OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jove òrfena al cementiri

Jove òrfena al cementiri, també coneguda com a Òrfena al cementiri, (en francès, (Jeune) orpheline au cimetière) és una pintura del romàntic francès Eugène Delacroix realitzada durant la seva joventut que durant molt de temps ha estat considerat un estudi pel seu posterior La massacre de Quios. Es troba al museu del Louvre, a París.

## Descripció

El quadre mostra el bust d'una noia que mira cap a la dreta, a alguna cosa que és fora del quadre i que no sabem què és. A dreta i esquerra, petites creus i tombes ens indiquen que es troba en un cementiri, o potser devant d'ell. Els contorns de la noia estan traçats amb precisió, fent que ressalti sobre el fons més borrós del cel cobert i del cementiri desolat. La paleta de colors que utilitza, clars i freds, contribueixen al sentiment general de desesperació que emana del quadre.
El rostre i l'escot de la noia estan pintats delicadament, la roba és àmplia i lleugera. La mà, abandonada sobre les cuixes, ja no està pintada amb tanta cura, el fons tampoc, per a portar tota l'atenció al rostre i remarcar la impressió de solitud. A més de la mà, altres detalls mostren l'estat de la noia, la brusa que llisca nuant l'espatlla sense semblar importar-li, o potser no se n'adona, la boca entreoberta i sobretot les llàgrimes que comencen a formar-se al límit de l'ull. La llum també és més forta al rostre i l'escot, i més a la dreta, cap on està girada, que a l'esquerra.

## Estil

Delacroix no tenia la paciència, ni li semblava bé, pintar còpies d'estàtues gregues, com feien els academicistes de la seva època. En canvi, li agradava Rubens i els pintors venecians, i preferia temes plens d'emoció i dramatisme, com correspon als romàntics, i sovint exòtics, que per a ell i els altres romàntics això era orientalistes. En el cas d'aquest quadre, ja abans de conèixer el títol de la pintura, aquesta ens transmet una forta sensació de tristor, que és l'emoció que vol transmetre el pintor. Per en Delacroix, el color era l'ingredient més important de les seves pintures, per això va escollir l'ús de matisos plens de color, on destaquen els pastels, el blanc i taques de colors primaris, en aquest cas el groc i el blau del cel, i també el vermell de les galtes. Aquestes taques de color seran més vives en altres obres. Els seus treballs són lluminosos i plens de moviment, com en aquest cas, on el moviment es crea per mitjà de la nostra mirada, dels ulls de la noia fins més enllà de quadre, on ella mira.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Comentari a la web oficial del Louvre». Arxivat de l'original el 2009-08-18. [Consulta: 28 octubre 2009].
* 1 2 3 4 5 Orphan Girl at the Cemetery (Òrfena al cementiri), Eugéne Delacroix, 1823, segons el New Book of Knoledge, the children's encyclopedia (anglès)

## Enllaços externs

* Comentari del quadre al Louvre Arxivat 2009-08-18 a Wayback Machine. (anglès) (francès)
* Una imatge major del quadre Arxivat 2009-02-20 a Wayback Machine., al Web Museum of Fine Art, WMOFA.com
# Verkh-Atini

Verkh-Atini (en rus: Верх-Атины) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 65 habitants. Pertany al districte d'Ilanski.

## Referències

* ↑ Список населенных мест Сибирского края. Том II. Округа Северо-Восточной Сибири. Новосибирск. 1929
# Vesaume

Vesaume fou un vescomtat de l'Agenès, la sort del qual va estar lligada al vescomtat i després comtat de Benaugès o Benauges. El títol vescomtal de Bezaume es va deixar d'usar i va quedar inclòs dins el comtat de Benauges avançat el segle xiv. Bezaume fou una de les senyories del comtat de Benauges que van adquirir el rang de comtat formalment el 1426.
# Villalaco

Villalaco és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 99 | 90 | 75 | 74 |
# Villalazán

Villalazán és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb el riu Duero, al sud amb Madridanos, a l'est amb Toro, i a l'oest amb Villaralbo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 429 | 408 | 387 | 375 |

## Administración

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Alfonso Hidalgo Lozano Gestora presidida per Jose Sesma Hernández | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | José Sesma Hernández | AP | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | María Isabel Perero LLamas | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | María Isabel Perero LLamas | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | María Isabel Perero LLamas | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | María Isabel Perero LLamas | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | María Isabel Perrero LLamas | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Maria Isabel Perero LLamas | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Juris Laizāns

Juris Laizāns (Riga, 6 de gener de 1979) és un exfutbolista letó que jugava de migcampista. Fou internacional 113 cops amb Letònia. Després d'acabar la seva carrera professional com a futbolista l'11 d'abril de 2014, Laizāns va acceptar una oferta del club FC Krasnodar de la lliga russa de futbol per formar part del seu equip d'scouting.

## Palmarès

* Lliga de futbol de Letònia - 1998, 1999, 2000
* Lliga de futbol de Rússia - 2003, 2005
* Copa de futbol de Rússia - 2002, 2005
* Supercopa de futbol de Rússia - 2004
* Copa de la UEFA - 2005
* Lliga bàltica de futbol - 2011
* Copa bàltica de futbol - 2003, 2008
* Futbolista letó de l'any - 2002

## Referències

* ↑ http://sportacentrs.com/futbols/latvijas_izlase/11042014-krasnodar_apstiprina_laizana_pievienosano

## Enllaços externs

* Voetbal International (neerlandès)
* Fitxa a la Federació Letona de Futbol (letó)
* Guardian's Stats Centre Arxivat 2012-08-31 a Wayback Machine.
* Juris Laizāns a National-Football-Teams.com (anglès)
# Jurisdicció militar a Espanya

La jurisdicció militar a Espanya consisteix en el coneixement dels suposats delictes militars. És l'única jurisdicció especial admesa constitucionalment que està integrada en el poder judicial d'Espanya. Per a conciliar l'exigència constitucional d'unitat i especialitat s'establí la Sala Cinquena de lo Militar al Tribunal Suprem d'Espanya, tenint en els nivells inferiors una separació total entre la jurisdicció militar i l'ordinària.
La Llei Orgànica 4/1987, de la Competència i Organització de la Jurisdicció Militar regula aquesta jurisdicció que té les seues peculiaritats.

## Òrgans judicials militars

La Sala de lo Militar del Tribunal Suprem entén els recursos de casació i revisió dins d'aquest àmbit i acceptava una única instància per als procediments oberts contra capitans generals, tinents generals, almiralls i determinats membres dels òrgans judicials castrenses. El control judicial que tenen atribuït és el més elevat en el si de les Forces Armades d'Espanya.
El Tribunal Militar Central té coneixement dels delictes fets per militars amb treball igual o superior a comandant o capità de corbeta o llorejat, funcionari o autoritat amb fur reservat que no arriben a la jurisdicció de la Sala de lo Militar del Tribunal Suprem.
Els Tribunals Militars Territorials tenen coneixement dels procediments instruïts contra els membres de les Forces Armades que estiguen entre el rang de soldat i capità.
La instrucció dels procediments solament la fan els Jutjats Togats Militars, els quals poden ser Centrals, Territorials o ambdues naturaleses alhora.

## Organització territorial

El territori nacional està dividit en cinc zones jurisdiccionals militars, cadascuna amb un Tribunal Militar amb seu a Madrid, Sevilla, Barcelona, Corunya i Santa Cruz de Tenerife. De cada Tribunal Militar en depén un Jutjat Militar.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, 1998, p. 202.
* ↑ López Guerra, Luis. La Constitución de España. València: Tirant Lo Blanc, 2019, p. 133. ISBN 9788413134017.
* ↑ Pérez de Lama, 1998, p. 202-203.
* 1 2 Pérez de Lama, 1998, p. 203.

## Bibliografia

* Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998. ISBN 84-930048-0-4.
# Vicenç Borràs

Vicenç Borràs fou un escultor del segle xv, veí de Figueres.
Cap al 1455 va treballar a Vic, on se li atribueix un Sant Miquel avui dia exhibit al Museu Episcopal. Va començar el retaule d'alabastre de la Basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries, intervinguent en el tabernacle de la Mare de Déu.

## Referències

* ↑ «Vicenç Borràs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Vicente Blanco Sánchez

Vicente Blanco Sánchez, més conegut com a Tito (Benidorm, 15 de juliol de 1971) és un exfutbolista professional valencià, que ocupava la posició de migcampista.
Es va formar al planter del FC Barcelona, tot jugant amb el B la 93-94. Deixa l'entitat blaugrana per militar en un tot seguit d'equips de Segona Divisió: CD Toledo, Albacete Balompié i CF Extremadura. La segona meitat de la temporada 99/00 i al primera de la temporada 00/01 milita al CD Numancia, amb qui juga els seus únics partits a la màxima categoria. El 2001 remprén la seua carrera per la categoria d'argent: Real Jaén, Reial Múrcia i Llevant UE, amb qui baixa a Segona B. Tornaria a la Segona la temporada 08/09 amb l'Alacant CF. En total, el benidormer suma 364 partits i 28 gols entre Primera i Segona, si bé la seua aportació a la màxima categoria només aplega a sis partits amb el Numancia.
Un cop va penjar les botes, va esdevenir director esportiu de clubs com l'Alabès i l'Oviedo, fins a formar part de l'staff de la Reial Federació Espanyola de Futbol. Abans, havia format part de la candidatura de Víctor Font en les eleccions a la presidència del FC Barcelona de 2021.

## Equips

* 93/94 FC Barcelona B 33/2
* 94/96 CD Toledo 36/5
* 96/99 Albacete Balompié 73/4
* 97/98 Terrassa FC (2aB)
* 99/00 Extremadura 20/4
* 99/01 Numancia 6/0
* 00/01 Real Jaén 20/2
* 01/03 Real Murcia 74/9
* 03/05 Llevant UE 44/2
* 05/09 Alacant CF 2aB i 28/0
* 09/10 CF La Nucia

## Notes

* ↑ Partits / Gols

## Referències

* ↑ «Estadístiques de Vicente Blanco Sánchez | FC Barcelona Players». Jugadors FCB. FC Barcelona. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ Sánchez, Pablo. «El exdirector deportivo Tito Blanco, del Real Oviedo a la selección española» (en castellà). El Desmarque, 23-01-2023. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «Tito Blanco: “No me cabe la menor duda de que Xavi está en el proyecto de Víctor Font”» (en castellà), 27-01-2021. [Consulta: 17 juny 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Vassiliovo (Kirjatx)

* Per a altres significats, vegeu «Vassiliovo».
Vassiliovo (en rus: Василёво) és un poble del districte de Kirjatx, a l'óblast de Vladímir, Rússia. Segons el cens del 2010 tenia 34 habitants.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09. [Consulta: 28 novembre 2018].
# Kayleigh McEnany

Kayleigh McEnany (Tampa, Florida, 18 d'abril de 1988) és una escriptora, comentarista política i comunicadora estatunidenca. Antiga col·laboradora de CNN, va ser designada com a portaveu nacional del Comitè Nacional Republicà el 2017. En febrer de 2019, fou triada com a secretària national de premsa per la campanya presidencial del 2020 de Donald Trump.
El 7 d'abril del 2020, va substituir Stephanie Grisham com a secretària de premsa de la Casa Blanca., funció que va ocupar fins a la inauguració de Joe Biden com a 46è president dels Estats Units al gener del 2021.

## Referències

* ↑ «Thank you to my incredible @GOP colleagues!!», 18-04-2018.
* ↑ Kirell, Andrew «Meet the Trumpkins: The Donald's Army of Media-Hungry Cable News Boosters». The Daily Beast, 22-02-2016 [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ Wemple, Erik «CNN Management is Determined to Torture its Anchors». The Washington Post, 05-07-2016.
* ↑ Horsey, David «Trump Bigotry Has Shameless Defenders, From GOP Pols to CNN Shills». Los Angeles Times, 09-06-2016.
* ↑ «About Me». [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ «Trump 2020 campaign announces communication team». Washington Post, 19-02-2019. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-02-20. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ Haberman, Maggie «Trump Has a New Press Secretary: Kayleigh McEnany, a Campaign Spokeswoman» (en anglès). The New York Times, 07-04-2020.
# Kayoko Kishimoto

Kayoko Kishimoto (岸本加世子, Kishimoto Kayoko) és una actriu, escriptora i cantant nascuda el 29 de desembre de 1960 a Shizuoka, Japó.
Apareix a moltes pel·lícules del cineasta Takeshi Kitano, com ara HANA-BI, L'estiu d'en Kikujiro i Dolls. Va guanyar el premi a la millor actriu secundària dels 23è Premi de l'Acadèmia del Japó per L'estiu d'en Kikujiro.

## Biografia

El 1976 a un concert de Hideki Saijo al Yokohama Dreamland, Kishimoto va unir-se a l'agència de Saijo. Va debutar com a actriu l'any 1977 al drama de la TBS “Mu” i va destacar en papers de drames televisius, pel·lícules i anuncis comercials. També va començar a cantar. Va esdevenir una actriu seriosa de televisió i cinema, i ha guanyat diversos premis ben coneguts.
Kishimoto va guanyar popularitat al Japó actuant en anuncis als anys 80 per a marques com Fujifilm, Orient Finance o, juntament amb Sonny Chiba, per Toyota.
El 1997 començà a treballar amb el cineasta Takeshi Kitano, director amb qui ha seguit treballant fins al dia d'avui en diverses pel·lícules interpretant personatges amb personalitats complexes.

## Filmografia destacada

* HANA-BI (1997)
* L'estiu d'en Kikujiro (1999)
* Himitsu (1999)
* Dolls (2002)
* Takeshis' (2005)
* Glory to the Filmmaker!! (2007)

## Referències

* ↑ «Kayoko Kishimoto». Artium. Catàleg. [Consulta: 29 octubre 2020].
* ↑ «ja:第 23 回日本アカデミー賞優秀作品» (en japanese). Japan Academy Prize. [Consulta: 5 gener 2011].
* ↑ «Kayoko Kishimoto» (en castellà). SensaCine. [Consulta: 29 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2005-04-04 a Wayback Machine. (japonès)
* Perfil a JMDb (japonès)
# Volterra (cràter)

Volterra és un cràter d'impacte localitzat en les latituds septentrionals de la cara oculta de la Lluna. Al nord-est es troba el cràter Olivier, i al sud-sud-oest es troba von Békésy.
* Localització de Volterra (centre del quart dret de la imatge)
* Cràters satèl·lit
Es tracta d'una formació erosionada, particularment en el costat occidental, on la vora és més irregular. Un petit cràter travessa el contorn de la vora nord-est. El sòl interior és relativament pla en la meitat oriental, mentre que l'oest està marcat per diverses restes de petits cràters en la superfície.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Volterra.
| Volterra | Coordenades | Diàmetre |
| R | 56° 12′ N, 129° 36′ E﻿ / ﻿56.2°N,129.6°E﻿ / 56.2; 129.6﻿ (Volterra R) | 31 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Kalat-i-Ghilzai

Kalat-i-Ghilzai o simplement Kalat o Qalat (paixtu قلات) és una ciutat del sud de l'Afganistan, capital de la província de Zabul, situada a 30° 07′ N, 66° 55′ E﻿ / ﻿30.117°N,66.917°E﻿ / 30.117; 66.917 a la riba del riu Tarnak. El 2006 es va construir un aeroport a la seva rodalia. Noms alternatius són Qalāt i Qalat-i-Ghilzai. Prop de la ciutat hi ha una cova de 730 metres de profunditat utilitzada amb finalitats religioses, anomenada Ghar Bolan Baba.
Anteriorment fou part de la província de Kandahar. La fortalesa local fou ocupada el 1842 per una guarnició de sipais manada pel capità Craigie que va poder refusar un atac afganès en un nombre molt superior als seus homes. En el seu honor el 12è regiment de Pioners encarta porta el nom de "The Kelat-i-Ghilzai Regiment" i disposa d'una bandera especial amb la paraula "Invicta". Altre cop els britànics van dominar la fortalesa el 1879-1880.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Villa Agnedo

Villa Agnedo és un antic municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 989 habitants. Limitava amb els municipis d'Asiago (VI), Castelnuovo, Ivano-Fracena, Ospedaletto, Scurelle i Strigno.
L'1 de gener 2016 es va fusionar amb els municipis de Spera i Strigno creant així el nou municipi de Castel Ivano, del qual actualment és una frazione.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Armando Floriani | Llista cívica |
# Vojislav Melić

Vojislav Melić (Šabac, 5 de gener de 1940 - Belgrad, 6 d'abril de 2006) fou un futbolista serbi de la dècada de 1960.
Fou 27 cops internacional amb la selecció de futbol de Iugoslàvia amb la qual participà a la Copa del Món de Futbol de 1962.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FK Crvena Zvezda i FC Sochaux.

## Referències

* ↑ «Profile on Serbian federation site». Arxivat de l'original el 2009-03-12. [Consulta: 5 setembre 2020].
* ↑ Vojislav Melic Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Vojislav Melić a National-Football-Teams.com (anglès)
# Vojany

Vojany és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1323.
# Vojislav Koštunica

Vojislav Koštunica (pronunciat /ˈvoisˌlɑv koˈʃtunitˌsɑ/, nascut el 24 de març de 1944) és un polític i advocat serbi. Ha estat President de la República Federal de Iugoslàvia (2000-2003) i Primer Ministre de Sèrbia (2004-2008). El 1989 fou un dels fundadors del Partit Democràtic (DS), però el va abandonar el juliol del 1992 i creà el Partit Democràtic de Sèrbia (DSS), del que encara és president.

## Biografia

Es va doctorar en Dret a la Universitat de Belgrad, on va exèrcir la docència fins al 1974, quan va ser expulsat per les seves crítiques al règim comunista de Tito.
L'any 2000 fou el candidat de l'Oposició Democràtica de Sèrbia (DOS) a la presidència iugoslava, que unia fins a 17 partits opositors a Milosdevic. Guanyador de les eleccions malgrat l'intent d'anul·lar-les de Milošević, i fou president fins a l'abolició del seu càrrec l'any 2003, amb la desaparició de la RF de Iugoslàvia per donar pas a l'estat de Sèrbia i Montenegro. La seva presidència va estar marcada per l'inici del trencament de l'aïllament internacional, així com per les seves divergències amb el Primer Ministre Zoran Djindjic. Enfront a l'acció d'aquest darrer, s'oposà al lliurament de Slobodan Milošević al Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia.
El març de 2008 Kostunika renunciava al càrrec de Primer Ministre, convocant eleccions per a l'11 de maig d'aquell any, dsprés del col·lapse de la coalició del seu partit amb el Partit Demòcratic (DS), en gran part per desavinences entorn de la declaració d'independència de Kosovo i sobre la integració a la Unió Europea. El seu partit, el DSS, va obtenir 47 diputats en les eleccions de 2007, quedant en tercer lloc, per darrere del Partit Radical Serbi i el Partit Demòcratic (DSS).

## Referències

* 1 2 «Vojislav Kostunika» (en castellà). Biografías Líderes Políticos. CIDOB, 08-09-2006. [Consulta: 5 març 2010].
* ↑ «Vojislav Koštunica». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. (vegeu apartat "Història)
* ↑ «Kostunica dimeteix com a primer ministre de Sèrbia». Pàgina 26, 08-03-2008. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 6 març 2010].
* ↑ «Serbia ruling coalition collapses» (en anglès). BBC News, 08-03-2008. [Consulta: 5 març 2010].

## Enllaços externs

* «Vojislav Koštunica». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Aibar

Aibar (en castellà, cooficialment en basc Oibar) és un municipi de Navarra, a la comarca de Sangüesa, dins la merindad de Sangüesa. Limita amb els municipis de Cáseda, Leatxe, Lumbier, Sangüesa i Rocaforte.

## Barris

Santa Maria, Toki Eder, La Milagrosa, Amalur, El Cerco, Jaminduriz, Blanca Navarra, Camino del Monte, San Juan, La ontina, Barrio opaco, Calle San Pedro, Calle Mayor, Calle del aguardintero, Calle Centro Iriarte, Barrio San Francisco Javier, Aritza, Calle Santiago Pla, Carretil.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 933 | 929 | 930 | 918 | 931 | 936 | 928 | 927 | 939 | 925 | 923 |
| Fonts: Aibar i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Història

Durant la Guerra civil navarresa entre els agramontesos (partidaris de Joan el Sense Fe) i els beaumontesos (partidaris de Carles de Viana) s'enfrontaren el 1451 a la batalla d'Aibar on Carles rebé l'ajuda de Joan II de Castella, però fou derrotat i fet presoner, cosa que propicià que fos desheretat.

## Referències

* ↑ (castellà) Jesús María Usunáriz Garayoa, Historia breve de Navarra, p.89