OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alatau

Alatau (Ala Tau) o Ala-Massa (Kazakh: Алатау, kirguís: Ала-Тоо: Ала-Тоо, rus: Алатау: Алатау) és un nom genèric per un nombre de serralades a l'Àsia central, caracteritzades per intercalar àrees de vegetació, roques disperses i neus. Les muntanyes Alatau són localitzades a l'est i nord del Kazakhstan, al Kirguizstan, a l'Uzbekistan i a la Xina.
El nom Alatau ha estat donat també a:
* Alatau, un poblament al Kazakhstan.
* Ala-Too, la plaça principal de Bixkek, Kirguizstan
* Alatau, un palau d'esports d'Astanà, al Kazakhstan
* Alatau Bestiar, una raça de bestiar del Kazakhstan i Kirguizstan.
# Ahmad Shah

Ahmad Shah és el nom dels següents personatges:
* Ahmad Shah I (s. XV), fundador de la dinastia dels nizamshàhides
* Ahmad Shah Bahadur Mudjahid al-Din Abu Nasr (1725-1775), emperador mogol.
* Ahmad Shah I Gudjarati (s. XV), sultà de Gujarat
* Ahmad Shah Durrani (Multan, vers el 1723 - Murghab, prop de Kandahar, 1773), emir de l'Afganistan
* Ahmad Shah Qadjar (1898 - 1930), setè i darrer xa de la dinastia qadjar de Pèrsia.
* Ahmad Shah Durrani (vers 1723 - 1773) primer sobirà sadozay de l'Afganistan fundador de la dinastia Durrani.
* Ahmad Shah Massud (1953 - 2001), conegut com el comandant Massud.
* Raja Ahmad Shah (s. XVI), efímer sobirà farúquida de Khandesh.
* Ahmad Shah III Gudjarati, sultà de Gujarat.
* Ahmad Shah II Kutb al-Din Gudjarati (s. XV), sultà de Gujarat.
# María José Horcajada i Bell-lloch

María José Horcajada i Bell-lloch (Lleida, 7 de setembre de 1970) és una advocada i política catalana. És llicenciada en Dret per la Universitat de Deusto i Diplomada en Dret Fiscal i Tributari per ESINE. Milita al Partit Popular des de 1995 i fou presidenta de Noves Generacions a Lleida fins al 2001. Actualment, és la portaveu del PP a la Paeria de Lleida i l'única diputada d'aquest partit a la Diputació de Lleida.

## Enllaços externs

* Blog oficial de María José Horcajada
# Andreadiniïta

L'andreadiniïta és un mineral de la classe dels sulfurs.

## Característiques

L'andreadiniïta és una sulfosal de fórmula química CuHgAg₇Pb₇Sb$_{24}$S$_{48}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Forma una sèrie homeotípica amb la lil·lianita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al túnel Sant'Olga de la mina Monte Arsiccio, a Sant'Anna di Stazzema (Província de Lucca, Toscana, Itàlia), l'únic indret on ha estat trobada.

## Referències

* ↑ «Andreadiniite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r agost 2016].
# 662
## Esdeveniments

* Inici del regnat de Khilderic II
* Guerra entre francs i llombards, amb victòria dels segons

## Naixements

22 de juny - Chang'an (Xina): Emperador Ruizong de Tang (xinès:唐 睿宗) (662- 716) va regnar com a emperador de la Dinastia Tang en dues etapes, com a cinquè emperador (684 a 690) i com a novè (710 a 712) (m. 716).

## Referències

* ↑ Lewis, Mark Edward, 1954-. China's cosmopolitan empire : the Tang dynasty. Cambridge, Mass.: Belknap Press of Harvard University Press, 2009. ISBN 978-0-674-03306-1.
# Mark Kirchner

Mark Kirchner (Neuhaus am Rennweg, Turíngia, RDA, 4 d'abril de 1970) és un biatleta alemany, ja retirat, que va destacar a la dècada del 1990.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 celebrats a Albertville (França), on aconseguí guanyar dues medalles d'or en les proves de 10 km. esprint i relleus 4x7,5 km i una medalla de plata en la prova dels 20 quilòmetres. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1994 realitzats a Lillehammer (Noruega), a més de ser el banderer del seu país, aconseguí revalidar la medalla d'or obtinguda en la prova de relleus 4x7,5 km, finalitzant així mateix setè en la prova dels 20 km i dotzè en els 10 km. esprint.
Al llarg de la seva carrera esportiva guanyà deu medalles en el Campionat del Món de biatló, destacant set medalles d'or aconseguides els anys 1990 (10 km. esprint i prova per equips), 1991 (10 km. esprint, 20 km i relleus 4x7,5 km.), 1993 (10 km. esprint) i 1995 (relleus 4x7,5 km.).
Posteriorment va exercir d'ajudant de Frank Ullrich , l'entrenador en cap de l'equip masculí de biatló alemany, amb responsabilitats en el desenvolupament juvenil. L'abril de 2014 va ser nomenat entrenador masculí de la selecció nacional.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Mark Kirchner». [Consulta: 26 gener 2024].
* ↑ «Mark Kirchner». International Biathlon Union. [Consulta: 8 juny 2015].
* ↑ «Coaching Changes in Germany and Austria», 08-04-2014. Arxivat de l'original el 26 desembre 2014. [Consulta: 14 gener 2015].
* ↑ «Kirchner, Mark | Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur» (en alemany). [Consulta: 26 gener 2024].
# Mark Knowles

Mark Knowles (Nassau, Bahames, 4 de setembre de 1971) és un jugador professional de tennis. Ha destacat especialment en la modalitat de dobles, especialitat en la qual arribà a ocupar el primer lloc del rànquing mundial. Amb el seu company Daniel Nestor han assolit les finals dels 4 Grand Slam, de la Tennis Masters Cup de dobles i de 8 dels 9 Masters Series.

## Títols de Grand Slam
### Campió en dobles (3)

| Any | Torneig | Parella | Oponents a la final | Resultat |
| 2002 | Obert d'Austràlia | Daniel Nestor | Michael Llodra / Fabrice Santoro | 7-6(4) 6-3 |
| 2004 | US Open | Daniel Nestor | Leander Paes / David Rikl | 6-3 6-3 |
| 2007 | Roland Garros | Daniel Nestor | Lukas Dlouhy / Pavel Vizner | 2-6 6-3 6-4 |

### Finalista en dobles (6)

| Any | Torneig | Parella | Oponents a la final | Resultat |
| 1995 | Obert d'Austràlia | Daniel Nestor | Jared Palmer / Richey Reneberg | 3-6 6-3 3-6 2-6 |
| 1998 | Roland Garros | Daniel Nestor | Jacco Eltingh / Paul Haarhuis | 3-6 6-3 3-6 |
| 1998 | US Open | Daniel Nestor | Cyril Suk / Sandon Stolle | 6-4 6-7 2-6 |
| 2002 | Roland Garros | Daniel Nestor | Paul Haarhuis / Ievgueni Kàfelnikov | 5-7 4-6 |
| 2002 | Wimbledon | Daniel Nestor | Jonas Bjorkman / Todd Woodbridge | 1-6 2-6 7-6 5-7 |
| 2003 | Obert d'Austràlia | Daniel Nestor | Michael Llodra / Fabrice Santoro | 4-6 6-3 3-6 |

## Títols (57; 3+54)
### Individuals (3)

* Llegenda
* Grand Slam (0)
* Tennis Masters Cup (0)
* ATP Masters Series (0)
* ATP Tour (0)
* Challengers (3)

### Dobles (54)

* Llegenda
* Grand Slam (3)
* Tennis Masters Cup (0)
* ATP Masters Series (16)
* ATP Tour (26)
* Challengers (8)

## Enllaços externs

* Perfil de l'ATP (anglès)
# Maria Martinell i Taxonera

Maria Martinell i Taixonera (Barcelona, 1927 - 24 de maig de 2014) va protagonitzar bona part de les iniciatives significatives de l'Església catalana de la segona meitat del segle xx. Marcada pel Concili Vaticà II, es preocupà per les qüestions socials i el paper de la dona a la societat i l'Església. Era filla de l'arquitecte modernista Cèsar Martinell i Brunet.
Fou un puntal de l'Editorial Estela, que va portar a Catalunya llibres com les Pregàries de Michele Quoist o Reeixir. També participà activament a la revista Qüestions de Vida Cristiana que dirigia el monjo de Montserrat Evangelista Vilanova. També impulsà el Fòrum Vida i Evangeli per a reflexionar sobre l'Església, d'on sorgí el col·lectiu de Dones de l'Església, on fou la primera presidenta. Tingué una estreta relació amb el cardenal Narcís Jubany que li confià l'Institut d'Estudis Socials de Barcelona (ICESB), on van passar personatges claus de la transició o de l'Església més avançada com Alfonso Carlos Comín, José Maria Díez Alegria, o José García Nieto. També hi fundà la revista Perspectiva Social.
El 2006 va publicar les memòries Sense renúncies escrites amb Antoni Sella.
Rebé la Medalla d'Honor de Barcelona 1988, la Medalla al treball President Macià.

## Referències

* ↑ Redacció. «Maria Martinell Taxonera». La Vanguardia. [Consulta: 12 juny 2014].
* 1 2 3 Llisterri, Jordi «En la mort de Maria Martinell, una dona pionera a l'Església». Catalunya Religió, 11-06-2014 [Consulta: 12 juny 2014].
* 1 2 Redacció «El 13/6 Missa en record de la Maria Martinell». Església Plural, 10-06-2014 [Consulta: 12 juny 2014]. Arxivat 14 de juliol 2014 a Wayback Machine.
# Manorville (Nova York)

Manorville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 11.131 habitants i 14.314 el 2010. El 2000 tenia 4.122 habitatges, i 2.938 famílies. La densitat de població era de 169,5 habitants per km².

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Manorville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Manorville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Marlborough (Missouri)

Marlborough és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 2.235 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marlborough tenia 2.235 habitants, 1.344 habitatges, i 426 famílies. La densitat de població era de 3.751,9 habitants per km².
Dels 1.344 habitatges en un 13,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 20,8% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 68,3% no eren unitats familiars. En el 58,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,61.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 12,5% tenia menys de 18 anys, un 19,4% entre 18 i 24, un 39,3% entre 25 i 44, un 18,7% de 45 a 60 i un 10,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.386 $ i la renda mediana per família de 40.331 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.155 $ mentre que les dones 24.112 $. La renda per capita de la població era de 18.442 $. Entorn de l'11,4% de les famílies i el 15,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marlborough». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marlborough». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Marlboro (Vermont)

Marlboro és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 978 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marlboro tenia 978 habitants, 330 habitatges, i 215 famílies. La densitat de població era de 9,4 habitants per km².
Dels 330 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,8% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 34,8% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19% tenia menys de 18 anys, un 23,3% entre 18 i 24, un 20,1% entre 25 i 44, un 27,5% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.429 $ i la renda mediana per família de 44.861 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.313 $ mentre que les dones 25.673 $. La renda per capita de la població era de 19.503 $. Entorn del 0,9% de les famílies i el 3,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marlboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marlboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Marle

«Marle» té aquests significats:
* Marle (municipi), municipi al departament de l'Aisne (regió dels Alts de França)
* Cantó de Marle, cantó al districte de Laon del departament de l'Aisne
* Comtat de Marle, senyoria feudal de França a la Picardia (avui al departament d'Aisne)
# Bernard Santona

Bernard Santona (Pontailler-sur-Saône, 10 de novembre de 1921 - Dijon, 1 de febrer de 1978) va ser un atleta francès, especialista en els 400 metres, i un jugador d'handbol que va competir durant les dècades de 1940 i 1950. Com a atleta va guanyar una medalla d'or en la prova dels 4x400 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1946, a Oslo. Formà equip amb Yves Cros, Robert Chef d'Hôtel i Jacques Lunis. També guanyà el campionat nacional dels 400 metres de 1947. Com a jugador d'handbol fou 23 vegades internacional amb la selecció francesa entre 1946 i 1955] i va prendre part en el Campionat del món d'handbol de 1954.

## Millors marques

* 200 metres. 22.4" (1948)
* 400 metres. 48.8" (1948)

## Referències

* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Finalistes des championnats de France 1888 à 1969». cdm.athle.com/ p. 133.
* ↑ «Hommage à Bernard Santona». Archives de la FFHB: Fédération française de handball, juin 1977. [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ «Les Tricolores de la coupe du monde». Archives de la FFHB: Fédération française de handball, juillet 1968. [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ «les Biographies». [Consulta: 3 maig 2020].
# Batalla del Vesuvi

La batalla del Vesuvi va tenir lloc al 340 aC, durant l'anomenada Guerra llatina, entre l'exèrcit romà sota el comandament de Publi Deci Mus i Tit Manli Imperiós Torquat i els llatins i els seus aliats.

## Batalla

La batalla va tenir lloc a prop del Mont Vesuvi, no gaire lluny de la ciutat de Neàpolis. Els romans van avançar per enfrontar-se als llatins amb Manli dirigint l'ala dreta i Deci l'esquerra. L'equilibri inicial entre les forces en combat es va trencar quan els hastats romans, incapaços de resistir la pressió dels llatins, es van haver de refugiar entre els principes. Publi Deci, veient la situació perduda, va fer una invocació als déus ctònics i es va oferir com a víctima a canvi de la victòria en un ritual anomenat devotio. Titus Livi reprodueix la fórmula del jurament que el cònsol va fer, tot dient que era la forma habitual del ritus. Explica que Deci va invocar Janus, Júpiter, Quirí, Bel·lona, els Lars, els Novensilis, els déus Indigetes, "als que nosaltres i els nostres enemics estem sotmesos", va invocar també els Manes i va demanar la força necessària per a aterrir i matar els enemics. Va oferir les legions als Manes i a la Terra, perquè vetllessin per la república del poble romà i dels quirites, per l'exèrcit, per les legions i per les tropes auxiliars del poble romà dels quirites. També va demanar per les tropes auxiliars de l'enemic i per ell mateix.
Llavors va muntar el seu cavall amb les armes a la mà i es va llançar enmig dels enemics, provocant una gran confusió entre les files dels llatins, fins que va caure mort per un núvol de fletxes. Els romans, veient el seu exemple, van recuperar el coratge, i els soldats que havien retrocedit es van unir a les primeres files i els triaris aguantaven fermament, agenollats, esperant l'ordre de batalla. La batalla va seguir, i en alguns llocs els llatins milloraven posicions. Tit Manli va situar en ordre de batalla als accens, les tropes de reserva, mantenint els triaris quiets i agenollats. Els llatins van creure que Manli havia llançat a l'atac a totes les seves tropes, i van ordenar a les seves forces que fessin el mateix, però amb prou feines van poder rebutjar les tropes de reserva romanes. Van seguir en el seu atac convençuts d'haver enfonsat l'ala enemiga, i llavors Manli va donar ordre als triaris d'atacar. Titus Livi diu que els va fer una arenga on va dir que lluitessin per la pàtria, els pares, les dones i els fills, i per Publi Deci Mus, el cònsol caigut a la lluita.
Altres autors, com Joan Zonaràs diuen que Publi Deci Mus va morir a mans d'un soldat romà i després va ser consagrat com a víctima.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VIII, 8-10
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VIII, 8
* 1 2 Titus Livi. Ab Urbe Condita, VIII, 9
* 1 2 Titus Livi. Ab Urbe Condita, VIII, 10
* ↑ Zonaràs. Ἐπιτομὴ Ἱστοριῶν, Epitome Historiarum, XI,2
# Bernd Alois Zimmermann

Bernd Alois Zimmermann (Bliesheim, 20 de març de 1918 - Königsdorf i Colònia, 10 d'agost de 1970) va ser un compositor alemany.
Potser és més conegut per la seva òpera Die Soldaten, que és considerada com una de les òperes alemanyes més importants del segle xx, després de les de Berg. Com a resultat del seu estil individual, és difícil etiquetar la seva música d'avantguarda, serial o postmoderna. La seva música utilitza una àmplia gamma de mètodes, com ara la fila de dotze tons i la cita musical.

## Biografia

A l'escola Superior de Música de Colònia va aprendre composició amb Heinrich Lemacher i Philipp Jarnach. També va estudiar musicologia, i filologia germànica i filosofia a les universitats de Colònia, Bonn i Berlín. El van iniciar a la tècnica serial Wolfgang Fortner i René Leibowitz. Fou, des del 1957, professor de composició a l'Escola Superior de Música de Colònia.
La seva obra més temperamental, malgrat el seu academicisme ortodox, comprèn:
* Simfonia en un moviment (1952/57);
* Concert per a violí (1950);
* Canto di speranza, per a violoncel i petita orquestra (1952/57);
* El ballet Contraste, (1953);
* L'òpera Die Soldaten, (1960);
* Diàlegs, per a dos pianos i orquestra (1960/65);
* Concert per a violoncel i orquestra, (1965/66);
* un Rèquiem, (1969);
* Dues simfonies,
* Concert per a orquestra de corda;
* Omnia tempus habent, cantat per a soprano i divuit instruments; música de cambra, diverses peces per a piano i cançons.

## Referències

* ↑ Andrew D. McCredie and Marion Rothärmel, "Zimmermann, Bernd Alois", The New Grove Dictionary of Music and Musicians, second edition, edited by Stanley Sadie and John Tyrrell. London: Macmillan Publishers.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Suplement anys 1969/70, pàg. 327. Josep Cercós i Fransí (ISBN 84-239-4599-5)
# Marc Vidal i Pou

Marc Vidal Pou (Mataró, Maresme, 1954) és un polític català diputat al Parlament de Catalunya per ICV-EUiA, en la X i XI legislatura.

## Biografia

Llicenciat en psicopedagogia, ha exercit de professor de llengua catalana a l'INS Baix Empordà de Palafrugell fins al moment d'incorporar-se al Parlament. Anteriorment ha ocupat els càrrecs de secretari General del Sindicat d'Ensenyament de Comissions Obreres de Catalunya a Girona i secretari de Comunicació de la Federació d'Ensenyament de Comissions Obreres de Catalunya a Catalunya.
També va ser nomenat Director del Servei Territorial del Departament d'Interior, Relacions Institucionals i Participació a Girona en el darrer Govern d'Entesa. Des de 2007 és regidor a l'Ajuntament de Regencós i també conseller comarcal del Baix Empordà des del 2011 fins al 2015. El juny d'aquest any va ser escollit President d'ICV a les Comarques Gironines.
Vidal va presentar de cap de llista de la coalició d'esquerres Catalunya Sí que es Pot a la llista de la circumscripció de Girona en les eleccions catalanes de 2015.

## Referències

* ↑ «Fitxa de diputat». Parlament de Catalunya. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 5 gener 2015].

## Enllaços externs

* Marc Vidal Pou al web del Parlament de Catalunya
* Blog de Marc Vidal
# Marc Vintró Castells

Marc Vintró Castells (Vilanova i la Geltrú, Garraf, 28 d'abril de 1975) és un escriptor català.
Llicenciat i doctorat en Filosofia a la Universitat de Barcelona, amb una tesi doctoral sobre l'autor romàntic anglès William Wordsworth. També es formà a l'Escola d'Escriptura de l'Ateneu Barcelonès. L'any 2009 va publicar la seva primera obra, el llibre de relats 4dones" una obra estructurada en quatre relats independents que té en les diferents relacions d'amor de quatre dones la seva temàtica central. El primer relat, titulat "La Jesabel", fou finalista del 'Premi JoEscric.com de relats en català per internet' l'any 2008.
L'any 2022, amb el recull de contes Unes ganes salvatges de cridar fou el guanyador del 25è Premi Mercè Rodoreda de contes i narracions, atorgat per Òmnium Cultural, en el qual el jurat destacà la seva «mirada plena de sarcasme i humor negre».

## Referències

* ↑ Cervantes, Xavier «Nit de Santa Llúcia: Gemma Ruiz Palà guanya el premi Sant Jordi amb la novel·la 'Les nostres mares'. El Carles Riba de poesia ha sigut per a Jordi Llavina, i el Mercè Rodoreda de contes per a Marc Vintró». Llegim - Diari ARA, 13-12-2022 [Consulta: 13 desembre 2022].
* ↑ «Gemma Ruiz guanya el 63è Premi Sant Jordi amb la novel·la ‘Les nostres mares’. Marc Vintró s'endú el Mercè Rodoreda de contes i narracions i Jordi Llavina, el Carles Riba de poesia». La República, 13-12-2022 [Consulta: 13 desembre 2022].
* ↑ «Quatre dones i una presentació. El llibre de relats '4dones', de Marc Vintró, es presenta divendres a La Ploma». Eix Diari, 15-04-2009 [Consulta: 13 desembre 2022].
* ↑ Abella, Anna «Gala literària de la Nit de Santa Llúcia Gemma Ruiz i la seva mirada feminista, primera dona en guanyar el Sant Jordi en 19 anys. Marc Vintró aconsegueix el premi Mercè Rodoreda de contes, Jordi Llavina, el Carles Riba de poesia, i el periodista Manel Alías, el Muriel Casals de comunicació per la seva tasca com a corresponsal de guerra a Ucraïna». El Periódico, 13-12-2022 [Consulta: 13 desembre 2022].
* ↑ Surroca, Bernat «L'obra «Les nostres mares», de Gemma Ruiz, guanya el premi Sant Jordi de novel·la a la nit de Santa Llúcia. "Unes ganes salvatges de cridar", de Marc Vintró Castells, 25è Premi Mercè Rodoreda de contes i narracions». Nació Digital, 13-12-2022 [Consulta: 13 desembre 2022].
# Bel Abbey

Bel Abbey (Elton, Louisiana, 1916-1991) fou un escultor en fusta koasati, que a més era poliglota (alibamu, llengua choctaw, cajun francès, anglès), raó per la qual va col·laborar amb diversos antropòlegs, a traduir la Bíblia al koasati i a fer-ne una gramàtica.

## Vegeu també

* Bertney Langley

## Referències

* ↑ «Bel Abbey (1916 - 1992)» (en anglès). Ancient Faces. [Consulta: 3 juny 2021].
* ↑ «Bel Abbey» (en anglès). steemit. [Consulta: 3 juny 2021].

## Enllaços externs

* Biografia en anglès Arxivat 2006-01-13 a Wayback Machine.
# Maroñas

Maroñas - Parque Guaraní és un barri de Montevideo. Limita amb la Unión al sud-oest, Villa Española a l'oest, Flor de Maroñas al nord, Las Canteras a l'est i Malvín Norte al sud. És una zona suburbana que només té un carrer principal conegut com a Camino Maldonado. Aquest carrer es troba envoltat per botigues petites i és una de les principals rutes per viatjar als departaments de l'est de l'Uruguai.
Durant l'expansió dels emplaçaments que més endavant s'integrarien a Montevideo, aquest barri va donar el seu nom a l'Hipòdrom Nacional de Maroñas. Actualment, com a resultat de la creixent urbanització, aquest lloc es troba al barri Jardines del Hipódromo.

## Referències

* ↑ Revista Raíces / Història del barri Maroñas (castellà)

## Enllaços externs

* Intendència Municipal de Montevideo / Història de Maroñas (castellà)