OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hylocomiastrum

Hylocomiastrum és un gènere de molses de la família de les Hilocomiàcies. Conté tres espècies distribuïdes per l'hemisferi boreal, dos de les quals (Hylocomiastrum pyrenaicum i Hylocomiastrum umbratum) són autòctones de Catalunya.

## Característiques

Les molses que pertanyen al gènere Hyalocmiastrum són molt semblants a les gènere Hylocomium. Presenten caulidis prostrats, d'1 a 3 mm d'ample, irregularlment i lleugerament pinnades o bé 1- o 2-pinnades; amb abundant parafil·les ramificats. Fil·lidis caulinars d'erectes a estesos normalment dispersos, amplament ovats, fortament apiculats, no rugosos, d'uns 0,8-2,5 mm; base de la fulla no decurrent o lleugerament; els marges són serrulats mentre que a la base el marge és enter o bé denticulat o distalment serrat. L'àpex és agut, obtús o acuminat; el nervi pot ser simple, doble, o rarament triple, i ateny 1/3-3/4 de la longitud de la làmina del fil·lidi. Cèl·lules alars no diferenciades, i les la làmina de paret llisa. Fil·lidis rameals semblants als caulinars. Són rarament fèrtils, la càpsula, si en té, és horitzontal amb opercle cònic.
Difereix del gènere Hylocomium per que tenen abundants parafil·les ramificats, fil·lidis fortament plegats, nervi patent i cèl·lules de la làmina llises.

## Sistemàtica

* Hylocomiastrum himalayanum: Present a Àsia
* Hylocomiastrum pyrenaicum: Àmpliament distribuïda per l'hemisferi nord
* Hylocomiastrum umbratum: Present a Euràsia, Amèrica del Nord i Àfrica.

## Referències

* ↑ «Hylocomiastrum M.Fleisch. ex Broth.». GBIF. [Consulta: 6 octubre 2019].
* ↑ «Hylocomiastrum». gbif. [Consulta: 6 octubre 2019].
* 1 2 Boufford, D. E.. «Hylocomiastrum». A: Flora of North America Editorial Committee, eds.. Flora of North America : north of Mexico. Vol. 28 (en anglès), 2014, p. 326.
* ↑ Boufford, D. E.. «Hylocomiastrum pyrenaicum». A: Flora of North America Editorial Committee, eds.. Flora of North America : north of Mexico. Vol. 28 (en anglès), 2014, p. 327.
* ↑ Boufford, D. E.. «Hylocomiastrum umbratum». A: Flora of North America Editorial Committee, eds.. Flora of North America : north of Mexico. Vol. 28 (en anglès), 2014, p. 327.
# Hico

Hico és una ciutat al Comtat de Hamilton a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 1.341 habitants.

## Demografia

Segons el cens de l'any 2000, Hico tenia 1.341 habitants, 556 habitatges, i 363 famílies. La densitat de població era de 352,2 habitants per km².
Dels 556 habitatges en un 30,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 34,7% no eren unitats familiars. En el 31,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 22,6% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,9 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 25.919 $ i la renda mitjana per família de 34.688 $. Els homes tenien una renda mitjana de 27.404 $ mentre que les dones 17.708 $. La renda per capita de la població era de 14.122 $. Aproximadament el 13,6% de les famílies i el 19,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hico». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hico». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].

## Enllaços externs

* Hico - Lloc web oficial
# Gens Hostília

La gens Hostília (en llatí: Hostilia gens) va ser una família o gens romana originària de Medullia que va arribar a Roma en temps de Ròmul.
El membre d'aquesta família més famós va ser Tul·lus Hostili, el tercer rei de Roma, però tots els Hostilii posteriors que es coneixen eren d'origen plebeu. Molts Hostilis es van distingir durant les Guerres púniques. El primer de la gens que va ser cònsol va ser Aulus Hostili Mancí l'any 170 aC.
Un cònsol romà durant la república, Luci Hostili Saserna, tenia a les seves medalles els caps de Pallor i Pavor indicant l'origen d'aquesta família, ja que aquest símbols corresponien a motius religiosos de Tul·li Hostili.
Van portar diversos cognoms com Cato, Firminus, Mancius, Rutilus, Saserna i Tubulus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 530.

## Vegeu també

* Hostili
# Marcel Dupré

Marcel Dupré (Rouen, 3 de maig de 1886 - Meudon, 30 de maig de 1971) va ser un organista, compositor i pedagog francès.

## Biografia

Pertanyent a una família de músics la tradició dels quals venia mantenint-se des d'un segle abans, a l'edat de deu anys es donava ja a conèixer avantatjosament com a organista executant de memòria en un festival de l'Exposició de Roan, el 1896, els Preludis i fugues de Bach. Als dotze anys era nomenat organista titular de l'església de Saint-Vivien, d'aquella ciutat, i el 1901 feia escoltar en un concert la primera de les seves composicions d'altura, l'oratori bíblic Le songe de Jacob, escrit sobre un poema del seu oncle Henri Dupré.
Ingressat al Conservatori de París, va arribar a ser en breu temps l'alumne més brillant de la seva època, aconseguint en renyits concursos els primers premis en els ensenyaments de piano, orgue, fugida i composició. El juliol de 1914 va guanyar el Prix de Rome, i des de 1916 fins a 1922 va ser organista de la catedral de Nostra Senyora.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, apèndix IV, pàg. 604, (ISBN 84-239-4574-X)
# Baden-Pforzheim

Baden-Pforzheim fou un marcgraviat del Sacre Imperi Romanogermànic.
Va sorgir el 1291 a la mort de Herman VII (1288-1291) quan es va procedir a un repartiment corresponent Pforzheim a Rodolf IV (1291-1348) i Herman VIII 1291-1300. Després del 1348 es va procedir a un nou repartiment formant-se dues línies, una de les quals va conservar el nom de Baden-Pforzheim amb Rodolf V, sent l'altra la de Baden-Baden. A la mort sense fills de Rodolf V va passar a Rodolf VI l'Alt de Baden-Baden.

## Marcgravis

* Herman VIII 1291-1300
* Rodolf IV 1291-1348
* Rodolf V 1348-1361

## Referències

* Regnal Chrohonologies Arxivat 2019-09-26 a Wayback Machine.
# Lamesa

Lamesa és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 9.952 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lamesa tenia 9.952 habitants, 3.696 habitatges, i 2.679 famílies. La densitat de població era de 803,9 habitants/km².
Dels 3.696 habitatges en un 34,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,5% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 27,5% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,7% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 24,4% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.362 $ i la renda mediana per família de 31.556 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.393 $ mentre que les dones 16.826 $. La renda per capita de la població era de 16.211 $. Aproximadament el 18,1% de les famílies i el 21,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lamesa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lamesa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Sabotage

Sabotage (estrenada als Estats Units com The Woman Alone) és una pel·lícula de thriller britànica de 1936 dirigida per Alfred Hitchcock. Està basada en la novel·la The Secret Agent de Joseph Conrad.

## Argument

Hitchcock transforma completament la novel·la de Joseph Conrad: trasllada un episodi diferent dels anys vint a la tèrbola atmosfera de la preguerra. A Londres, una misteriosa dona comença a sospitar del seu marit, propietari d'un petit cinema de barri. Quan un sabotatge deixa sense energia elèctrica la ciutat, la dona comprèn que no es tracta d'un assumpte de faldilles.

## Adaptació

Hitchcock va adaptar lliurement la novel·la de Joseph Conrad, transformant els alts agents de l'era Tsarista i polítics provocadors en agents estrangers sense obvis lligams polítics. La botiga Verloc és transformada en un cinema, amb les pel·lícules que mostra repetint la història, i el policia que investiga el cas és un agent encobert que treballa de verdulaire. La pel·lícula va ser produïda en els anys que van precedir la Segona Guerra Mundial, el poder hostil darrere de les bombes va ser assumit per molts espectadors com l'Alemanya Nazi. Tanmateix, la pel·lícula no ho especifica això, i de fet, el nom de Verloc va ser el primer que es va ser canviat, presumiblement perquè el seu nom en la novel·la, Adolf, tenia massa connotacions en l'època que la pel·lícula es va fer.

## Producció

Hitchcock va voler Robert Donat (amb qui anteriorment havia treballat a Els trenta-nou graons) com Spencer, però va ser forçat a triar John Loder a causa de l'asma crònica de Donat. Segons Hitchcock, en les seves entrevistes amb el director francès François Truffaut, Alexander Korda, amb qui Donat tenia un contracte, va rebutjar alliberar-lo.

## Repartiment

* Sylvia Sidney: Sra. Sylvia Verloc
* Oskar Homolka: Verloc, el marit de Sylvia
* Desmond Tester: Stevie, el germà petit de Sylvia
* John Loder: detectiu sergent Ted Spencer
* Joyce Barbour: Renee
* Matthew Boulton: superintendent Talbot
* S.J. Warmington: Hollingshead
* William Dewhurst: professor A.F. Chatman

## Referències

* ↑ Títol de la pel·lícula a altres països, a IMDb (anglès)
* ↑ «Sabotage». The New York Times.
* 1 2 Sabotage at screenonline
* ↑ Spoto, Donald. The Dark Side of Genius: The Life of Alfred Hitchcock. Da Capo, 1999, p. 155–158. ISBN 0-306-80932-X.
* ↑ Sabotage at Turner Classic Movies
* ↑ Alfred Hitchcock and François Truffaut Hitchcock, Nova York: Simon & Schuster, 1985, p.109

## Enllaços externs

* Sabotage a DeCine21 (castellà)
# Azkaban

Azkaban és una presó on hi van els mags i bruixes que han trencat les lleis màgiques britàniques. Apareix a la novel·la de ficció Harry Potter, escrita per J.K.Rowling i a les pel·lícules del mateix nom. Al mateix món de Harry Potter, només es coneix una presó similar, Nurmengard, la qual es menciona als llibres i apareix durant la saga de Bèsties fantàstiques. A les pel·lícules, Azkaban es mostra com edifici alt i triangular situat al mig de l'oceà perquè els muggles (gent no màgica) no el pugui trobar per casualitat. El ministre de màgia Cornelius Fudge i totes les seves dependències tenen el control sobre els presos i la legislació de la presó. Els carcellers de l'edifici són els demèntors, unes criatures sense ànima que extreuen la felicitat de les persones i s'alimenten de la por.
Molts dels presoners eren seguidors de Lord Voldemort (anomenats Cavallers de la mort). Tot i així, per diverses raons, hi ha hagut empresonaments erronis, per exemple el de Sirius Black, qui va ser empresonat sense un judici previ després de Peter Pettigrew matés a dotze muggles, fingís la seva pròpia mort i culpés a Black dels crims; la primer fuga que apareix en la saga de llibres de Harry Potter és la de Black, la qual té lloc durant el tercer llibre, i més tard, en la cinquena novel·la, Bel·latrix Lestrange i altres 10 seguidors de Voldemort també aconsegueixen escapar.

## Referències

* 1 2 «Azkaban» (en anglès). Wizarding World, 10-08-2015. Arxivat de l'original el 5 de març 2022. [Consulta: 27 abril 2022].
* ↑ Pottermore. «Harry Potter characters who got a bit of a raw deal». Wizarding World, 15-05-2017. Arxivat de l'original el 11 de maig 2021. [Consulta: 27 abril 2022].
# Ghats

«Ghats» té aquests significats:
Geografia:
* Muntanyes dels Ghats
** Ghats Occidentals
** Ghats Orientals
* Ghats, del bengali: ঘাট ghaţ, Hindi: घाट "escales" que vol dir una sèrie d'escales que porten a un lloc amb aigua, particularment a les escales que porten al Ganges (els famosos ghats de Varanasi, per exemple o a Madhya Pradesh els ghats del riu Narbada) o llocs relacionats directament com el lloc de bany, de rentar, de cremació i altres.
# Marcel Dupuy

Marcel Dupuy (Briva la Galharda, 15 de desembre de 1888 - Achères-la-Forêt, 19 de maig de 1960) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1910 i 1924. Es va especialitzar en el ciclisme en pista.

## Palmarès

* 1911
** Campió d'Europa de Velocitat
* 1916
** 1r als Sis dies de Nova York (amb Oscar Egg)
* 1919
** 1r als Sis dies de Brussel·les (amb Philippe Thys)
** 1r al Gran Premi de l'UVF
* 1920
** Campió d'Europa de Velocitat
** Campió de França de velocitat

## Enllaços externs

* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# La noche que mi madre mató a mi padre

La noche que mi madre mató a mi padre és una pel·lícula de comèdia espanyola estrenada el 29 d'abril de 2016. Està escrita i dirigida per Inés París i protagonitzada per Belén Rueda, Eduard Fernández, María Pujalte, Diego Peretti, Fele Martínez i Patricia Montero. La pel·lícula va participa en la 19a edició del Festival de Màlaga en la secció oficial de llargmetratges.

## Argument

La pel·lícula transcorre durant una nit en què un grup de professionals del món del cinema es reuneixen en una casa. Isabel (Belén Rueda) vol aconseguir un paper en la nova pel·lícula del seu marit Ángel (Eduard Fernández) que és guionista, i de la seva exdona Susana (María Pujalte) que és directora de cinema. Tots intentaran convèncer a l'actor argentí Diego Peretti perquè protagonitzi la nova pel·lícula. Però un contratemps farà que la nit no acabi com ells esperaven: l'arribada del exmarit d'Isabel amb la seva nova parella.

## Repartiment

* Belén Rueda - Isabel París
* Eduard Fernández - Ángel
* María Pujalte - Susana
* Diego Peretti - Ell mateix
* Fele Martínez - Carlos
* Patricia Montero - Álex

## Premis i nominacions
### IV Premis Feroz

| Categoria | Nominats | Resultat |
| Millor comèdia | - | Nominada |

### Festival de Màlaga

| Categoria | Nominats | Resultat |
| Premi del Públic | Inés París | Guanyadora |
| Bisnaga d'Or | Inés París | Nominada |

### Premis YoGa 2017

| Categoria | Nominats | Resultat |
| Pitjor actor espanyol | Eduard Fernández | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Ficha película». [Consulta: 2 setembre 2016].
* ↑ «'La noche que mi madre mató a mi padre' a concurso en la Sección Oficial». Arxivat de l'original el 2016-09-22. [Consulta: 2 setembre 2016].
* ↑ «‘The Night My Mother Killed My Father’ (‘La Noche Que Mi Madre Mato a Mi Padre’): Film Review». The Hollywood Reporter.
* ↑ «Crítica La noche que mi madre mató a mi padre». [Consulta: 2 juny 2016].
* ↑ «La lista completa de ganadores de los premios Feroz 2017» (en castellà), 23-01-2017. [Consulta: 14 gener 2019].
* ↑ “La noche que mi madre mató a mi padre”, Premio del Público de la 19 edición del Festival de Málaga al web de la SGAE, 3 de maig de 2016
* ↑ Ganadores de los anti-premios YoGa 2017, los Razzie españoles e-cartelera, 31 de gener de 2017
# Sabotage (cantant)

Mauro Mateus dos Santos (São Paulo, 3 d'abril de 1973 - 24 de gener de 2003), més conegut pel seu nom artístic Sabotage, va ser un raper i compositor brasiler.

## Biografia

Es va dedicar a la venda de drogues a Brooklin Novo, un barri de la zona sud de São Paulo. Va guanyar fama l'any 2001 després de la presentació del seu primer i únic àlbum titulat Rap é compromisso. També va col·laborar amb altres artistes, com en l'EP Revolusongs de Sepultura amb una versió de «Black Steel in the Hour of Chaos» de Public Enemy que es va publicar el 2002. Aquell mateix any va aparèixer a la pel·lícula O Invasor i va contribuir a la seva banda sonora, i l'any següent va fer de Fuinha a la pel·lícula Carandiru.
La seva influència com a músic va ser crucial per al creixement del hip-hop al Brasil car la seva visió i estil eren únics i inspiradors per a molts rapers. Les seves lletres estaven plenes de la saviesa d'un home que va experimentar una vida dura a les faveles. El 2016 es va publicar el seu àlbum pòstum, Sabotage.
El 2003, Sabotage va morir després de rebre quatre trets al cap i al pit. No es va fer cap detenció i, malgrat la naturalesa de l'atac, no es va establir cap connexió entre el tràfic de drogues i la seva mort violenta.

## Discografia

* Rap é compromisso! (2001)
* O Invasor (2002)
* Uma luz que nunca irá se apagar (2002)
* Rap é o hino que me mantém vivo (2008)
* Sabotage (2016)

## Referències

* ↑ Feliciano, Dorah. «Sabotage, Famous Brazilian Rapper, Will Have Life Story Recounted on Film», Aug 31, 2019. [Consulta: Aug 2, 2020].
* ↑ «Lançamento de novo EP do Sabotage traz demos originais do rapper» (en portuguès brasiler). Correio Braziliense, 08-04-2022. [Consulta: 13 març 2023].
* ↑ «Rap News Network - Hip-Hop News: Brazilian Rap Star 'Sabotage' Shot Dead». rapnewsdirect.com. Arxivat de l'original el 2013-12-31. [Consulta: 13 març 2023].
* ↑ «Álbum póstumo de Sabotage é lançado 13 anos após o assassinato do rapper», 18-10-2016. [Consulta: 13 març 2023].
* ↑ «Brazilian Rapper Sabotage Shot, Killed». AP NEWS. [Consulta: Aug 2, 2020].
* ↑ «Rap News Network - Hip-Hop News: Brazilian Rap Star 'Sabotage' Shot Dead». Arxivat de l'original el 2017-06-03. [Consulta: 27 març 2013].
# Hípica als Jocs Olímpics d'estiu de 1928 - Doma per equips

Hípica als Jocs Olímpics d'estiu de 1928 :
| Doma clàssica | Individual | Equips |
| Concurs complet | Individual | Equips |
| Salts d'obstacles | Individual | Equips |
| < 1924 1932 > |||||
La doma per equips va ser una de les sis proves d'hípica que es van disputar als Jocs Olímpics d'Estiu de 1928, a Amsterdam. La competició es va disputar el 10 i 11 d'agost de 1928, amb la participació de 24 gents procedents de 8 nacions diferents.
La suma dels resultats individuals servien per determinar la competició per equips.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Alemanya Carl von Langen i Draufgänger Hermann Linkenbach i Gimpel Eugen von Lotzbeck i Caracalla | Suècia Ragnar Olson i Günstling Janne Lundblad i Blackmar Carl Bonde i Ingo | Països Baixos Jan van Reede i Hans Pierre Versteegh i His Excellence Gerard le Heux i Valérine |

## Classificació final

| Pos. | Nació | Binomi | Binomi | Resultat Individual | Resultat Total |
| Pos. | Nació | Genet | Cavall | Resultat Individual | Resultat Total |
| 1 | Alemanya | Carl von Langen | Draufgänger | 237,42 | 669,72 |
| 1 | Alemanya | Hermann Linkenbach | Gimpel | 224,26 | 669,72 |
| 1 | Alemanya | Eugen von Lotzbeck | Draufgänger | 208,04 | 669,72 |
| 2 | Suècia | Ragnar Olson | Gunstling | 229,78 | 650,86 |
| 2 | Suècia | Janne Lundblad | Blackmar | 226,70 | 650,86 |
| 2 | Suècia | Carl Bonde | Ingo | 194,38 | 650,86 |
| 3 | Països Baixos | Jan van Reede | Hans | 220,70 | 643,32 |
| 3 | Països Baixos | Pierre Versteegh | His Excellence II | 216,80 | 643,32 |
| 3 | Països Baixos | Gerard le Heux | Valérine | 205,82 | 643,32 |
| 4 | França | Charles Marion | Linon | 231,00 | 642,18 |
| 4 | França | Robert Wallon | Clough-banck | 224,08 | 642,18 |
| 4 | França | Pierre Danloux | Rempart | 187,10 | 642,18 |
| 5 | Txecoslovàquia | Emanuel Thiel | Loki | 225,96 | 639,94 |
| 5 | Txecoslovàquia | Otto Schöniger | Ex | 212,28 | 639,94 |
| 5 | Txecoslovàquia | Jaroslav Hanf | Elegán | 201,70 | 639,94 |
| 6 | Àustria | Arthur von Pongracz | Turridu | 204,28 | 600,40 |
| 6 | Àustria | Wilhelm Jaich | Graf | 204,16 | 600,40 |
| 6 | Àustria | Gustav Grachegg | Daniel | 191,96 | 600,40 |
| 7 | Suïssa | Adolphe Mercier | Queen-Mary | 203,34 | 569,08 |
| 7 | Suïssa | Otto Frank | Solon | 190,62 | 569,08 |
| 7 | Suïssa | Werner Stuber | Ulhard | 175,12 | 569,08 |
| 8 | Bèlgica | Oswald Lints | Rira-t-elle | 185,86 | 499,70 |
| 8 | Bèlgica | Henri Laame | Belga | 167,70 | 499,70 |
| 8 | Bèlgica | Roger Delrue | Dreypuss | 146,14 | 499,70 |

## Referències

* ↑ «1928 Summer Olympics official report». Arxivat de l'original el 2008-04-08. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-04-08. [Consulta: 4 novembre 2018].
* ↑ «Equestrianism 1928». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 4 novembre 2018].
# Cràtil (diàleg)

* Part de la sèrie: Els diàlegs de Plató
* Primers diàlegs:
* Apologia – Càrmides – Critó
* Eutífron – Alcibíades I
* Hípias major – Hípias menor
* Ió – Laques – Lisis
* Transitoris i diàlegs mitjans:
* Cràtil – Eutidem – Gòrgias
* Menexen – Menó – Fedó
* Protàgoras – El convit
* Diàlegs mitjans posteriors:
* La República – Fedre
* Parmènides – Teetet
* Últims diàlegs:
* Timeu – Crítias
* El Sofista – El Polític
* Fileb – Lleis
* Obres d'autenticitat dubtosa:
* Axíoc - Alcíone
* Clitofont – Epínomis - Eríxias
* Demòdoc – Cartes – Hiparc
* Minos – Rivals d'amor – Sísif
* Alcibíades II – Tèages
* Aquesta caixa:
Cràtil (Κρατυλος) és el nom d'un diàleg escrit per Plató l'any 360 aC, aproximadament. Hermògenes li demana a Sòcrates que intervingui en la discussió que manté amb Cràtil sobre si el significat de les paraules ve donat de manera natural (com postula Cràtil) o si per contra és arbitrari i depèn de l'hàbit dels parlants (com proposa Hermògenes). Cràtil és una de les primeres obres filosòfiques de l'antiga Grècia a tractar matèries etimològiques i lingüístiques.
Cràtil sosté la concepció presocràtica que la paraula conté certs sons que expressen l'essència del que s'ha anomenat. Així, diu: «Qui coneix els noms coneix també les coses». Segons aquesta tesi, hi ha lletres idònies per a coses toves, d'altres per a coses líquides, etc.
La tesi d'Hermògenes és molt diferent. Afirma que la relació entre el nom i l'anomenat ve donada pel costum i la convenció. Els noms no expressen l'essència de les coses, i poden substituir-se per d'altres si els que fan servir la paraula així ho acorden.
Sòcrates no es mostra d'acord amb cap de les dues propostes. Durant més de la meitat del diàleg, analitza com s'han format les paraules, respecte al que declara: «De fet, de tant donar-li la volta als noms a tort i a dret, no seria en absolut estrany que la nostra llengua antiga, enfront de l'actual, no es diferenciés en res de la bàrbara». De les etimologies que proposa, només unes poques són certes.

## Bibliografia

Diàlegs, vol. IV (Cràtil, Menexen), intr. i trad. de Jaume Olives Canals, Barcelona, Fundació Bernat Metge, 1952.