OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riu Kaskaskia

El riu Kaskaskia és un afluent del riu Mississipi, d'aproximadament 523 km de llarg, al centre i al sud d'Illinois als Estats Units. A banda del Mississipi, el riu Kaskaskian és el segon sistema fluvial més gran de l'estat d'Illinois. Drena una àmplia zona rural de sinuosos turons amb riberes boscoses en els trams inferiors. Els trams baixos del riu s'han canalitzat per permetre el trànsit de barcasses.
El riu Kaskaskia s'inicia al centre-est d'Illinois en diverses rases i canals al llarg del costat oest de Champaign. La capçalera del riu es troba just al nord de la carretera interestatal 74, on està senyalitzada amb un rètol. El riu flueix cap al sud a través dels comtats rurals de Champaign i Douglas, després gira cap al sud-oest a través del sud d'Illinois, passant per Vandalia. S'uneix al Mississipi aproximadament a 16 km al nord-oest de Chester i 64 km al sud-sud-est de St. Louis (Missouri).
La conca hidrogràfica del riu abasta aproximadament 14.880 km², gairebé el 10,2% de l'estat d'Illinois.
El Kaskaskia és embassat al comtat de Shelby per formar el llac Shelbyville i al comtat de Clinton al sud-oest de Vandalia per formar el llac Carlyle.
Durant la major part del segle xix, el riu es va unir al Mississipi a Chester. La desforestació de les ribes dels rius del Mississipi i dels afluents per alimentar els centenars de vaixells de vapor que navegaven pel riu, va tenir diversos efectes ambientals significatius com la desestabilització de les ribes i l'alteració de l'amplada en detriment de la profunditat, cosa que va acabar provocant inundacions més greus i canvis generalitzats en els canals laterals.
Després de la gran inundació del 1881, el Mississipi va canviar el seu llit i es va traslladar cap a l'est per fluir al llarg dels 16 km del canal del Kaskaskia, desplaçant la confluència cap al nord. El resultat va ser que una petita part d'Illinois, inclosa l'antiga capital, Kaskaskia, va quedar aïllada d'Illinois quan el riu va canviar a la banda est, i ara es troba al costat oest del Mississipi. Només es pot arribar a la comunitat de Kaskaskia des de la riba de Missouri.
L'àrea de pesca i natura salvatge estatal del riu Kaskaskia es troba al llarg del riu inferior al sud d'Illinois.

## Referències

* ↑ «US Geological Survey Geographic Names Information. Kaskaskia River» (en anglès). USGS, 1976-1981. [Consulta: 13 gener 2022].
* ↑ «Kaskaskia River Wathershed» (en anglès). Southwestern Illinois RC&D, Inc., 2002. Arxivat de l'original el 2004-06-08. [Consulta: 13 gener 2022].
* ↑ MacDonald, D.; Waters, R.. «Kaskaskia: The Lost Capital of Illinois» (en anglès). NPR Illinois, 2019. [Consulta: 13 gener 2022].
# Rebstein

Rebstein és un municipi del cantó de Sankt Gallen (Suïssa), situat al districte de Rheintal.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Resolució 1595 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1595 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 4 d'abril de 2005. Després de recordar el seu suport a la sobirania, la integritat territorial i la independència del Líban, el Consell va establir una comissió per assistir a les autoritats libaneses en la seva investigació sobre l'assassinat de l'ex primer ministre Rafik Hariri a Beirut el 14 de febrer de 2005.
La resolució va establir de manera efectiva la primera investigació d'un assassinat per les Nacions Unides.

## Resolució
### Observacions

En el preàmbul de la resolució, el Consell va condemnar l'assassinat de Rafik Hariri a la capital libanesa i va instar a tots els interessats a actuar amb moderació. Una missió de recerca va informar que la investigació libanesa sobre l'incident arribaria a una conclusió satisfactòria o creïble. Per tant, el Consell va decidir que seria necessària una investigació independent internacional, ja que era conscient que els responsables de l'atac havien de ser identificats i declarats responsables. Va agrair al Govern del Líban per aprovar el permís per a una investigació internacional.

### Actes

El Consell va establir una comissió internacional per investigar l'assassinat i identificar els responsables, i va demanar també al govern libanès que els seus resultats es tinguessin plenament en compte. Va declarar que la comissió tindria plena llibertat de moviment, la cooperació de les autoritats del Líban, recopilaria proves addicionals i disposaria de les instal·lacions necessàries per poder exercir les seves funcions de manera apropiada. Es va demanar al Secretari General Kofi Annan que assistís a l'establiment de la comissió i al reclutament del seu personal.
Es va convidar a tots els països a cooperar amb la comissió, que s'encarregaria de completar el seu treball en un termini de tres mesos, tot i que el Secretari General podria autoritzar una pròrroga addicional si fos necessari.

## Referències

* ↑ «Security Council establishes commission to assist investigation into Beirut bombing that killed former Lebanese Prime Minister». United Nations, 07-04-2005.
* ↑ Rubin, Barry M. Lebanon: liberation, conflict, and crisis. Palgrave Macmillan, 2009, p. 68. ISBN 978-0-230-60587-9.
* ↑ Australian Associated Press «UN Hariri inquiry set up». TVNZ, 08-04-2005.
* ↑ Saul, Ben. Defining terrorism in international law. Oxford University Press, 2006, p. 220. ISBN 978-0-19-929597-5.
* ↑ Neisloss, Liz «Security Council to open Hariri probe». CNN, 08-04-2005.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1501 a la 1600 (2003 - 2005)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Rilandita

La rilandita és un mineral de la classe dels silicats. Fou anomenada així en honor de James L. Riland, un editor de diari de Meeker, Colorado, propietari de les explotacions mineres on va descobrir-se el mineral.

## Característiques

La rilandita és un silicat de fórmula química aproximada Cr₄Al₂SiO$_{11}$·5H₂O. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2 a 3. Forma cristalls subhèdrics tant angulosos com aplanats; compactes i massius.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ilmajokita pertany a «09.HB - Silicats sense classificar, amb Ti, V, Cr» juntament amb la ilmajokita.

## Formació i jaciments

En la seva localitat tipus va trobar-se a la superfície i en porositat poc profunda en un tronc petrificat en gresos localitzats en un dipòsit d'urani-vanadi. Va descriure's associada a carnotita i matèria orgànica. Actualment el mineral tipus es troba al Museu d'Història Natural de Washington.

## Referències

* ↑ «Rilandite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ «Rilandite» (en anglès). Handbook of mineralogy. Arxivat de l'original el 2019-05-08. [Consulta: 24 desembre 2019].
* ↑ «Rilandite Mineral Data» (en anglès). Web Mineral. [Consulta: 24 desembre 2019].
* ↑ Henderson, Edward P.; Hess, Frank L. «Corvusite and rilandite, new minerals from the Utah-Colorado carnotite region» (en anglès). American Mineralogist, 18, 5, 01-05-1933, pàg. 195–205. ISSN: 0003-004X.
# Rio Rico Southwest

Rio Rico Southwest és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2000 tenia 2.777 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rio Rico Southwest tenia 2.777 habitants, 726 habitatges, i 675 famílies La densitat de població era de 55,8 habitants/km².
Dels 726 habitatges en un 66,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 81,3% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 7% no eren unitats familiars. En el 5,2% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 40% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 33,1% entre 25 i 44, un 15,1% de 45 a 60 i un 5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.484 $ i la renda mediana per família de 35.677 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.677 $ mentre que les dones 16.686 $. La renda per capita de la població era d'11.763 $. Aproximadament el 9,7% de les famílies i el 12,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més a prop

El següent diagrama mostra les poblacions més a prop.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rio Rico Southwest». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rio Rico Southwest». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rio del Mar

Rio del Mar és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 9.198 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rio del Mar tenia 9.198 habitants, 4.008 habitatges, i 2.549 famílies. La densitat de població era de 1.187,7 habitants/km².
Dels 4.008 habitatges en un 25,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 36,4% no eren unitats familiars. En el 26% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,2% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 31,9% de 45 a 60 i un 16,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 75.282 $ i la renda mediana per família de 85.355 $. Els homes tenien una renda mediana de 70.612 $ mentre que les dones 41.449 $. La renda per capita de la població era de 39.034 $. Entorn del 3,1% de les famílies i el 6,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rio del Mar». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rio del Mar». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Robot dona-corda

Un robot dona-corda per a rellotge automàtic és un dispositiu que pot contenir un o més rellotges i els mou en moviments circulars per simular el moviment humà que d'altra banda és el que manté en funcionament el mecanisme automàtic de donar corda.
Per a les persones que tenen poca activitat o que no fan servir el seu rellotge automàtic cada dia, hi ha aquest robot de rellotge que serveix per a donar corda als rellotges automàtics i evitar que es parin. Això és particularment avantatjós si el rellotge incorpora alguna complicació, com calendaris perpetus o fases de la lluna.
En els rellotges mecànics antics cal mantenir mantenir la corda donada i moure'ls tant com sigui possible per evitar que els seus lubricants es congelessin amb el temps, fet que fa disminuir la precisió.
Els rellotges mecànics moderns solen utilitzar oli sintètic, el fet de si els olis sintètics es congelen o no, és un punt de discussió entre els experts de rellotges.
A part de donar corda s'ha de realitzar un servei complet (que inclou el desmuntatge, neteja i re-greixatge) almenys cada cinc anys per mantenir el moviment el més exacte possible.

## Vegeu també

* Rellotge de polsera
* Rellotge automàtic
* Rellotge
* Ressort motor
# Roser Vilar Aymerich

Roser Vilar Aymerich (Tarragona, 1925 - Figueres, 6 d'agost de 2011) fou una pintora catalana. Filla de Dolors Aymerich Giné i del notari Josep M. Vilar Orovio, la família es va traslladar a Figueres quan tenia 9 anys. No va rebre una formació artística específica però el dibuix i el color li van interessar de petita, va aprendre observant altres pintors. Als disset anys va fer de model per Ramon Pichot Soler que la va retratar a llapis almenys dos vegades. Es va casar amb Lluís Dalfó Pagès amb qui va tenir un fill, i va renunciar a l'activitat plàstica. Fou amiga del cercle d'artistes que van pintar el paisatge empordanès com Joan Sibecas, Josep Maria Martínez Lozano, Josep Ministral i Lluís Roura que la van animar a recuperar la pintura, després de vint anys. El 1959, va guanyar el primer premi del concurs Art Club Bancobao de Figueres. El 1968 va realitzar la seva primera exposició individual a Figueres. Va pintar la plana de l'Empordà a prop de Figueres i Roses; natures mortes i figures peruanes: grups humans acolorits i vestits a la manera andina. Va dibuixar retrats de dones nues amb traços inacabats. Va morir a Figueres el 6 d'agost de 2011.

## Referències

* ↑ Bassas i Masanés, 2020, p. 83.
* ↑ Bassas i Masanés, 2020, p. 84.

## Bibliografia

* Bassas, Assumpta; Masanés, Cristina. «Roser Vilar Aymerich». A: Ajuntament de Figueres. Pintar, crear, viure. Dones artistes a l'Alt Empordà (1830-1939), 2020, p. 83-86. ISBN 978-84-120316-5-2.
# Roser espinosíssim

El roser espinosíssim (Rosa pimpinellifolia) és un arbust de les famílies de les rosàcies i també és conegut com a roser bord o roser salvatge. La seva distribució es localitza a Europa occidental, central i meridional i el nord-oest d'Àfrica. Dins de Catalunya el podem trobar a les comarques septentrionals com la Cerdanya o el Ripollès i a boscos eixuts des del Baix Llobregat fins als Ports de Beseit.
És un arbust de brancam dret, que no sobrepassa el metre d'alçada amb les tiges plenes d'agullons molt desiguals els uns dels altres i de 2 a 12 mm. Les fulles són compostes amb 7-9 folíols ovats, petits i d'uns 1,5 cm de llargada.
La floració té lloc entre els mesos de maig i juny. Les seves flors blanques són solitàries, de 3 a 5 mm. i formats per 5 pètals i 5 sèpals.

## Referències

* ↑ «Rosa pimpinellifolia L.». Arxivat de l'original el 2011-09-09. [Consulta: 15 desembre 2011].
* ↑ Pascual, Ramon. Guía dels arbustos dels Països Catalans. Pòrtic, p. 52. ISBN 84-7306-407-0.
# Roser Vives Moyà

Roser Vives Moyà és una nedadora mallorquina que participà als Jocs Olímpics d'Atenes 2004. La seva especialitat eren els 200 m papallona. Va obtenir la mínima pels jocs el 7 de març del 2004 amb una marca de 2:10.37 en els 200 m papallona. Posteriorment, en la competició, fou setena de la seva sèrie. També fou setena en els mundials de natació de Barcelona 2003. Es va retirar als 24 anys.

## Referències

* ↑ «Roser Vives Moyà». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 22 juliol 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ «Juegos Olímpicos ::: elmundodeporte.com». [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ «Roser Vives: «No he parado de llorar»» (en castellà), 09-03-2004. [Consulta: 13 octubre 2020].
* 1 2 3 «Se retira Roser Vives» (en castellà), 29-05-2008. [Consulta: 13 octubre 2020].
# STS-113

La missió STS-113 va ser una missió de la NASA del 23 novembre al 7 de desembre de 2002.
Durant les set dies d'acoblament que van començar el 25 de novembre el Transbordador espacial Endeavour i la seva tripulació van ampliar el backbone de la ISS amb el P1 truss i van intercanviar les tripulacions de l'expedició 5 i l'expedició 6 que es trobava a bord de l'estació. Amb el comandant Jim Wetherbee i el pilot Paul Lockhart als comandaments, l'Endeavour va realitzar passejos espacials i transferència de tripulació i equips.

## Tripulació

* James D. Wetherbee (6), Comandant
* Paul S. Lockhart (2), Pilot
* Michael López-Alegría (3), especialista de missió
* John B. Herrington (1), especialista de missió

### Tripulació de l'expedició 6 cap a la ISS

* Kenneth D. Bowersox (5), Comandant (ISS)
* Nikolai M. Budarin (3) (RSC), Enginyer de vol (ISS)
* Donald Pettit (1), Enginyer de vol (ISS)

### Tripulació de l'expedició 5 cap a la Terra

* Valery G. Korzun (2) (RSA), Comandant (ISS)
* Peggy A. Whitson (1), Enginyer de vol (ISS)
* Sergei I. Treschev (1) (RSC), Enginyer de vol (ISS)
Entre parèntesis, el nombre de missions de l'astronauta, inclosa la STS-113

## Paràmetres de la missió

* Massa:
** El transbordador en enlairar-se: 116.460 kg
** El transbordador en aterrar : 91.498 kg
** Càrrega: 12.477 kg
* Perigeu: 379 km
* Apogeu: 397 km
* Inclinació: 51,6°
* Període: 92,3 min

### Acoblament amb la ISS

* Acoblament: 25 de novembre de 2002, 21:59:00 UTC
* Desacoblament: 2 de desembre de 2002, 20:50:00 UTC
* Temps d'acoblament: 6 dies, 22 h, 51 min, 00 s

## Referències

* ↑ Dumoulin, Jim. «STS-113» (en anglès). Kennedy Space Center, 15-01-2003. Arxivat de l'original el 2019-04-22. [Consulta: 22 agost 2018].
* ↑ «STS-113 Mission Archives» (en anglès). Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 26 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Més informació de la missió STS-113 Arxivat 2012-05-16 a Wayback Machine. (en anglès)
# Escola Francesa d'Atenes

L'Escola Francesa d'Atenes o École française d'Athènes (EfA) (en grec: Γαλλική Σχολή Αθηνών), és un dels disset instituts d'arqueologia estrangers que operen en Atenes (Grècia). Va ser creada el 1846 i va ser la primera institució d'aquest tipus a Atenes. El seu objectiu és promoure l'estudi de la llengua, la història i les antiguitats gregues.
Té un programa d'activitats de recerca en tots els camps dels estudis sobre Grècia, però sobretot en arqueologia, epigrafia i els estudis clàssics. La seva biblioteca conté 80.000 volums, 550.000 fotografies i 35.000 mapes.

## Institución educativa

Al contrari del que succeeix amb altres institucions estrangeres d'Atenes, l'EfA és, més que un simple centre de recerca, una facultat universitària. Formalment es defineix com un Établissement public à caractère scientifique, culturel et professionnel dintre del sistema educatiu francès.

## Treball de camp arqueològic

Des de la seva fundació l'EfA ha estat involucrada en molts projectes arqueològics a Grècia, incloent excavacions a Filipi, Dikili Tash (tots dos a Macedònia), el santuari de Samotràcia i Tassos (en les illes del nord de la mar Egea), Delfos (Grècia central), Argos (Peloponès), Delos (Cíclades), Malia (Creta), així com a Amathus a Xipre.

## Bibliografia

* G. Radet, L'histoire et l'œuvre de l'École française d'Athènes, Paris, 1901.(francès)
* R. Étienne et al., L'Espace grec. Cent cinquante ans de fouilles de l'École française *d'Athènes, Fayard, 1996. (francès)
* E. Korka et al. (eds.): Foreign Archaeological Schools in Greece - 160 Years, Athens, *Hellenic Ministry of Culture, 2006, pp. 64-73. (francès)

## Enllaços externs

* EfA Website
* EfA Library Catalogue
* Complete list of French members and former members of the EfA Arxivat 2010-03-29 a Wayback Machine.
# Ganpat Rao Gaikwar

Shrimant Maharaja Ganpat Rao Gaikwar [Rao Sahib], Sena Khas Khel Shamsher Bahadur, fou maharaja de Baroda. Era fill de Shrimant Maharaja Sayaji Rao II Gaikwar, Sena Khas Khel Shamsher Bahadur al que va succeir a la seva mort el 28 de desembre de 1847.
Va néixer a Baroda (ciutat) el 1816. El 28 de desembre de 1847 fou declarat hereu presumpte amb títol de Yuvaraj i proclamat formalment maharaja a la dewankhana de Baroda del 17 de gener de 1848
Va introduir reformes sota influència del resident; va construir carreteres, ponts, i altres construccions, va plantar arbres, va prohibir l'infanticidi i la venda de nens, va fixar les reclamacions pels robatoris i en general va seguir una línia de progrés. El 1854 la supervisió política fou transferida de Bombai al govern general de l'Índia fins que li fou retornat el 1860. Ganpat Rao va cedir diversos territoris necessaris per a la construcció del ferrocarril de Bombai-Baroda-Índia Central el 1856, i va morir aquell mateix any (19 de novembre de 1856) sense deixar successió legitima (dels seus quatre matrimonis va deixar tres fills i nou filles, però cap legítim); el va succeir el seu germà Khande Rao Gaikwar.
# Toutes peines confondues

Toutes peines confondues és una pel·lícula francesa de drama criminal del 1992 protagonitzada per Mathilda May. Va ser filmada i produïda a ubicacions de França i Suïssa, i es va basar en la novel·la de 1985 Sweetheart d'Andrew Coburn.

## Trama

El superintendent de detectius francès Christophe Vade (Patrick Bruel) investiga l'assassinat d'una anciana parella francesa als Alps francesos. En el transcurs de la seva investigació es troba amb Jeanne Gardella (Mathilda May), la dona de l'empresari Antoine Gardella (Jacques Dutronc), membre del crim organitzat, i el fill de la parella assassinada. Antoine Gardella i la seva dona Jeanne viuen harmoniosament, però Jeanne Gardella va ser forçada per Thurson (Vernon Dobtcheff), un agent dubtós de la Interpol al seu "paper d'esposa" en el context d'una acció encoberta contra el crim organitzat. Malgrat els seus antecedents penals, Jeanne estima el seu marit. Thurson també insta a Christophe Vade a investigar a Gardella i la seva dona en relació amb l'assassinat d'aquests pares, i a obtenir un mitjà de pressió addicional per tal que Jeanne Gardella continuï amb aquesta farsa. Thurson no explica aquest pla ni a l'inspector Vade ni a Jeanne Gardella, qui s’enamora, finalment tolerat per Antoine Gardella que accepta que la seva dona va ser obligada a aquesta acció encoberta per Thurson. Estretament entrellaçada amb la història principal, la subtrama juga al milieu de la ciutat suïssa de Zuric, i els avenços del brutal i corrupte policia de la ciutat Scatamacchia (Hans Heinz Moser) contra una hostessa permeten una visió molt personal de Scandurat (Bruce Myers), soci comercial i amic íntim de Gardella. Finalment, Vadella es veu obligat a matar Vade i Jeanne, però es nega i opta per suïcidar-se, per complir amb les regles no escrites dins del crim organitzat.

## Argument

* Patrick Bruel com a Christophe Vade
* Jacques Dutronc com a Antoine Gardella
* Mathilda May com a Jeanne Gardella
* Sophie Broustal com a Laura
* Vernon Dobtcheff com Thurston
* Bruce Myers com a Scandurat
* Joël Barbouth com a Husquin
* Christophe Brault com a Blodgett
* Eric Da Silva com a Roselli
* Jean Dautremay com a Deckler
* Jocelyn-Clair Durvel com a Blau
* Hans Heinz Moser com Scatamacchia
* Michael Pas com a Nordixen
* Bernard Waver com a Roger Silas
* Jürgen Zwingel com a Kimbler
* Joseph Malerba com a inspector Nolo

## Antecedents i producció

La pel·lícula es basa en la novel·la de 1985 Sweetheart d'Andrew Coburn. Toutes peines confondues es va estrenar el 8 d'abril de 1992 a França, a Bèlgica el 4 de juny de 1992, a Alemanya el 27 d'agost de 1992 i a Suècia el 30 de juliol de 1993. La pel·lícula es va rodar i es va produir als Alps francesos, i parcialment a Lió i a Zuric. Per estrena internacional, Toutes peines confondues també va ser tirulada Sweatheart.

## Referències

* ↑ «Toutes Peines Confondues» (en french). rhone-alpes-cinema.fr. [Consulta: 5 abril 2015].
* ↑ «Toutes peines confondues». The New York Times, 2014. Arxivat de l'original el 2014-08-10. [Consulta: 5 abril 2015].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# E29

La ruta europea E29 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Colònia (Alemanya) i finalitza a Sarreguemines (França) passant per Luxemburg. Té una longitud de 323 km. Té una orientació de nord a sud i passa per Alemanya, Luxemburg i França.