OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Efisio Corrias

Efisio Corrias (Bagno di Romagna, província de Forlì-Cesena, 1911 - Càller, 2007) fou un polític italià de pares sards. Es llicencià en dret a Càller i de ben jove milità a la Democràcia Cristiana Italiana, alhora que fou un dels fundadors de l'ACLI.
El 1945 fou escollit regidor de Càller i a les eleccions regionals de Sardenya de 1949 fou escollit conseller regional i assessor de finances sota el govern de Luigi Crespelliani (1949-1953). Reescollit conseller a les eleccions regionals de Sardenya de 1953, el 1954 fou nomenat president del Consell Regional i el 1958 president de Sardenya amb suport del Partit Sard d'Acció i el centreesquerra. Durant el seu mandat es va aprovar el Pla de Desenvolupament de 1962, A les eleccions legislatives italianes de 1968 fou escollit membre del Senat d'Itàlia i el 1971 president del Crèdit Industrial Sard.

## Enllaços externs

* Biografia
| Precedit per: Giuseppe Brotzu | President de Sardenya 1958 - 1966 | Succeït per: Paolo Dettori |
# El Graner (Castellnou de Bages)

El Graner és una masia situada al municipi de Castellnou de Bages, a la comarca del Bages. Està molt deteriorada.

## Referències

* ↑ «El Graner». Diputació de Barcelona. [Consulta: 25 desembre 2021].
# El Cap del Camp

El Cap del Camp és una partida de camps de conreu parcialment abandonats del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en el territori del poble d'Erinyà.
Està situat molt a prop i al nord d'Erinyà, també al nord de la Pista de Serradell, a llevant de les Espesses i al sud-oest de les Cornelles.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Drinn

El drinn, nom àrab, tullut nom tuareg, (Stipagrostis pungens) és una planta gramínia que viu en zones àrides africanes amb menys de 150 litres de pluja anual i amb altres espècies de gramínies com Panicum turgidum fixa les dunes. El seu metabolisme fotosintètic és del tipus C4 que és més avantatjós que el C3 de zones més fredes.
És una de les principals plantes farratgeres pels dromedaris i les gaseles.

## Referències

* ↑ Reproductive versatility in the grasses Per Geoffrey Peter Chapman
# Driops (mitologia)

Driops (en grec antic Δρύοψ Dryops) va ser un heroi grec i el mític fill del riu-deu Esperqueu. La seva mare fou la danaide Polidora. Alguns escriptors grecs diuen que fou fill de Licàon (en realitat es tractaria d'un error per Apol·lo) i de Dia (filla de Licàon), filla de Licàon. Va tenir una filla, Driope
El seu nom, "Dríops" recorda la paraula "arbre" o "alzina", i és l'epònim del poble dels driops, un dels primers que va ocupar Grècia. Els seus descendents, que primer vivien als voltants del Parnàs, van ser expulsats pels doris i es van dispersar. Alguns es van establir a Eubea, altres a Tessàlia i uns altres al Peloponès i a Xipre.
A l'Arcàdia hi havia una versió diferent de la seva llegenda. Era descendent del rei Licàon i va tenir una filla que va ser estimada per Hermes i que va ser la mare de Pan. Els tessalis deien que aquesta filla es va unir amb Apol·lo per engendrar Amfís.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 144. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, (William Smith, 1849)
* Dictionary of Greek and Roman Geography (William Smith, 1854)
# El Pont de Vilomara

* Vegeu pont gòtic de Vilomara pel pont i el Pont de Vilomara i Rocafort pel municipi.
El Pont de Vilomara és un poble del Bages repartit entre els municipis del Pont de Vilomara i Rocafort (la part majoritària) i Manresa.

## El Pont de Vilomara, cap de municipi

La part pertanyent al Pont de Vilomara i Rocafort actua com a cap del municipi, i està situada a l'extrem sud-occidental del terme, al marge esquerre del Llobregat, al costat del pont medieval que es va construir en el camí ral de Manresa a Barcelona. El Pont de Vilomara està comunicat mitjançant carreteres locals amb Manresa (BV-1225), Rocafort de Bages (BV-1224) i Sant Vicenç de Castellet (BV-1229). El 2005 tenia 3.099 habitants.
Al sud del poble hi ha la urbanització del Marquet, amb l'església romànica de Santa Maria de Matadars.
Si bé el nucli principal del municipi havia estat tradicionalment el petit poble de Rocafort, al final del segle xix es van començar a construir al Pont de Vilomara diverses fàbriques tèxtils que van fer engrandir la població, primer amb contingents provinents de la comarca i després d'immigracions espanyoles, que van fer que el Pont acabés exercint com a cap del municipi. Com a la resta de poblacions regades pel Llobregat, aquestes fàbriques han patit crisis freqüents fins a arribar a tancar als anys 80 i 90 del segle xx. De fa poc, la indústria local s'ha vist ampliada amb uns notables centres de recuperació i reciclatge de piles i aparells domèstics.
La festa major és el 15 de maig.

### Llocs d'interès

* El pont sobre el Llobregat, obra de tradició romànica, situada a l'antiga carretera de Barcelona a Manresa, amb una longitud de 130 metres.
* L'església parroquial de la Mare de Déu de la Divina Gràcia, d'estil neogòtic, situada a la plaça Major.
* L'ermita preromànica de Santa Maria de Matadars, situada a la carretera de Sant Vicenç de Castellet, de mitjan segle x.
* L'ermita romànica de Santa Magdalena del Pla, situada al recinte del cementiri del Pont de Vilomara, de mitjan segle xii.

## El Pont de Vilomara, entitat de població de Manresa

A l'altra banda del Llobregat (al marge dret), sota el turó de Sant Jeroni, hi ha un petit raval de cases pertanyents al municipi de Manresa, amb 46 habitants segons el cens del 2005. També és conegut com el Raval de Manresa o el Raval del Pont.

## Transports

Disposa d'un servei de taxi per a tota la població, les 24 hores del dia.

## Referències

* ↑ «el Pont de Vilomara». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Camí Ral. El Pont de Vilomara i Rocafort». patrimonicultural.diba.cat. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Santa Maria de Matadars. El Pont de Vilomara i Rocafort». patrimonicultural.diba.cat. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Capella de Santa Magdalena del Pla – El Pont de Vilomara i Rocafort / Bages». catalunyamedieval.es. [Consulta: 15 gener 2023].
# Dänische Wiek

El Dänische Wiek és una badia al sud de la Badia de Greifswald a la desembocadura del riu Ryck a l'est de la ciutat de Greifswald, a l'estat federal de Mecklenburg-Pomerània Occidental, Alemanya.
Té una amplada d'uns 2.5 quilòmetres per una llargada de 3 quilòmetres, i la costa s'estén fins a uns 4.5 quilometres. En total comprèn una superfície d'uns 8.1 km². Això comporta que només aporti un 1.6% de la superfície total de la Badia de Greifswald. Té una profunditat d'entre 0.9 i 4.6 metres, essent la mitjana de 3.87 m. El Dänische Wiek banya, per l'oest, els barris Wieck, Eldena i Ladebow de Greifswald, on també hi desemboca el riu Ryck; per l'oest limita amb els municipis de Loissin i Kemnitz.
El nom de la badia va ser donat pels monjos de l'Abadia d'Eldena. El fundador de l'abadia Jaromar I., príncep de Rügen, va instal·lar a prop de la badia monjos cistercencs danesos que el 1199 van fundar el monestir Hilda a Eldena.

## Referències

* ↑ Bruno Benthien, Hrsg. 1968, S. 33
* ↑ Seekarte 1511/INT 1343 „Greifswalder Bodden“, Maßstab 1:50.000, hrsg. vom Bundesamt für Seeschifffahrt und Hydrographie (BSH), Hamburg/Rostock 2016.
# Dècada del 1010
## Esdeveniments

* A l'Imperi Chola es vota els representants amb una papereta dins d'una urna per primer cop
* Imposició de la Pau i Treva de Déu
* Guerra civil a l'Àndalus

## Personatges destacats

* Canut
* Avicenna
* Basili II
# Dècada del 780 aC

La dècada del 780 aC comprèn el període que va des de l'1 de gener del 789 aC fins al 31 de desembre del 780 aC.

## Esdeveniments

* 782 aC: Fundació d'Erebuni (Էրեբունի) per ordres del rei Argisti I a l'emplaçament de l'actual Erevan.

## Referències

* ↑ Kaeter, Margaret. The Caucasian Republics (en anglès). Infobase Publishing, 2004, p. 67. ISBN 978-0-8160-5268-4.
# Dècada del 760 aC

La dècada del 7620 aC comprèn el període que va des de l'1 de gener del 769 aC fins al 31 de desembre del 760 aC.

## Esdeveniments

* 757 aC:
** Fundació de la ciutat de Cumes, a l’actual Campània, per grecs procedents de Calcídia.
* Un eclipsi de Sol de l'any 763 aC esdevé una fita clau per fixar la cronologia dels pobles antics per a la història.
# El pisito

El pisito és una pel·lícula espanyola dirigida per Marco Ferreri i estrenada el 15 de juny del 1959. La pel·lícula està basada en la novel·la homònima de Rafael Azcona, i és un exponent del gènere del Neorealisme.

## Argument

Al Madrid de finals dels anys cinquanta, amb una Espanya que amb prou feines començava a sortir del subdesenvolupament, les penúries econòmiques són freqüents entre la població. La Petrita (Mary Carrillo) i en Rodolfo (José Luis López Vázquez) són nuvis des de fa dotze anys, però no poden casar-se per manca de mitjans per aconseguir un habitatge. La Petrita, finalment, albira una solució: en Rodolfo es casarà amb Doña Martina, llur anciana i malalta propietària, de manera que quan aquesta mori heretarà el contracte de lloguer de l'immoble a baix preu. Després del casament, la dona gran encara aconseguirà sobreviure dos anys més. Al capdavall mor, i la Petrita i en Rodolfo aconsegueixen el seu objectiu, tot i que el pessimisme i la tristor envaïen l'ambient.

## Repartiment

* Mary Carrillo: Petrita
* José Luis López Vázquez: Rodolfo
* Concha López Silva: Doña Martina
* Ángel Álvarez: Sáenz
* María Luisa Ponte: Germana de Petrita
* Andrea Moro: Mari Cruz
* Gregorio Saugar: Don Manuel
* Celia Conde: Mery

## Cartell

El cartell de la pel·lícula va ser realitzat per Antonio Mingote.

## Premio
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| Millor actriu principal | Mary Carrillo | Guanyadora |
| Premi Jimeno | Isidoro M. Ferri Marco Ferreri | Guanyadors |

## Referències

* ↑ GONZÁLEZ FERNÁNDEZ, Martín «Naturaleza y teleología: Ambrosio de Milán e Isidoro de Sevilla / Nature and Teleology: Ambrosio of Milan and Isidoro of Sevilla». Revista Española de Filosofía Medieval, 19, 01-10-2012, pàg. 75. DOI: 10.21071/refime.v19i.6064. ISSN: 2530-7878.
* ↑ «El pisito (Marco Ferreri, 1958) - Sombras de Luna» (en espanyol europeu), 05-01-2012. [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ http://www.amazon.es/pisito-Jose-Luis-lopez-Vazquez/dp/B003TP7B3C 184]
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1959». CEC. Arxivat de l'original el 2018-02-12. [Consulta: 8 gener 2016].
# El pistoler

El pistoler (títol original en anglès: Man with the Gun) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Richard Wilson, estrenada el 1955. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1870, a l'Oest americà, Clint Tollinger, un professional, conegut com l'"home de gris", és contractat per netejar una ciutat terroritzada per bandits.
Després de 14 assassinats en un any i un tiroteig de nit i l'incendi d'una casa en construcció, el mariscal diu a l'ajuntament que no està segur del que es pot fer, el consell li diu que llogui Tollinger per netejar la ciutat. Tollinger comença advertint dos coneguts pistolers que marxin de la ciutat. Llavors comença a desarmar tothom a la ciutat. Després en una confrontació desapercebuda mata el dos pistolers que havia advertit prèviament.

## Repartiment

* Robert Mitchum: Clint Tollinger
* Jan Sterling: Nelly Bain
* Karen Sharpe: Stella Atkins
* Henry Hull: Marshal Lee Sims
* Emile Meyer: Saul Atkins
* John Lupton: Jeff Castle
* Barbara Lawrence: Ann Wakefield
* Ted DeCorsia: Frenchy Lescaux
* Leo Gordon: Ed Pinchot
* James Westerfield: Mr. Zender

### Actors que no surten als crèdits

* Angie Dickinson: Kitty
* Claude Akins: Jim Reedy
* Stafford Repp: Arthur Jackson

## Referències

* ↑ esadir.cat. El pistoler. esadir.cat.
* ↑ «The man with the gun». The New York Times.
# El pirata

El pirata (The Pirate) és una pel·lícula musical americana de Vincente Minnelli estrenada el 1948 i doblada al català.
La trama se centra en Manuela (Judy Garland), que s'avorreix i no vol casar-se amb l'alcalde de la ciutat; ella somia amb el famós pirata imaginari Macoco. Un saltimbanqui (Gene Kelly), per seduir-la, decideix fer-se passar pel famós pirata. El tanquen a la presó i és condemnat a mort.

## Argument

Manuela Alva (Judy Garland) és una jove somiadora que fantasieja amb viure aventures al costat d'un famós criminal anomenat Macoco, però, la seva realitat és ben diferent, ja que es veu obligada pels seus oncles a casar-se amb Don Pedro (Walter Slezak), el nou alcalde de la vila.
Poc abans de les seves noces, Manuela viatja a Port Sebastian ja que desitja poder veure el mar. Mentrestant un circ ambulant arriba a la ciutat. Després d'observar el mar Manuela pateix una topada amb el líder del circ, Serafin (Gene Kelly), el qual s'enamora d'ella a l'instant.
Serafin l'adula i prega a Manuela que no es casi amb Don Pedro; ella, enfadada, marxa. A la nit, però, Manuela no pot dormir i va a veure l'espectacle que ofereix el circ de Serafí. Durant l'espectacle, Serafin aconsegueix hipnotitzar a Manuela i sostreure-li informació sobre on viu, a més intenta que ella li confessi que està enamorada d'ell, però, ella comença a cantar una cançó sobre el seu amor platònic, Macoco.
El dia del seu casament, Manuela observa amb horror com el grup de Serafin acudeix al seu poble per interpretar una funció i intentar reconquistar a Manuela, a partir d'aquí es desenvolupen una successió de situacions hilarants, i apareix el mateix Macoco en els embolics d'aquests peculiars personatges.

## Repartiment

* Judy Garland: Manuela
* Gene Kelly: Serafin
* Walter Slezak: Don Pedro Vargas
* Gladys Cooper: Tia Inez
* Reginald Owen: L'advocat
* George Zucco: el Virrei
* Fayard Nicholas: Ballarí (com The Nicholas Brothers)
* Harold Nicholas: Ballarí (com The Nicholas Brothers)
* Lester Allen: Oncle Capucho
* Lola Deem: Isabella
* Ellen Ross: Mercedes
* Marie Windsor: Sra. Lucia

## Comentari

Sobre una música de Cole Porter, ajudat per Gene Kelly (que cocoreografia els números musicals), Vincente Minnelli realitza una visió romàntica i acolorida del món dels pirates i d'una illa de les Antilles al segle xix. La pel·lícula acaba en apoteosi amb el duo, cantat i ballat per Gene Kelly i Judy Garland Be A Clown!.

## Cançons

* "Be a Clown"
* "You Can Do no Wrong"
* "Mack the Black"
* "Love of my Life"
* "Nina"

## Nominacions

* Oscar a la millor banda sonora 1949 per Lennie Hayton

## Referències

* ↑ El pirata
* ↑ «The Pirate». The New York Times.
# El pirata Barbanegra

El pirata Barbanegra (original: Blackbeard the Pirate) és una pel·lícula estatunidenca de Raoul Walsh estrenada el 1952 i doblada al català.

## Argument

El mar Carib és infestat de pirates. Sir Henry Morgan, pirata penedit, ha rebut la missió del rei d'Anglaterra de netejar la regió de pirates. Persegueix el cèlebre i cruel Barbanegra que escuma els mars. Edward Maynard, aventurer, és encarregat pel governador de Jamaica de desemmascarar Morgan, sospitós de ser sempre amb els pirates i de voler apoderar-se de l'illa de Jamaica. Maynard es troba al vaixell de Barbanegra, com a metge, per robar el llibre de bord que provaria la culpabilitat de Morgan. Al vaixell es troba igualment l'encisadora filla adoptiva de Morgan, Edwina Mansfield, segrestada per Barbanegra mentre que fugia de Port Royal. Edwina es troba en possessió de les joies del tresor de Morgan que ella li ha robat.
La seva criada massa xerraire li revela a Barbanegra que s'apodera del tresor. Amagant-ho a la seva tripulació, l'enterra en una illa a l'esquena de tots. Però Barba-Negra i la seva tripulació, a terra, són agafats per Morgan i els seus homes. Després d'un dur combat, el pirata aconsegueix escapar-se deixant sobre el terreny un cadàver que resulta ser la seva sòsia. Morgan talla el cap del cadàver, l'exposa a Port-Royal creient que es tracta de la de Barbanegra. La proesa li val ser anomenat governador de Jamaica. Edwina i Edward, volent escapar de Morgan, cauen a les urpes de Barbanegra. Morgan s'assabenta que el seu enemic no és mort, i es posa a perseguir-lo. De seguida atrapa el vaixell de Barbanegra i té lloc un nou combat que acaba amb desavantatge del pirata. Barba-Negra se serveix llavors d'Edwina com a ostatge i ordena a Morgan abandonar les hostilitats i anar-se'n. Llavors, volent recuperar el tresor, Barbanegra torna a l'illa, el desenterra i el carrega en una xalupa però és descobert pels seus homes i se segueix una baralla. El tresor, en el combat, cau a l'aigua i es perd per tothom. Els seus homes, furiosos, decideixen castigar Barbanegra i l'enterren en la sorra, no deixant sobresortir més que el seu cap que serà aviat cobert per la marea. Mayard i Edwina, enamorats, aconsegueixen de nou fugir, lluny d'aquest horrible espectacle.

## Repartiment

* Robert Newton: Barba Negra
* Linda Darnell: Edwina Mansfield
* Keith Andes: Edward Maynard
* William Bendix: Ben Worley
* Torin Thatcher: Sir Henry Morgan
* Irene Ryan: Alvina
* Alan Mowbray: Noll
* Richard Egan: Briggs
* Skelton Knaggs: Gilly
* Dick Wessel: Dutchman
* Anthony Caruso: Pierre La Garde
* Jack Lambert: Tom Whetstone
* Noel Drayton: Jeremy
* Pat Flaherty: Job Maggot

## Al voltant de la pel·lícula

* En un principi la pel·lícula havia de ser rodada per Val Lewton i amb Boris Karloff en el paper del títol, però Val Lewton mor el 1951 i la realització és confiada a Raoul Walsh que escull Robert Newton.

## Referències

* ↑ El pirata Barbanegra
* ↑ «Blackbeard the Pirate». The New York Times.
# El Forat Negre (Serradell)

El Forat Negre és un avenc del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Toralla i Serradell, en territori del poble de Serradell.
Està situat al nord-est de Serradell, a prop i al sud de la Cova del Forat Negre, al capdamunt de la partida d'Espluguell, a l'esquerra de la llau de la Font.
Té una sola galeria, entre 3 i 4 metres d'altitud, que en un moment troba una xemeneia de 6. Conforme s'avança, va baixant el sostre fins al punt que esdevé impracticable.

## Bibliografia

* DE VALLES, Jordi. "Forat Negre". Dins Catàleg Espeleològic de Catalunya. Volum I. Alta Ribagorça. Pallars Jussà. Pallars Sobirà. Vall d'Aran. Barcelona: Espeleo Club de Gràcia, 2008. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# María Antonia Herrero

María Antonia Herrero (1978) és una llicenciada en Ciències Químiques per Universitat de Castella-la Manxa (UCLM) que es dedica a la recerca de nanomaterials en la Facultat de Ciències Químiques d'aquesta universitat.
Va començar el seu doctorat l'any 2000, en les microones i el grup de Química Sostenible de la UCLM, treballant en reaccions orgàniques assistides per microones. Part de la seva tesi la va realitzar en Uppsala (Suècia). Va aconseguir el doctorat l'any 2006. La seva recerca se centra en l'estudi de les aplicacions dels nanomaterials, en concret els nanotubs, que poden modificar-se per a diferents usos i per a diversos camps com la medicina (com a transportadors de fàrmacs per al tractament de malalties tals com el càncer o l'alzheimer).
Al novembre de 2010 va ser guardonada, al costat de quatre científiques més (Isabel Lastres Becker, Ana Briones Alonso, Mercedes Vila i Elena Ramírez Parra), amb el Premi L'oreal – UNESCO “Per les dones en la Ciència”, amb una dotació de 15000 € amb la qual es vol premiar la labor de recerca que realitzen dones de menys de 40 anys per donar suport al paper de la dona en la ciència, reconèixer-ho i ajudar a la conciliació de la vida laboral i familiar.
En 2011 va rebre el Premi "Ibn Wafid de Toledo" per als investigadors joves de Castella-la Manxa. En 2012, la Fundació Iberdrola li concedeix una important línia de recerca amb el tema principal de la integració dels nanomateriales de carboni en les cèl·lules solars.

## Referències

* 1 2 http://www.woman.es/galerias/lifestyle/la-ciencia-en-femenino?id=3 Arxivat 2018-04-10 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.msocnanochemistrygroup.com/mar%C3%ADa-antonia.html Arxivat 2018-06-14 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.culturabiotec.com/2011/02/prada/ Arxivat 2018-09-29 a Wayback Machine.
* ↑ http://sociedad.elpais.com/sociedad/2010/11/18/actualidad/1290034810_850215.html
* ↑ http://www.uclm.es/gabinete/ver_noticias.asp?id_noticia=7658 Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine.
# Consonant bilabial

Una consonant bilabial (o simplement bilabial en l'àmbit de la fonètica) és aquella consonant que s'articula mitjançant el contacte o l'acostament de tots dos llavis. Es tracta de sons molt freqüents, ja que menys de 1% dels idiomes no els tenen com a fonema. Aquestes llengües es concentren a Nord-amèrica.
En català, els sons [b], [p], [β], [m], [w] són bilabials.

## Referències

* ↑ Ian Maddieson. 2013. Absence of Common Consonants. In: Dryer, Matthew S. & Haspelmath, Martin (eds.) The World Atlas of Language Structures Online. Leipzig: Max Planck Institute for Evolutionary Anthropology. , Consultat el 2016-08-04.

## Vegeu també

* Mode d'articulació.
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Alessandro Potenza

Alessandro Potenza (nascut el 8 de març de 1984 a San Severo) és un futbolista italià que juga de defensa central al Calcio Catania.

## Equips

* 2002-2003: Internazionale
* 2003-2004: Ancona i Parma FC cedit per l'Inter
* 2004-2005: Parma FC i AC Chievo cedit per l'Inter
* 2005-2006: RCD Mallorca cedit per l'Inter
* 2006-2008: ACF Fiorentina
* 2008-2009: Genoa CFC
* 2009-: Calcio Catania

## Palmarès

* Campionat d'Europa de Futbol sub-19 de la UEFA 2003
* Campionat d'Europa de Futbol sub-21 de la UEFA 2004
# Donzell (estament militar)

Un donzell era, a la baixa edat mitjana, al Principat de Catalunya, al Regne de València i al Regne de Mallorca, un membre de l'estament militar diferenciat dels cavallers (milites) pel fet de no haver estat armat. Els donzells (domicelli) compartien aquesta part inferior dins l'estament militar amb els homes de paratge (homines de paraticum) i els generosos.

## Referències

* 1 2 Madramany - 1788, pàg. 190 i ss.
* ↑ Morey 1993, pàg. 152, n.4.

## Bibliografia

* Madramany y Calatayud, Mariano. «Capítulo XII. Sobre los Donceles». A: Tratado de la nobleza de la Corona de Aragón, especialmente del Reyno de Valencia, comparada con la de Castilla. València: Josef y Tomás de Orga, 1788.
* Morey Tous, Antonia «La composició de la noblesa mallorquina al segle xviii i la seva condició de grup terratinent hegemònic». Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana: Revista d'estudis històrics, Nº 53, 1993, pàg. 151-184. Arxivat de l'original el 2018-01-13. ISSN: 0212-7458 [Consulta: 12 gener 2018]. Arxivat 2018-01-13 a Wayback Machine.