OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit dels Pobles de la Gran Nigèria

El partit dels Pobles de la Gran Nigèria (Great Nigeria People's Party GBPP) fou un dels sis partits polítics importants que van presentar candidats a les eleccions en la Segona República nigeriana. El partit va ser format per un grup escindit del Partit dels Pobles Nigerians (Nigerian People's Party NPP) i va estar dirigit per Waziri Ibrahim, un polític i home de negocis de Borno. Waziri era un dels dirigents de les tres associacions que van formar el nucli del NPP. La intenció original de NPP era transcendir la política d'etnicitat i promoure la causa tant dels grups ètnics prominents com de les minories ètniques. Tanmateix, l'entrada de Nnamdi Azikiwe al NPP va portar a una lluita de poder en la que Waziri va perdre. Waziri llavors va dirigir un grup de minories del nord i alguns meridionals per formar el Partit de Pobles de la Gran Nigèria.
Encara que les intencions originals dels dirigents del partit era superar el sectarisme ètnic i polític, la força del partit va estar al nord-est, entre el kanuris i alguns minories del nord.

## Eleccions

En les eleccions de 1979, el partit va guanyar un total de 8 escons al senat, majoritàriament del nord-est i aproximadament 8.4% de vots totals en l'elecció al senat. A la Cambra de Representants el partit va guanyar aproximadament 43 escons i prop del 10% dels vots globals. En l'elecció presidencial, Ibrahim Waziri, el candidat del partit, va obtenir aproximadament el 10% dels vots totals.

## El partit en la Segona República

Durant les eleccions, el partit va anar a una aliança informal amb el Partit de la Unitat de Nigèria (Unity Party of Nigeria UPN); l'aliança era viable en alguns dels estats i en les eleccions a la Cambra on els partits per separat eren menys visibles. Encara que, el partit era menys crític sobre la presidència de Shagari que l'UPN, no obstant va donar suport un rol d'oposició i va provar de formar aliances amb altres partits del sud i alguns grups en el Partit de la Redempció dels Pobles (PRP) per formar un moviment progressiu. Tanmateix, el partit va caure en una crisi interna el 1981, quan alguns membres notables del partit públicament van donar suport al Partit Nacional de Nigèria el partit dominant al país. El lideratge del partit va expulsar la majoria dels membres dissidents però les divisions i les accions subsegüents només van eixamplar les tensions del partit. Els partits foren suprimits el 1983 quan el general Muhammadu Buhari va enderrocar a Shagari

## Referències

* Tom Forrest; Politics and Economic Development in Nigeria
# Queratoconjuntivitis

La queratoconjunctivitis és la inflamació ("-itis") de la còrnia i la conjuntiva.
Quan només s'inflama la còrnia, s'anomena queratitis; quan només s'inflama la conjuntiva, s'anomena conjuntivitis.

## Causes

* Queratoconjuntivitis seca, per llàgrima insuficient.
* "Queratoconjunctivitis vernal", la que es produeix a la primavera (=vernal) i se sol considerar que es deu a al·lèrgens.
* "Queratoconjunctivitis atòpica", una manifestació de l'atòpia.
* "Queratoconjunctivitis epidèmica" causada per una infecció per adenovirus.
* "Queratoconjunctivitis fotoelèctrica", la soldadura elèctrica no protegida.
* "Queratoconjunctivitis bovina epidèmica", afectant als bòvids.
# Font del Molí (Riells del Fai)

La Font del Molí és una font del poble de Riells del Fai, al terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental.
Està situada a 278 m d'altitud, a prop i a ponent del Molí de la Pineda,

## Enllaços externs

* La Font del Molí en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Eva Piera Rojo

Eva Piera Rojo (Madrid, 4 de maig de 1968) és una economista i política espanyola.

## Biografia

Nascuda el 4 de maig de 1968 a Madrid, es va llicenciar en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat Complutense de Madrid (UCM). Va cursar un màster en Ciències Econòmiques a l'IESE.
El 1996 va contraure matrimoni amb Andrés Calvo-Sotelo Ibáñez-Martín, fill de Leopoldo Calvo-Sotelo Bustelo. Piera, que havia treballat anteriorment per Société Générale, va entrar el 2006 en l'administració pública de la Comunitat de Madrid. Va exercir el càrrec de viceconsellera d'Economia, Comerç i Consum de la Comunitat de Madrid entre 2008 i 2012, dins dels governs d'Esperanza Aguirre.
Candidata nombre 27 de la llista del Partit Popular (PP) per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de maig de 2011, va resultar escollida diputada de la novena legislatura del Parlament regional.
Al febrer de 2013 va ser triada per substituir Román Escolano com a directora de Relacions Institucionals del BBVA, sent substituïda al parlament regional per María de las Mercedes Delgado de Robles Sanguino.
En 2017 va ser contractada per Mapfre.

## Referències

* 1 2 «Ilma. Sra. D.ª Eva Piera Rojo». Assemblea de Madrid. Arxivat de l'original el 2018-07-22. [Consulta: 22 juliol 2018].
* 1 2 3 «Mapfre nombra a Eva Piera directora de Relaciones Externas». El Confidencial, 19-02-2013.
* ↑ «Enlace Calvo-Sotelo Ibáñez-Martín Piera Rojo». ABC, 29-06-1996, pàg. 79 [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ «Mapfre nombra a Eva Piera directora de Relaciones Externas y a Jonas Jonsson director adjunto de Negocio Vida». Europa Press, 08-09-2017.
* ↑ «Mapfre nombra a Eva Piera directora de Relaciones Externas». El Confidencial, 08-09-2017.
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Elecciones a la Asamblea de Madrid 2011. Publicación candidaturas. Fase proclamación». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 97, 26-04-2011, pàg. 35-77. ISSN: 1989-4791.
# Nefteiugansk

Nefteiugansk (en rus: Нефтеюганск) és una ciutat de Rússia, del Districte Autònom Khanti-Mansi — Iugrà. La població és, segons el cens rus de 2021, de 124.732 habitants. Nefteiugansk es troba a la plana de Sibèria occidental, prop del riu Obi, a 47 km al sud-oest de Surgut, a 193 km a l'est de Khanti-Mansisk i a 2.096 km al nord-est de Moscou, la capital del país.

## Història

Nefteiugansk és una vila relativament moderna, fou fundada el 1961 al lloc d'un campament obrer creat prop d'un jaciment de petroli descobert un any abans. El seu nom prové de neft, que en rus vol dir 'petroli' i Iugànskaia, nom d'un afluent de l'Obi que discorre a prop. El 1967 rebé l'estatus de ciutat.
Fins a l'actualitat, la indústria del petroli és la principal base econòmica de la ciutat. La vila era un dels principals llocs de la companyia petrolera Iukos, adquirida el 2004 per la companyia estatal Gazprom, després que el seu cap fos perseguit i empresonat per frau fiscal.

## Ciutats agermanades

* Ankum
* Baltisk

## Referències

* ↑ «Recensements et estimations de la population depuis 1897». — «Office fédéral de statistiques, Recensement de la population russe de 2010». — «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2012». — «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2013»..
* ↑ Distances à vol d'oiseau ou distances orthodromiques.
# East Hemet

East Hemet és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 14.823 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Hemet tenia 14.823 habitants, 4.831 habitatges, i 3.787 famílies. La densitat de població era de 1.777,4 habitants/km².
Dels 4.831 habitatges en un 42,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,7% hi vivien parelles casades, en un 15,1% dones solteres, i en un 21,6% no eren unitats familiars. En el 17,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,38.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,8% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.828 $ i la renda mediana per família de 42.356 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.500 $ mentre que les dones 24.493 $. La renda per capita de la població era de 15.486 $. Entorn del 13,4% de les famílies i el 17,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Hemet». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Hemet». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Le Soleil dans l'œil

Le Soleil dans l'œil és una pel·lícula francesa del 1962 dirigida per Jacques Bourdon i protagonitzada per Anna Karina. Va participar en la secció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1962.

## Argument

Emma, de 23 anys, té una relació amb Denis, un home de 35 sense vincles sentimentals. Obté un treball de traductora a Còrsega, on coneix Frédéric, un jove solter que és de vacances i es dedica a pescar amb un vell mariner. Emma aviat s'adapta a la vida local i poc a poc manté una relació amb Frédéric. Tanmateix Denis va a Niça i va amb vaixell a Còrsega, on descobreix la relació entre Emma i Frédéric.

## Repartiment

* Anna Karina - Emma
* Georges Descrières - Denis
* Jacques Perrin - Frédéric
* Nadine Alari
* Charles Blavette
* Jean-Luc Godard
* Jean Rochefort

## Referències

* ↑ Le Soleil dans l'œil a Unifrance
* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1962 al web del Festival
* ↑ Le Soleil dans l'œil a senscritique.com
# Marcel Fischbach

Marcel Fischbach (Hollerich, 22 d'agost de 1914 – Dommeldange, 27 de juny de 1980) fou un polític, periodista i diplomàtic luxemburguès. Va ser ministre de Defensa en el segon gabinet de Pierre Werner.
Des de 1939, va escriure pel diari d'Wort. Després de la segona guerra mundial, Fischbach va ser membre tant de la Cambra de Diputats (1945 – 1958 i 1959 – 1964) com de l'Ajuntament de la Ciutat de Luxemburg (1945 – 1964). El 15 de juliol de 1964 va esdevenir ministre de Defensa de Luxemburg. Durant aquest temps, Fischbach va ser responsable de la reducció del servei nacional de nou mesos a sis. Tanmateix, a finals de 1966 es va produir una crisi política sobre la transformació final de l'Exèrcit de Luxemburg en una força militar de voluntaris, a causa de la qual Fischbach va dimitir i es va retirar de la política el 3 de gener de 1967.
Després que la seva dimissió, Fischbach va esdevenir un alt càrrec diplomàtic, com a ambaixador a Àustria (1967 – 1973), a Bèlgica (1973 – 1977) i a Alemanya (1977 – 1979). El seu fill, Marc Fischbach, també seria ministre de Defensa (1984 – 1989).
# Floods

"Floods" és el quart senzill del segon àlbum de Fightstar, One Day Son, This Will All Be Yours. Originalment aquest senzill havia de ser el segon extret de l'àlbum One Day Son, This Will All Be Yours. El senzill que va ocupar aquest lloc però, va ser canviat per We Apologise for Nothing (es creu que les recents inundacions que van succeir al Regne Unit van influenciar aquest canvi). La cançó va ser lliurada en el seu Myspace el 14 de gener de 2008.

## Llista de pistes

* Senzill en CD (CD Single):
* "Floods" (Versió de l'àlbum)
* "Flotation Therapy"
* "Floods" (Instrumental)
* "Floods" (Vídeo)
* "Floods" (Making of del Vídeo)
* 7" Vinyl:
* "Floods" (Radio Mix)
* "Zihuatanejo"
* Descàrrega digital:
* "Floods" (Instrumental)
* "Floods" (Radio Mix)
* Exclusiva d'iTunes:
* "Floods" (Acústica)
* "Floods" (Versió de l'àlbum)
* Paquet exclusiu de Gut Record:
* "Floods" (Versió de l'àlbum)
* "Dark Star"

## Posició a les llistes

| LLista (2008) | Posició |
| UK Singles Chart | 114 |
| UK Rock Chart | 2 |
| UK Indie Chart | 3 |

## Personal

* Charlie Simpson — Veu, Guitarra, Teclat
* Alex Westaway — Veu, Guitarra
* Dan Haigh — Baix
* Omar Abidi — Bateria, Percussió

## Comentaris

* Singles reviews (comentaris/crítiques de senzills) de la cadena de televisió stv: 21/02/08 aquí (anglès)
Comentaris i crítiques musicals per James Coplin aquí (anglès)
Viccionari
# Massango

Massango (fins 1975 Forte República) és un municipi de la província de Malanje. Té una extensió de 7.569 km² i 32.610 habitants. Comprèn les comunes de Kihuhu, Kinguengue i Massango. Limita al nord amb els municipis de Sanza Pombo i Santa Cruz, a l'est amb la República Democràtica del Congo, al sud amb els municipis de Marimba i Calandula, i a l'oest amb el de Cangola.

## Referències

* ↑ Massango al web del cens d'Angola
# Carlos Puebla

Carlos Manuel Puebla (1917 - 1989) fou un cantautor cubà, conegut com a «el cantor de la revolució», perquè es va dedicar a fer servir la seva habilitat musical per la difusió dels valors de la Revolució Cubana, de la qual va cantar els fets més rellevants, i per ser el cronista dels canvis ocorreguts a Cuba des del 1959.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Y diez años van (1969)

### EP

* Ojo con la CIA / Todos los caminos (1971)

### Col·lectius

* Saludo cubano (1971)

### Obra pòstuma

* Cantarte Comandante (1997)
* La novia del feeling (1997)
* Toda una vida (1997)
* Hasta siempre (1998)
* Dos voces de América en un canto a Cuba (1999)
* Soy del pueblo (1999)
* Mis cincuenta preferidas. Vol. III (2001)
* El gran tesoro de la música cubana. Vol. IV (2004)
* Rebeldes (2004)

#### Col·lectius

* ¡El Che vive! (1997)

## Enllaços externs

* La Voz del Pueblo, memoria de Carlos Puebla
* Canción de Carlos Puebla dedicada al Che Guevara
* Discografía de Carlos Puebla Arxivat 2016-03-24 a Wayback Machine.
# Campari

Campari (Davide Campari-Milano S.p.A) és una beguda alcohòlica produïda per una empresa italiana amb seu a Milà.
Aquesta empresa és present a 190 països del món. Té uns 2.000 empleats i el 2007 va facturar 958 milions d'euros. Les seves accions cotitzen en la borsa de Milà des del 2001.

## Història

L'empresa va ser fundada el 1862 a Milà per Gaspare Campari, qui dos anys abans havia inventat la fórmula de la beguda aperitiva coneguda actualment com Campari. La direcció passà en principi de pares a fills i aconseguí una gran expansió a partir del segle xx.

## Línies de producció

El producte principal és el Campari, una beguda alcohòlica aperitiva provinent de la infusió d'herbes amargants, plantes aromàtiques i fruita. El seu color és vermell robí brillant i l'aroma intensa. Es promociona publicitàriament la beguda amb les imatges de passió i de sensualitat.

### Altres productes alcohòlic d'alta graduació

* Aperol
* Biancosarti
* Capo Wabo Tequila
* Cynar
* Diesus
* Dreher
* Drury's
* Glen Grant
* Mapo Mapo
* Old Eight
* Old Smuggler
* Ouzo 12
* Punch Barbieri
* Rum des Antilles
* SKYY Vodka
* SKYY Infusions
* SKYY90
* X-Rated
* Jean-Marc XO Vodka
* Zedda Piras

### Lleugerament alcohòlics

* Campari Soda
* Aperol Soda
* Cinzanino 3 Gradi

### Premesclats

* Campari Mixx
* SKYY Blue

### Vins i escumosos

* Catai
* Château Lamargue
* Cinzano Spumanti
* Cinzano Bianco
* Cinzano Rosso
* Cinzano Extra Dry
* Enrico Serafino
* Liebfraumilch
* Mondoro
* Riccadonna
* Sella & Mosca
* Teruzzi&Puthod

### Begudes no alcohòliques

* Crodino
* Crodo
* Lemonsoda
* Oransoda
* Pelmosoda
* Tonicsoda

## Enllaços externs

* Web de la beguda Campari
# Llista d'alcaldes de Sant Adrià de Besòs

Aquesta llista d'alcaldes de Sant Adrià de Besòs recull els presidents de la corporació municipal des de començaments de segle XX fins a l'actualitat.
| Nom | Període | Partit |
| Domènec Molins Estrany | 1903-1905 | |
| Josep Clapés Clapés | 1906-1913 | |
| Domènec Molins Estrany | 1914-1920 | |
| Joan Oller Bachs | 1920-1923 | |
| Domènec Molins Estrany | 1923 | |
| Joan Oller Bachs | 1924 | Primorriverista |
| Josep Royo i Genique | 1924-1931 | Primorriverista |
| Benito Gimeno Pescador | 1931 | |
| Francesc Micheli Jové | 1931-1934 | ERC |
| Manuel Barba Barraceta | 1934-1935 | Provisional |
| Enric Algueró Peris | 1935-1936 | Provisional |
| Francesc Micheli Jové | 1936 | ERC |
| Llucià Garcia Morriyón | 1936-1937 | ERC |
| Mateu Viura Vidal | 1937-1939 | ERC |
| Joan Maymó Bruguera | 1941-1942 | Franquista |
| Josep Sabater Ferruz | 1942-1952 | Franquista |
| Xavier Casellas Fàbregas | 1952-1961 | Franquista |
| Josep Narbón Noet | 1961-1966 | Franquista |
| Francesc Roqueta Prat | 1966-1973 | Franquista |
| Joan Oller Valls | 1973-1977 | Franquista |
| Miquel Blasco Badia | 1977-1979 | Franquista |
| Josep Vilanova Vila | 1979-1982 | PSC |
| Antoni Meseguer Mateo | 1982-1992 | PSC |
| Jaume Vallès Muntadas | 1992-1995 | CiU |
| Antoni Meseguer Mateo | 1995-1996 | PSC |
| Jesús Maria Canga Castaño | 1996-2013 | PSC |
| Joan Callau Bartolí | 2013-2021 | PSC |
| Filo Cañete Carrillo | 2021-Avui | PSC |

## Referències

* ↑ Márquez Berrocal, 2018, p. 414.
* ↑ Márquez Berrocal, 2018, p. 181.
* ↑ Márquez Berrocal, 2018, p. 229.
* ↑ Márquez Berrocal, 2018, p. 238.
* ↑ Márquez Berrocal, 2018, p. 239.
* ↑ «Alcaldes del període franquista a Catalunya (1939-1979)». Base documental d'Història Contemporània de Catalunya. xtec. [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «Historial d'alcaldes/esses». Dades obertes Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2022].
* ↑ «El socialista Jesús María Canga renuncia a l'alcaldia de Sant Adrià de Besòs». 3/24, 05-06-2013.
* ↑ «Filo Cañete, nova batllessa de Sant Adrià de Besòs: “Em comprometo a treballar des del diàleg, el consens i l’acord”». Vilaweb, 09-04-2021.

## Bibliografia

* Márquez Berrocal, Manuel. Sant Adrià de Besòs. Del món rural a l'urbà: indústria i immigració. La formació de la classe obrera (1900-1939) (tesi). Cerdanyola del Vallès: Universitat Autònoma de Barcelona, 2018.
* Márquez Berrocal, Manuel. Sant Adrià de Besòs 1900-1939. Sant Adrià de Besòs: Ajuntament de Sant Adrià de Besòs, 2020. ISBN 978-84-09-18706-5.
# Quadre Nacional d'Atribució de Freqüències

El Quadre Nacional d'Atribució de Freqüències (CNAF) és l'instrument legal, que depèn del Ministeri de Ciència i Tecnologia, utilitzat per assignar als diferents serveis de radiocomunicacions les diferents bandes freqüencials, aquestes bandes s'estenen des de 9 kHz. fins a 105 GHz. Al CNAF també s'especifica la metodologia d'utilització de l'espectre radioelèctric.

## Història

El CNAF fou editat per primera vegada el 1990, ha tingut diverses edicions, l'última va ser al novembre de 2007. Degut al seu contingut regulador i tècnic, totes les edicions han estat diversos cops revisats i actualitzats per adaptar-se a les noves necessitats del moment.

## Funcionament

La gestió de l'espectre radioelèctric que el CNAF dicta segueix els Tractats i Acords internacionals en matèria de planificació de l'espectre radioelèctric en els quals Espanya forma part, amb especial atenció a la normativa aplicable a la Unió Europea i a les resolucions i recomanacions de la Unió Internacional de Telecomunicacions (UIT), la Conferència europea de les administracions de correus i telecomunicacions (CEPT), la Unió Europea (UE) i l'Institut Europeu de Normes de Telecomunicació (ETSI). No obstant això, el marge d'actuació està acotat perquè Espanya no pot prendre decisions via CNAF que contradiguin les disposicions dictades pel ITU-R i que són plasmades en el Reglament de Radiocomunicacions (RR), que té caràcter de tractat internacional i del que Espanya forma part. Amb tot això s'aconsegueix l'harmonització en l'ús d'espectre.
També és conseqüència de l'evolució tecnològica, dels nous serveis i dispositius que fan necessari un ús òptim de l'espectre.
El CNAF es publica al Bolletí Oficial de l'Estat (BOE) tal com és desenvolupat en el Ministeri de Ciència i Tecnologia.

## Contingut

El CNAF és el marc fonamental de l'ordenament legal de l'espectre radioelèctric, i, és a més un marc tècnic de referència per a la gestió dels seus diferents usos. El contingut es compren, en primer lloc, de les notes de l'Article 5 del Reglament de Radiocomunicacions (RR) que complementa la constitució i el conveni de la Unió Internacional de Telecomunicacions (UIT), seguides de l'atribució de bandes de freqüències segons l'esmentat article, en segon lloc, l'atribució nacional fins al valor de 105 GHz, seguida d'observacions on a més trobem notes del RR sobre aplicació, notes d'Utilització Nacional (UN) i finalment usos que es corresponen ordenadament amb l'atribució nacional. Al CNAF també s'inclouen les atribucions de les bandes de freqüències de les tres regions en les quals està dividit el món, segons la Unió Internacional de Telecomunicacions. Espanya es troba a la regió 1.

## Enllaços externs

* Ministeri de Ciència i Tecnologia, Secció CNAF Arxivat 2009-01-25 a Wayback Machine.
* Quadre Nacional d'Atribució de Freqüències actualitzat a Novembre del 2007 Arxivat 2008-11-23 a Wayback Machine.
# La revolució permanent

La revolució permanent és l'obra publicada en 1930 que arreplega la teoria de Lev Trotski amb el mateix nom, que va ser enunciada abans inclús de la primera revolució russa de 1905.
Essencialment explica la incapacitat de la burgesia contemporània dels països retardats per a dur a terme la revolució democràtic burgesa, a causa de factors com la seua debilitat històrica i la seua dependència del capital imperialista. Per tant, és el proletariat el que ha d'encapçalar la nació cap a la revolució, començant per les tasques democràtiques i continuant per les socialistes. A més, la revolució no pot limitar-se a una nació concreta, sinó que ha de ser internacionalitzada perquè només sobreviurà si triomfa en els països més avançats.
Lenin es va solidaritzar amb les posicions de Trotsky en la seua Tesi d'Abril combatent la posició contrarevolucionària dels menxevics i la burgesia russa.

## Referències

* ↑ «revolució permanent | enciclopèdia.cat». [Consulta: 13 juliol 2019].

## Veja també

* Trotskisme

## Enllaços externs

* La revolució permanent, per Lev Trotsky (català)
* La revolució permanent, per Lev Trotsky (castellà)
# Eva Santamaría

Eva Santamaría, nom artístic d'Eva María Delgado Macías (El Puerto de Santa María, 1971), és una cantant i actriu espanyola, coneguda per haver estat la representant espanyola al Festival d'Eurovisió de 1993.
Nascuda a El Puerto de Santa María el 1971. Va començar la carrera musical als 14 anys al món de la cobla, i després també va explorar el pop. Va participar en diversos concursos de Televisió Espanyola, com Gente joven i El salero, on va demostrar les seves dots com a cantant de cobla. Després, Va representar Espanya al Festival de la Cançó d'Eurovisió 1993 amb la cançó Hombres, on va assolir l'onzena posició.
Després del festival, Santamaría no va continuar la seva carrera musical. Va instal·lar-se a Madrid, on treballa des de fa molts anys. Des de 2007 ha estat treballant també com a actriu de teatre, principalment al costat de l'actor Máximo Valverde, amb el qual han fet representacions arreu d'Espanya.

## Referències

* ↑ «La gaditana Eva Santamaría fue una pionera en Eurovisión cantándole a la igualdad» (en castellà). Portal de Cádiz, 22-05-2021.
* 1 2 3 4 5 Peña, Rafael «Eva Santamaría: en el teatro me siento muy cómoda, sobre todo haciendo reír». La Vanguardia, 08-02-2015.
* 1 2 3 Álvarez, Eduardo «Los artistas que cayeron en el olvido tras participar en Eurovisión». El Mundo, 15-05-2020.
* ↑ Benjumeda, Carlos «"Actuar en el teatro es una ilusión que tenía pendiente"». Diario de Cádiz, 17-02-2017.