OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Museu d'Art Islàmic (Gazni)

El Museu d'Art Islàmic de Ghazni és un museu situat a Gazni, una localitat de l'Afganistan. Es troba al suburbi de Rauza. El museu va ser inaugurat per la Missió Arqueològica Italiana el 1966 en un mausoleu restaurat del segle xvi que pertanyia a Abd al-Razzaq, amb la intenció de mostrar artefactes de l'època. Els treballs d'adaptació de l'espai es van aturar durant la guerra amb la Unió Soviètica després de 1979. En aquest període diverses de les peces de la col·lecció van ser malmeses. El museu es va restaurar en el període 2004-2007. Alguns dels artefactes descoberts a la zona de Gazni es troben però al Museu de Kabul.

## Referències

* ↑ «The Museums of Ghazni, Afghanistan». UNESCO. [Consulta: 27 desembre 2011].
* ↑ Myers, Bernard Samuel. Encyclopedia of world art. McGraw-Hill, 1959, p. 302 [Consulta: 27 desembre 2011].
# Molí de Can Milleres

El Molí de Can Milleres és una obra de Camós (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El molí està situat al costat del riu Matamors, assentat en el talús. Edifici de forma irregular de tres plantes i soterrani. Al soterrani hi ha els estables, les corts i l'obrador del molí. Les altres plantes estan destinades a l'habitatge. Les obertures són rectangulars fetes de maó i amb llinda de travertí, algunes de la planta superior amb arc rebaixat. Les portes de les façanes són de linda o amb arc rebaixat. La façana que dona al riu té una gran terrassa. Davant la façana principal encara es veu part de la bassa que s'utilitzava per emmagatzemar l'aigua.
Avui conserva l'obrador, l'espai on treballava el moliner i dues moles. Una servia per moldre el blat per fer farina. L'altre, per moldre ordi i civada per fer la farinada dels animals.

## Història

El document més antic que es troba del molí és de l'any 1873. D'aquest document es dedueix que el molí funcionava i era propietat de la família Xargay. A partir de l'any 1923 fins al 1930 no hi ha documents de contribucions industrials. Sembla que després de la guerra civil el molí va funcionar cinc anys més. Fins a l'any 1992 el molí va conservar sencera una gran bassa, davant la façana principal.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de Can Milleres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Molí del Vilella

El Molí del Vilella és una obra de Copons (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Posteriorment aquest molí fou transformant en habitacle i actualment fa les funcions de cantina, poc queda del molí.
Edifici de planta rectangular de dos pisos. La Coberta és a dues aigües amb el carener paral·lel a la façana principal a banda llarga. Els cantonades dels murs estant reforçades amb pedres ben tallades. L'entrada é un arc adovellat. Té afegit un cos més baix.

## Història

Hi ha la inscripció: " + / JHS / 1668 / ANY CRIST".

## Referències

* 1 2 3 «Molí del Vilella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 octubre 2017].
# Molí del Xic

El Molí del Xic o Molí de Dalt és un edifici prop del nucli de Borredà (Berguedà) catalogat l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Conegut al s. XVII com a Molí d'Escaldaferro, nom documentat a Borredà des del s. XV, fou molí de la vila l'establiment del qual fou cedit, als diferents moliners que el varen regentar, pel monestir de Santa Maria de Ripoll, senyor jurisdiccional del terme i parròquia de Borredà. El molí es reformà al s. XVIII i la maquinària és fruit de la modernització del s. XIX. Es va mantenir actiu fins després de la Guerra Civil Espanyola (1936 - 1939) i fou restaurat com a segona residència, l'any 1986-88, conserva tota la maquinària i estructura arquitectònica.
Construcció orientada a llevant que respon a l'esquema de masia clàssic, adaptant-lo a les funcions pròpies de molí. Consta d'una planta gairebé quadrada, de planta baixa i dos pisos d'alçada amb parament de pedra irregular disposada en filades i unida amb morter. La coberta és a dues aigües d'embigat de fusta i teula àrab. A la façana principal destaquem dues balconades de fusta a la part central del dos pisos superiors. La resta d'obertures són allindanades amb bigues de fusta com a llinda de grans dimensions.

## Notes

* 1 2 «Molí de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Arnold Houbraken

Arnold Houbraken (Dordrecht, 28 de març de 1660 - Amsterdam, 14 d'octubre de 1719) va ser un pintor, escriptor i crític de l'art neerlandès, continuador de les biografies de pintors de Karel van Mander.

## Biografia

Deixeble de Willem van Drielenburg, Jacobus Leveck i Samuel van Hoogstraten, el 1685 va contreure matrimoni amb Sara Sasbout. Cap a 1709 es va establir a Amsterdam invitat per Jonas Witsen, funcionari municipal i mecenes de les arts, propietari d'un gabinet de curiositats. L'any 1713 va viatjar per Anglaterra per il·lustrar un tractat d'història.
El seu fill Jacobus (1698-1780) va ser un conegut gravador, retratista i il·lustrador de llibres, inclosos els del seu pare. També van ser pintores i dibuixants les seves filles Antonina (1686-1736), casada amb el pintor Jacobus Stellingwerff (1667-1727), especialitzat en dibuixos topogràfics, Christina, casada amb el pintor Anthony Elliger, i Christina Maria, il·lustradora.
Va ser pintor d'assumptes mitològics i bíblics, retrats i paisatges, però és conegut principalment pel tractat De Groote Schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen (1718-1721), amb les biografies dels pintors neerlandesos del segle xvii. Dividit en tres parts, el llibre va ser concebut pel seu autor com una continuació del Schilder-Boeck de Karel van Mander, publicat el 1604, i com ell constitueix una valuosa font d'informació per al coneixement de la pintura dels Països Baixos. Trenta anys després de la seva mort es va publicar una segona edició, amb algunes modificacions.

## Obres
### Literatura

* De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen. (3 delen), 1718-1721
* Stichtelyke zinnebeelden, gepast op deugden en ondeugden, in LVII tafereeelen vertoont, 1723
* De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen. (3 delen), 1753 (facsimile)
* De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen (3 delen), 1976 (facsimile)

### Pintura

* Júpiter i Juno
* Palas Atenea visitant Apol·lo al Parnàs
* Commemoració del rei Mausolo per la reina Artemisia

## Referències

* ↑ «Arnold Houbraken» (en neerlandès). dbnl. [Consulta: 17 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Digitale bibliotheek voor de Nederlandse letteren (dbnl) (neerlandès)
# Alepes melanoptera

Alepes melanoptera és una espècie de peix de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 25 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic i al Pacífic.

## Referències

* 1 2 «Alepes melanoptera» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pleasant Gap

Pleasant Gap és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.611 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pleasant Gap tenia 1.611 habitants, 724 habitatges, i 469 famílies. La densitat de població era de 393,7 habitants/km².
Dels 724 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,6% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 35,1% no eren unitats familiars. En el 28,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,2% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.797 $ i la renda mediana per família de 47.132 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.304 $ mentre que les dones 22.820 $. La renda per capita de la població era de 17.747 $. Entorn del 6,7% de les famílies i el 10,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pleasant Gap». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pleasant Gap». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tractat de Pequín

* Per a altres significats, vegeu «Convenció de Pequín».
El tractat de Pequín fou un acord de pau que es va signar entre l'Imperi xinès i el Kanat de Kokand, a la capital imperial, el 1831, després de la guerra entre ambdós estats de 1828 a 1829. D'acord amb les estipulacions del tractat, el kan rebria els drets de les exportacions estrangeres a Aksu, Ush Turfan, Kaixgar, Yanghi Hissar, Yarkand i Khotan, i podria mantenir aksakals en totes aquestes ciutats per recaptar els drets i protegir als musulmans, però havia d'impedir als khoja sortir dels seus dominis i castigar-los si ho feien. La influència de Kokand a Kashgària es va incrementar.

## Bibliografia

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Ma'an News Agency

La Ma'an News Agency (MNA; en àrab, وكالة معا الإخبارية) és una agència de notícies per cable creada el 2005 a Palestina. Forma part de la Ma'an Network, una organització no governamental de mitjans de comunicació, creada el 2002 en els territoris ocupats palestins, per periodistes independents de Cisjordània i la Franja de Gaza. Té acords de col·laboració amb vuit canals de televisió i dotze ràdios locals. L'agencia publica notícies vint-i-quatre hores al dia en àrab, hebreu i anglès, i afirma ser un dels serveis més importants de notícies a Palestina, amb més de tres milions de visites al mes. La Ma'an News Agency també publica articles narratius, d'anàlisi i d'opinió. La seu de l'agència es troba a Betlem i té una oficina a Gaza.

## Referències

* 1 2 3 «About us». Ma'an News Agency. Arxivat de l'original el 2014-07-26. [Consulta: 20 agost 2017].
* ↑ National Profile of the Information Society In Palestine Arxivat 2013-12-27 a Wayback Machine., United Nations, New York, 2009, p. 13.
# Casa al carrer Oliva i Prat, 6 (Girona)

La casa al carrer Oliva i Prat, 6 és un edifici de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa està situada davant la travessia del carrer Batlle. Adossat al que era l'edifici dels Maristes de "la Immaculada", ara enderrocat. És un edifici que s'emmotlla als desnivells del carrer, de planta baixa i dos pisos pel costat de la travessia (on es conserva una porta adovellada tapiada i finestres, sense cap composició, de llinda planera i de pedra, i de modillons. Algunes datades de 1627. Arrebossat en mal estat i existeixen dos grans mènsules -com de barbacana?- vers la cantonada.) i de planta baixa i tres pisos pel costat més baix, inici de les escales cap al carrer Claveria, i en la cantonada de l'edifici (restes de porta d'arc rebaixat).
L'edifici pertanyia als Maristes de "la Immaculada", enderrocat el 1979 i que era un edifici del segle xix amb una gran extensió de terreny i de grans desnivells. Ara s'hi pensa fer uns jardins municipals.

## Referències

* 1 2 «Carrer Oliva i Prat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Aroffe

Aroffe és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 96 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Aroffe era de 96 persones. Hi havia 43 famílies, de les quals 17 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 13 dones vivint soles), 13 parelles sense fills i 13 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 52 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 9 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 51 eren cases i 1 era un apartament. Dels 37 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 3 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 23 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 21 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Aroffe el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 12 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 8 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 57 persones, 33 eren actives i 24 eren inactives. Les 33 persones actives estaven ocupades(18 homes i 15 dones).. De les 24 persones inactives 10 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de transport.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.
L'any 2000 a Aroffe hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Aroffe a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Aroffe a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Tibong

Tibong és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -27.63 ° de latitud nord i 354.64 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 36 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 15 d'octubre del 2015 i fa referència a Tibong, esperit dolent que roba i devora les rialles de la cultura dels bidayuh.

## Referències

* ↑ "Tibong". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Tiranet orellut de Parker

El tiranet orellut de Parker (Phylloscartes parkeri) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos des del centre del Perú fins al nord de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Tiranet orellut de Parker». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Atimet

Atimet és el nom dels següents personatges:
* Atimet, amant de Domícia
* Publi Atti Atimet, metge romà
* Atimet Arquiatre, metge romà
# Torre del Fusteret

La Torre del Fusteret o Torre de la Pobla és una torre de defensa en desús del municipi de Súria (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya i protegida com a bé cultural d'interès nacional en la categoria de zona arqueològica.

## Descripció

Dalt d'un petit relleu situat a la riba dreta del Cardener es troba aquesta torre. La planta és circular, amb un diàmetre intern de 142 centímetres i un d'extern de 535 centímetres; l'interior està dividit en dues plantes. La planta baixa està coberta per una falsa cúpula amb una obertura al centre que comunica amb el pis superior. La porta d'entrada es troba al segon pis, és d'arc de mig punt adovellat amb una filada de carreus que ressegueix l'arc per l'exterior i a un pla una mica més interior té una llinda i unes filades de pedra que omplirien l'espai del timpà. La part superior de la torres està molt malmesa i no se sap com era originàriament. El parament és de blocs de pedra ben escairats i disposats ordenadament en filades paral·leles. El morter, de color grisenc, és fet amb sorra i calç. A la part baixa de la torre falten algunes filades de pedra del parament exterior i s'ha obert un forat.
El 2001 s'hi realitzaren dues intervencions arqueològiques prèvies als treballs de restauració. S'hi va documentar un paviment pla basal que regularitzava el contacte amb la roca mare i una sèrie d'estructures muràries adjacents a la torre i d'època més recent.

## Història

Aquesta guàrdia tenia la missió de controlar el camí que, per la vall del Cardener, comunicava Manresa amb Cardona. Possiblement es fa referència a ella en un document datat entre el 1018 i el 1023 pel qual el comte Guifre de Cerdanya feu jurament de fidelitat a la comtessa Ermessenda de Barcelona per diversos castells, entre ells la guàrdia de Súria.

## Referències

* 1 2 3 «Torre del Fusteret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 novembre 2015].
* ↑ «Torre de la Pobla». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 novembre 2015].
# Torre del Fraile

La torre del Fraile, també anomenada torre de los Canutos pels nombrosos rierols o 'canutos' que la circumden, torre de las Fontanillas per les fonts d'aigua dolça localitzades en els seus voltants, torre de Sant Diego per la seva proximitat al Fort de Sant Diego o torre de Cala Arenas per trobar-se al costat d'aquesta cala, és una talaia construïda en el segle XVI en la badia d'Algesires dins de l'actual terme municipal d'Algesires, com a part del sistema de torres de guaita creat a la costa de l'estret de Gibraltar per a controlar el pas de mercaderies i de pirates barbarescos a través d'ell.
La torre va ser dissenyada per Luis Bravo de Laguna i Juan Pedro Livadote el 1588 igual que altres torres de la zona. Mantenia contacte visual al sud amb la torre de Guadalmesí, en el terme municipal de Tarifa servint, en els temps en en que van ser construïdes, d'únic mitjà de comunicació entre aquesta ciutat i la de Gibraltar i al nord amb la torre de la punta del Carnero. A partir de la dècada de 1730 va servir com a complement al Fort de Sant Diego situat uns metres vessant a baix, al costat de la línia de costa, i que per la seva posició necessitava d'una talaia per a comunicar-se amb els pròxims forts de punta Carnero i del Tolmo.
La construcció està situada en la punta del Fraile, al costat de Cala Arenas, a uns 240 metres de la línia de costa i a 120 metres sobre el nivell de la mar. De planta quadrada, fins a la seva ensulsiada parcial ocorreguda el 2006 posseïa una altura total de 13,28 metres i una amplada d'entre 6,40 i 6,80 metres. Els seus murs de maçoneria amb carreus delimitaven un únic recinte d'uns 5 m² al qual s'accedia mitjançant una porta situada a entre 6,50 i 7 metres d'altura des de la base. Des d'aquest recinte interior es podia accedir mitjançant l'escala helicoidal a una terrassa amb ampit, matacans i dues garitas, una destinada als guaites i una altra que havia de ser utilitzada per a la realització de senyals.
A causa del seu deficient estat de conservació la torre va perdre a principis de 2006 part de la seva façana sud-est amb la consegüent destrucció de la finestra d'accés i l'escala interior.

## Referències

* ↑ Torremocha Silva, Antonio. Algeciras. Monumentos y edificios históricos, 2012, p.30. ISBN 978-84-616-1539-1.
* 1 2 Gurriarán Daza, Pedro y Sáez Rodríguez, Ángel J. «La torre del Fraile. La última atalaya algecireña del siglo XVI A». Almoraima, 39, 2009. ISSN, Págs.
* ↑ Sáez Rodríguez, Ángel J. «Nuevas noticias sobre las torres de almenara de Tarifa». Aljaranda, 38, 2000. Arxivat de l'original el 2013-12-20 [Consulta: 4 juny 2022].
* ↑ Sáez Rodríguez, Ángel «El Campo de Gibraltar tras el Gran Asedio. Estado de su defensa en 1796». Almoraima, 29, 2003. Arxivat de l'original el 2010-10-03. ISSN, Págs [Consulta: 4 juny 2022].
* ↑ Sáez Rodríguez, Ángel J. y Gurriarán Daza, Pedro «Informe sobre el derrumbe parcial de la Torre del Fraile. Algeciras (Cádiz)». , 2006.
# Antal Kotász

Antal Kotász (Vasvár, 1 de setembre de 1929 - Budapest, 6 de juliol de 2003) fou un futbolista hongarès de la dècada de 1950.
Va ser jugador del Budapest Honvéd, així com de la selecció hongaresa, amb la que disputà el Mundial de 1958.

## Referències

* ↑ 1958 FIFA World Cup Sweden
* ↑ Antal Kotász a National-Football-Teams.com (anglès)
# Subdivisió d'Aurangabad

Subdivisió d'Aurangabad fou una divisió administrativa del districte de Gaya, a la presidència de Bengala, i avui dia districte d'Aurangabad a l'estat de Bihar (Índia).
La població era el 1901 de 467.675 habitants (472.507 habitants el 1891). La capital era Aurangabad però la principal ciutat era Daudnagar amb 9.744 habitants el 1901 (més del doble que la capital). A Deo, seu de la família Deo, hi havia un bonic temple de pedra.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Ple municipal

Un ple municipal o consell municipal és la reunió mensual dels regidors d'un ajuntament per a prendre decisions referents al seu municipi.
Cada grup municipal, en representació d'un partit polític en concret, hi exposa una sèrie de mocions a discutir per tots els aplegats. Al final de la deliberació, les propostes són votades. Els diferents grups municipals poden votar-hi a favor, en contra o abstenir-se'n.
L'audiència pública, en què la ciutadania pot comunicar la seva perspectiva directament als seus representants, precedeix el ple municipal.

## Referències

* 1 2 3 Madrona, Esther. «Sabeu què és un ple municipal?». TOT Sant Cugat, 26-01-2016. [Consulta: 10 maig 2023].