

## Referències

* ↑ «La Audiencia Provincial de Álava pide a la Unión Europea que aclare cuánto debe devolver un banco por una cláusula suelo».
* ↑ «Juzgados, Tribunales, Fiscalías y Oficinas de Vitoria-Gasteiz».
* ↑ «Mercedes Guerrero, nueva presidenta de la Audiencia Provincial de Álava».