OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Walter Christaller

Walter Christaller (1893-1969) va ser un geògraf alemany, militant del partit nazi i del partit comunista després de la Segona Guerra Mundial. La seva principal aportació va ser la teoria dels espais centrals, base de la geografia quantitativa. Segons aquesta teoria, les ciutats esdevenen centres de regions naturals, delimitades pel transport de mercaderies i persones en una zona radial des del centre (si el punt de venda o residència està massa allunyat, l'individu agafa una altra referència o centre). Les ciutats més grans esdevenen centres per a serveis o béns més costosos o rars, mentre que per al petit consum hi ha centres més propers, formant-se llavors una jerarquia de poblacions de fins a sis nivells d'importància i mida. L'àrea d'influència de cada ciutat adopta una forma semblant a l'hexàgon, perquè és la més eficient sense solapaments amb altres poblacions. Aquesta àrea es veu modificada per la millora dels transport i per les rivalitats entre viles, que busquen d'aconseguir clients limítrofs per fer créixer la seva influència en detriment dels competidors.

## Referències

* ↑ Cavasin, Nathalie; McColl, R. W. (ed.). «Christaller, Walter». A: Encyclopedia of World Geography. Infobase Publishing, 2014, p. 176–177. ISBN 978-0-8160-7229-3 [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ Thrall, Grant; Warf, Barney (ed.). «Christaller, Walter». A: Encyclopedia of Geography. SAGE Publications, 2010, p. 409-410. ISBN 978-1-4522-6517-9 [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ Delgado Mahecha, Ovidio. «La localización de las actividades humanas, el problema locacional y la teoría locacional». A: Debates sobre el espacio en la geografía contemporánea. Universidad Nacional de Colombia, 2003, p. 53–65. ISBN 978-958-701-309-2 [Consulta: 3 febrer 2018].
# Demiànivka (Sovetski)

* Per a altres significats, vegeu «Demiànovka».
Demiànovka (en (ucraïnès): Дем'янівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 116 habitants. Pertany al districte rural de Sovetski.

## Referències

* ↑ «Численность населения Крымского федерального округа, городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений.». Федеральная служба государственной статистики. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 12 juliol 2017].
# Torre al Molí de Gandesa

La Torre al Molí de Gandesa és una obra de Gandesa (Terra Alta) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

El molí hidràulic es localitza a prop del santuari de la Fontcalda. Aquest, que es troba força enrunat, aprofitava les aigües del riu Canaletes. Per sobre d'ell, hi ha el basament d'una construcció defensiva de planta rectangular i murs gruixuts bastida amb combinació de pedra picada amb filades d'opus spicatum i tàpia a la part superior.

## Referències

* ↑ «Torre al Molí de Gandesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].

## Enllaços externs

* «Torre al Molí de Gandesa». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Walter Cox

Walter Cox (1849 – 1925) va ser un futbolista i entrenador de futbol anglès de l'Stoke City.

## Carrera

Cox va ser un altre exjugador de l'Stoke que va ocupar el lloc de l'entrenador deixat vacant per Thomas Slaney el 1883. El mandat de Cox, però, va ser relativament curt, i va ser substituït per Harry Lockett després de menys d'un any al capdavant de l'equip. Va jugar i va dirigir el primer partit competitiu del club a la FA Cup, que l'Stoke va perdre per 2-1 contra el Manchester Rugby Club.

## Estadístiques de la carrera
### Jugador

| Club | Temporada | FA Cup | FA Cup | Total | Total |
| Club | Temporada | Partits | Gols | Partits | Gols |
| Stoke | 1883–84 | 1 | 0 | 1 | 0 |
| Carrera total | Carrera total | 1 | 0 | 1 | 0 |

## Referències

* 1 2 3 4 5 Matthews, Tony. The Encyclopaedia of Stoke City. Lion Press, 1994. ISBN 0-9524151-0-0.

## Enllaços externs

* Entrenadors de l'Stoke City a stokecityfc.com
# Comissió Nacional del Mercat de Valors

La Comissió Nacional del Mercat de Valors (CNMV) (en castellà: Comisión Nacional del Mercado de Valores) és un organisme dependent del Ministeri d'Economia i Empresa, fundat l'any 1988,2019 encarregat de la supervisió dels mercats de valors a Espanya.
El seu objectiu és vetlar per la transparència d'aquests mercats i la correcta formació de preus en aquests, així com la protecció dels inversors. En l'exercici d'aquestes competències rep un important volum d'informació, gran part de la qual està continguda en els seus registres oficials i és de caràcter públic.
L'acció de la CNMV com a òrgan de control se centra principalment sobre:
* les societats que emeten valors per a ser col·locats de forma pública
* els mercats secundaris de valors
* les empreses que presten serveis d'inversió i les institucions d'inversió col·lectiva
Sobre ells la Comissió exerceix una supervisió de caràcter prudencial buscant garantir la seguretat de les seves transaccions i la solvència del sistema. També a través de l'Agència Nacional de Codificació de Valors, assigna el codi ISIN amb validesa internacional a totes les emissions de valors que es realitzen a Espanya.

## Organització

Està dirigida per un Consell format per: president, vicepresident, director general del tresor i política financera, subgovernador del Banc d'Espanya i tres consellers. Hi ha un òrgan d'assessorament, el Comitè Consultiu.

## Presidents de la CNMV

* 2020: Rodrigo Buenaventura Canino
* 2016-2020: Sebastián Albella
* 2012-2016: Elvira Rodríguez Herrer
* 2007-2012: Julio Segura Sánchez
* 2004-2007: Manuel Conthe Gutiérrez
* 2001-2004: Blas Calzada Terrados
* 2000-2001: Pilar Valiente Calvo
* 1996-2000: Juan Fernández-Armesto Fernández-España
* 1988-1996: Luis Carlos Croissier Batista

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 213. ISBN 84-930048-0-4.
* ↑ «Sebastián Albella, presidente de la CNMV y Ana María Martínez-Pina, vicepresidenta». EFE, 25-11-2016 [Consulta: 28 novembre 2016].

## Enllaços externs

* (castellà) Plana de la CNMV
* Glossari multilingüe de Terminologia Financera
* La CNMV i la regulació de la venda de preferents
* Últims anuncis de la CNMV Arxivat 2016-02-16 a Wayback Machine.
# Magliaso

Magliaso és un municipi del cantó de Ticino (Suïssa), situat al districte de Lugano.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Font del Molí d'en Sala

La Font del Molí d'en Sala és una surgència del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situada a 474 metres d'altitud, a l'esquerra de la riera de Sant Joan just dessota mateix del molí, en un lloc de molta humitat a ran mateix del salt d'aigua de retorn a la riera de l'aigua sobrant de les basses del molí.
Aigües amunt de la riera de Sant Joan, a 450 metres de distància, al costat de llevant, hi ha la Resclosa del Molí d'en Sala, construïda al mateix temps que el molí.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Dendromus lachaisei

Dendromus lachaisei és una espècie de mamífer rosegador de la família dels nesòmids. Viu a altituds d'entre 0 i 1.650 msnm a Costa d'Ivori, Guinea i Libèria. Els seus hàbitats naturals són les sabanes de plana o montanes, els boscos tropicals de plana o montans i les plantacions. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. Té el pelatge de color ocre. L'espècie fou anomenada en honor del biòleg evolutiu Daniel Lachaise.

## Referències

* ↑ Engelbrektsson, P. Dendromus lachaisei. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 6 agost 2016.
* ↑ Denys i Aniskin (2012), pàg. 299

## Bibliografia

* Denys, C.; Aniskin, V. 2012. «On a new species of Dendromus (Rodentia, Nesomyidae) from Mount Nimba, Guinea». Mammalia, 76: 295-308
Espècies vivents de nesòmids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Cricetomyinae :
Delanymyinae :
Dendromurinae :
Mystromyinae :
Nesomyinae :
Petromyscinae :
Categoria :
# Cacatua negra de Latham

La cacatua negra de Latham (Calyptorhynchus lathami) és una espècie d'ocell de la família dels cacatuids (Cacatuidae) que habita els boscos del sud-est de Queensland, meitat oriental de Nova Gal·les del Sud, nord-est de Victòria i l'illa Kangaroo.

## Referències

* ↑ Cacatua de Latham al TERMCAT Rev. 24/06/2012
# Escorxador (Santa Maria de Palautordera)

L'Escorxador és una obra noucentista de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici allargat, de tipus basilical. Consta de planta baixa. La coberta és composta, la del mig és dues aigües, les altres inclinades.
Els elements formals són representatius del llenguatge de l'arquitectura modernista.

## Història

Aquest tipus d'edifici aïllat i de forma basilical es troba repetit en construccions idèntiques, per exemple l'escorxador de Sant Celoni és igual. També hi ha altres edificacions molt semblants però destinades a altres tipus d'activitats.
L'edifici es va restaurar als anys vuitanta.

## Referències

* 1 2 3 4 «Escorxador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Magli Elster

Magli Elster (Oslo, 21 de novembre de 1912 - Oslo, 11 de maig de 1993) fou una poeta i traductora noruega de la postguerra; una de les seues primeres publicacions fou la col·lecció Trikken går i engen al 1952. Fou una de les poetes més destacades de les dècades de 1940 i 1950 al costat d'Astrid Hjertenaes Andersen i Marie Takvam; destaca per ser una de les primeres exponents noruegues de poesia eròtica.

## Obres
### Poemaris

* 1952 — Trikken går i engen (Gyldendal, Oslo)
* 1953 — Med hilsen fra natten (Gyldendal, Oslo)
* 1955 — Den syngende flåtingues (Gyldendal, Oslo)
* 1959 — En pike av tre (Gyldendal, Oslo)
* 1971 — Sekundene (Gyldendal, Oslo)

### Traduccions

* 1945, Nevil Shute: Mannen med seljefløytene (Oslo)
* 1949, Patrick Quentin amb el pseudònim Jonathan Stagge: Stjernene spår død; títol original: The stars spell death (Cappelen, Oslo)
* 1959, Tennessee Williams: Orfeus stiger ned; títol original: Orpheus descending
* 1968 — Eventyr fra England; títol original: English fairy tales (Tiden Norsk Forlag, Oslo)
* 1975, Joanne Oppenheim: På den andre siden av elva (Tiden, Oslo)
* 1975, Benkt-Erik Hedin: Dikt vi har sammen (Tiden, Oslo)

## Referències

* ↑ «Magli Elster» (en noruec). Store norske leksikon. [Consulta: 3 abril 2016].
* ↑ Norwegian Women's Writing 1850-1990 (en anglès). A&C Black, 2000. ISBN 978-0-56738-757-8.
# Josep Andújar i Pérez

Josep Andújar i Pérez (Sant Feliu de Guíxols, Baix Empordà, 30 de març de 1955) és un periodista i cantautor reconegut artísticament com a «Sé». Va néixer en una família guixolenca de pescadors. Va desenvolupar una carrera en solitari amb havaneres i valsets marines «plenes de poesia, amistat i sabor mariner». Com a folklorista musical ha recuperat cançons de tradició oral.
A la primeria dels anys 1970 va començar la carrera musical amb el grup Rally. El 1983 va guanyar un concurs de de música nova a Platja d'Aro i va poder editar el seu primer senzill Se amb dues cançons «Pare Joan» i «Porta de la llibertat». Després d'una pausa, en la qual va treballar com a periodista va tornar als escenaris el 1995.
El 24 d'agost de 2013 va guanyar a Sant Pol de Mar el Cinquè Concurs de Composició d'Havaneres de Catalunya Vila Sant Pol de Mar amb la cançó «El teu nom i l'onada», així com el premi popular, decidit per votació del públic. El 2022 va rebre el guardó «Porta Ferrada d'Or» per la seva contribució a la promoció de la ciutat de Sant Feliu.

## Uns discs destacats

* Se (1983, Discophon)
* Minuts impossibles (2001, Música Global Discogràfica)

## Referències

* 1 2 Solà, Xavier. «Josep Andújar: "Estic molt content amb el guardó i intentaré defensar-lo"» (àudio). La nit dels ignorants 3.0. Ràdio Catalunya - CCMA, 14-06-2022. [Consulta: 3 juny 2023].
* 1 2 3 Garcia i Vall-llosera Taberner i Puig i Taberner i Puig, 2023, p. 205.
* ↑ «Cançons de Vi i Taverna». Consistori d'Argentona, 01-12-2018. [Consulta: 3 juny 2023].
* ↑ Correa, María Gracia. «Josep Andújar "Sé"» (en castellà). Cancioneros.com.
* ↑ «El concurs d’havaneres agafa embranzida». El Nou Santpolenc, 01-10-2013, pàg. 13.
* ↑ «5è Concurs d'Havaneres de Sant Pol de Mar». Arxivat de l'original el 2014-08-10. [Consulta: 30 agost 2013].
* ↑ «El periodista i cantant ‘Sé’, Porta Ferrada d’Or». El Punt Avui (edició Girona), 02-06-2022, pàg. 25.
* ↑ Garcia i Vall-llosera Taberner i Puig i Taberner i Puig, 2023, p. 204.
* ↑ «Sé - Josep Andújar - Minuts impossibles». Enderrock. [Consulta: 3 juny 2023].

## Bibliografia

* Garcia i Vall-llosera, Jaume; Taberner i Puig, Josep; Castillon. «Josep Andújar "SE"». A: Xavier Castillón (pròleg). Emocions Rodones. Sant Feliu de Guíxols: Associació d'Amics de la Música dels Anys 60 (AAMA 60), 2023, p. 204-205. ISBN 978-84-0948950-3.

## Enllaços externs

* «Josep Andújar "Sé"».
* «Lletra de cançons de Josep Andújar «Sé» (114)».
# Glossogobius sparsipapillus

Glossogobius sparsipapillus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al delta del riu Mekong.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1859. Description of a new generic form of Gobinae from the Amazon River. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 7 (núms. 1-3). 45-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Rainboth, W.J. 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Escorxador Municipal (Lleida)

Escorxador Municipal és un edifici de Lleida protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Gran conjunt singular, aïllat, conformat per diversos edificis de tipologia industrial, que defineixen un pati d'accés tancat i barrat. Façana composta amb modulació d'obertures verticals, tancades per portetes i emmarcades amb maó, motius ceràmics i arrebossats. Parets mestres d'obra i cobertes a la catalana a dos vessants.

## Història

L'edifici original modernista va patir diverses modificacions causades per les necessitats derivades del pas dels anys, fins que el 1984 va tancar definitivament. L'any 1993 es va redactar el projecte de restauració per transformar l'antic escorxador en un espai dedicat a les arts escèniques, a més de destinar part de les dependències a altres equipaments, com ara una escola bressol. L'autor d'aquest projecte va ser l'arquitecte Ezequiel Usón i Guardiola. El Teatre Municipal de l'Escorxador es va inaugurar el 26 de febrer de 1999.

## Referències

* 1 2 «Escorxador Municipal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Dorothy Frooks

Dorothy Frooks (Saugerties, 12 de febrer de 1896 - Nova York, 13 d'abril de 1997) fou una escriptora, sufragista i advocada estatunidenca.
Fou columnista del diari Nova York Evening World i va publicar en el Murray Hill News el 1952. També publicà Labor Courts Outlaw Strikes, un pamflet que reivindicava l'establiment d'un tribunal laboral.
Advocada a Peekskill (Nova York), va escriure moltes obres de ficció i no-ficció, entre aquestes La torxa olímpica, El cor americà i una autobiografia, Lady Lawyer. Dorothy Frooks va morir el 1997, quan tenia cent un anys.

## Referències

* 1 2 «Dorothy Frooks papers» (en anglés). New York Public Library. [Consulta: 23 març 2020].
* ↑ «Dorothy Frooks - The NYSCA Literary Map of New York State and The NYSCA Literary Tree» (en anglès). Literary Tree. Arxivat de l'original el 2020-11-01. [Consulta: 23 març 2020].
* ↑ «Dorothy Frooks». Find a Grave. [Consulta: 23 març 2020].
# Toulon (Illinois)

Toulon és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 1.400 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Toulon tenia 1.400 habitants, 555 habitatges, i 355 famílies. La densitat de població era de 607,4 habitants/km².
Dels 555 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,8% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 36% no eren unitats familiars. En el 33,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 26,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.792 $ i la renda mediana per família de 40.078 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.353 $ mentre que les dones 20.556 $. La renda per capita de la població era de 16.219 $. Aproximadament el 6,1% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Toulon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Toulon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Magliano in Toscana

Magliano in Toscana és un municipi situat al territori de la província de Grosseto, a la regió de la Toscana, (Itàlia).
Limita amb els municipis de Grosseto, Manciano, Orbetello i Scansano.
Pertanyen al municipi les frazioni de Montiano i Pereta.

## Galeria

* Monestir de Sant Bruzio
* Porta de la muralla de Pereta
* Muralla
* Església de Sant Martí
* Torre del rellotge
* Palau del Podestà
* Palau de Checco il Bello
* Església de Sant Joan
* Església de l'Anunciació
# Josep Anglada i Alier

Josep Anglada i Alier (Tàrrega, 1825 – Vic, 1887) va ser un sacerdot, mestre de capella i poeta vigatà.
Estudià al seminari de Solsona i fou ordenat sacerdot el 1853. Rebé el nomenament de beneficiat-xantre i mestre de capella de la catedral de Vic (1857-1887 ?). Proposà que es creés una acadèmia de música i cant a la capital osonenca.
En el camp de les lletres, va ser un dels fundadors del Circol Literari, en va ser vocal de junta i, el 1865, bibliotecari. Intervingué en la creació de les "Sessions Líriques de Vic", on sovint participà.

## Referències

Diccionari d'Història Eclesiàstica de Catalunya
# Torre de la Presó de Gerri

La Torre de la Presó de Gerri és una torre de defensa medieval de l'antic terme de Gerri de la Sal, a la comarca del Pallars Jussà, a l'actual terme municipal de Baix Pallars. És a la part més alta de la vila de Gerri de la Sal, als peus del paratge de Capdevila, a prop de la Font de la Vila.
De planta quadrada, murs de considerable gruixària, i aparell sense desbastar excepte en les cantonades. La porta es troba actualment encegada, i és situada en el parament nord. En l'actualitat, els pisos interiors han desaparegut, però els murs conserven una alçada de dos o tres pisos. En concret, la planta fa 7,15 x 7,4 metres, amb un gruix de parets d'1,65 m. Té una alçada d'uns 10 metres. Un parell de portes -una d'elles tapiada- i diverses espitlleres es troben a les diferents parets de la torre. Les pedres són poc treballades, però molt ben arrenglerades, cosa que porta a suposar una construcció del segle xiii.

## Referències

* ↑ «Torre de la Presó de Gerri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 juliol 2017].

## Bibliografia

* Bolòs i Masclans, Jordi; Busqueta i Riu, Joan-Josep. «Torre de la Presó de Gerri». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Pladevall, Antoni; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Can Clarà (Girona)

Can Clarà és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, de planta baixa, primer pis i golfes. Coberta a dues aigües amb el carener perpendicular a la façana principal. Al costat dret s'ha format un porxo a manera de pallissa. L'accés a la casa es produeix a través de l'era empedrada per lloses. La porta d'entrada a la masia és de llinda planera. Al damunt hi ha una finestra d'arquet i motiu floral. Als costats i al damunt d'ella s'hi obre una finestra de modillons. La façana principal ha estat repicada i deixa la pedra vista. Els laterals són remolinats.

## Referències

* ↑ «Can Clarà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Can Clarà, fitxa del catàleg de l'Ajuntament