OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coregonus sardinella

Coregonus sardinella és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 47 cm de llargària total i 555 g de pes.
* Nombre de vèrtebres: 58-64.

## Reproducció

Durant el període reproductor no menja i la fresa té lloc entre les vuit del vespre i mitjanit.

## Alimentació

Menja crustacis planctònics i insectes, matèria vegetal i peixos.

## Depredadors

És depredat per Coregonus nelsoni, Esox lucius, Lota lota, Salvelinus namaycush i Stenodus leucichthys.

## Hàbitat

Viu en aigües costaneres, estuaris i rius i llacs grans.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica (des del riu Murchison -Canadà- fins a Bristol Bay -Alaska-) i al nord dels Urals (des del Kolimà fins al Kara).

## Longevitat

Viu fins als 26 anys.

## Referències

* ↑ Berg, L.S. 1962. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. Vol. 1, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem.
* 1 2 FishBase (anglès)
* 1 2 Page, L.M. i B.M. Burr 1991. A field guide to freshwater fishes of North America north of Mexico. Houghton Mifflin Company, Boston. 432 p.
* ↑ Nikol'skii, G.V. 1961. Special ichthyology. Israel Program for Scientific Translations. 538 p.
* ↑ Furniss, R.A. 1974. Inventory and cataloging of Arctic area waters. Alaska Dept. Fish Game Fed. Aid Fish. Restor., Ann. Performance Rept., Project F-9-6, Job G-I-I. 15: 1-45.
* ↑ Morrow, J.E., E.W. Schallock i G.E. Bergtold 1977. Feeding by Alaska whitefish, Coregonus nelsoni, during the spawning run. Fish. Bull. 75(1):234-235.
* ↑ Morrow, J.E. 1980. The freshwater fishes of Alaska. University of. B.C. Animal Resources Ecology Library. 248p.
* 1 2 Scott, W.B. i E.J. Crossman 1973. Freshwater fishes of Canada. Bull. Fish. Res. Board Can. 184:1-966.
* ↑ Morrow, J.E. 1980. The freshwater fishes of Alaska. University of. B.C. Animal Resources Ecology Library. 248p.
* ↑ Coad, B.W. i J.D. Reist 2004. Annotated list of the arctic marine fishes of Canada. Can. MS Rep. Fish Aquat. Sci. 2674:iv:+112 p.
* ↑ FishBase (anglès)
# Against the Grain

Against the Grain és un álbum del grup Bad Religion, editat el 1990, amb una durada de 34:27 minuts. Es va enregistrar als Westbeach Recorders el maig de 1990. La seva discogràfica és Epitaph Records i el va produir el mateix grup.

## Llista de cançons

* "Modern Man"
* "Turn on the Light"
* "Get Off"
* "Blenderhead"
* "The Positive Aspect of Negative Thinking"
* "Anesthesia"
* "Flat Earth Society"
* "Faith Alone"
* "Entropy"
* "Against the Grain"
* "Operation Rescue"
* "God Song"
* "21st Century Digital Boy"
* "Misery and Famine"
* "Unacceptable"
* "Quality or Quantity"
* "Walk Away"

## Referències

* ↑ «the Answer the Bad Religion Page - Since 1995».
* ↑ Stafford, James. «25 Years Ago: Bad Religion Sharpen Their Edge *Against the Grain*». DiffUser, November 23, 2015. [Consulta: April 28, 2021].
# Jaboticaba

La jaboticaba (Plinia cauliflora) és una espècie d'arbre natiu de Bolívia, Brasil i Paraguai que pertany a la família de les mirtàcies.

## Origen i distribució

És una planta nativa de la Mata atlàntica, a Brasil, però es troba també al Paraguai on es coneix amb el nom guaraní de Yva Puru o Yva Hu. També hi ha exemplars natius a Bolívia, on la seva distribució natural correspon al departament de Santa Cruz, en àrees seques o sub-húmedes a baix dels 1.700 msnm. Dintre de Bolívia, va ser reportat científicament en les províncies Andrés Ibáñez, Florida, Chiquitos i Cordillera.
Tot i que la seva distribució sobrepassa les fronteres brasileres, en aquest país existeix el costum d'anomenar jabuticaba a aquelles coses endèmiques o típiques.

## Descripció

La jaboticaba és un petit arbre d'aspecte tortuós, densament raïmificat, d'escorça llisa que es desprèn. Creix generalment sota l'ombra d'arbres més grans. Els seus fruits produeixen la impressió d'estar enganxats a la tija i es concentren en el tronc principal i a les branques gruixudes. Són morats al principi i negres al madurar.

## Referències

* ↑ «jaboticaba». Cercaterm. TERMCAT. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ «Plinia cauliflora (Mart.) Kausel GRIN-Global» (en anglès). United States Department of Agriculture. Agricultural Research Service. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ Balerdi, C.; Rafie, R.; Crane, J. «Jaboticaba (Myrciaria cauliflora, berg.) a delicious fruit with an excellent market potential» (en anglès), 2017. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ «Jabuticaba política» (en portuguès brasiler). IstoÉ, 10-05-2013. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ Patiño, Víctor Manuel. Historia y dispersión de los frutales nativos del neotrópico. Cali, Colombia: Centro Internacional de Agricultura Tropical, 2002, p. 189. ISBN 958-694-037-3.
# Fischer (cràter)

Fischer és un cràter d'impacte de la Lluna que es troba a la part nord-est del sòl interior de l'enorme plana emmurallada del cràter Mendeleev. Es troba a la cara oculta de la Lluna respecte a la Terra, de manera que només pot ser vist des d'una nau espacial.
* Localització de Fischer (centre superior de la imatge), en l'interior de Mendeleev
* Fotografia de la missió Apol·lo 16
Aquest cràter té una vora circular prima, amb un interior que té el mateix albedo baix que el sòl circumdant. Conté un cràter d'impacte més petit, al costat de la paret interior de nord-oest. La vora i el sòl de Fischer mostren les marques de diversos cràters més petits.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Menceyat de Taoro

Taoro és un dels nou menceyats en què estava dividida l'illa de Tenerife (Canàries) en el moment de l'arribada dels conquistadors castellans. Ocupava l'extensió dels actuals municipis de Puerto de la Cruz, La Orotava, La Victoria de Acentejo, La Matanza de Acentejo, Los Realejos i Santa Úrsula.
Era el menceyat més ric i poderós dels existents a l'illa. Aquí va acabar la conquesta de Tenerife i, per tant també la de Canàries, quan es va rendir el valerós Bentor davant les tropes d'Alonso Fernández de Lugo. El mencey més conegut va ser Bencomo, mort en la batalla d'Aguere, i capdavantera de la resistència aborigen enfront de les tropes invasores castellanes. També es denomina Taoro a la Valle de La Orotava, així com a aquesta comarca.

## Referències

* ↑ Núñez de la Peña, Juan. Conquista y antiguedades de las islas de la Gran Canaria y su descripción, con muchas advertencias de sus privilegios, conquistadores, pobladores, y otras particularidades en la muy poderosa isla de Tenerife (pdf) (en castellà). reedició 1847. Santa Cruz de Tenerife: Imprenta Isleña, 1676, p. 575. Arxivat 2017-11-28 a Wayback Machine.
# Corfínium

Corfínium (llatí: Corfinium) fou una antiga ciutat d'Itàlia situada al país dels pelignes, a la vall del riu Atern.
Fou la primera capital dels pelignes, però la ciutat no és esmentada a la història fins a la Guerra Màrsica o guerra social, el 90 aC, quan fou seleccionada pels confederats com a capital comuna i seu del seu govern. Llavors, hom li va canviar i es va dir Itàlica, i es va construir un senat i altres edificis en l'estil corresponent a les grasn capitals. Però, abans de dos anys, van haver d'evacuar la nova capital i traslladar-la a Esèrnia. No se sap què va passar amb la ciutat, però se suposa que va caure en poder del govern de Roma sense resistència.
A la guerra civil entre Cèsar i Pompeu (49 aC) era encara una ciutat important i fortalesa de primer ordre, i fou ocupada per Luci Domici Ahenobarb amb trenta cohorts, i fou l'única ciutat que va oferir una certa resistència a Cèsar en el seu avanç per Itàlia. Domici va haver de rendir la plaça després de set dies de setge per les desafeccions que guanyaven terreny entre els seus homes.
Sota August va rebre un grup de colons, però no tengué l'estatus de colònia, sinó de municipi. En època imperial, els magistrats locals van construir dos aqüeductes que van proveir d'aigua la ciutat, en part excavats a la roca i un amb un túnel d'uns cinc quilòmetres. Al segle iv era capital de la província de Valèria i la seu del praeses. Va existir almenys fins al segle x, i després va desaparèixer, abandonada pels seus habitants. A partir del moment en què desapareix la ciutat en sorgeix una de nova, de nom Valva, al mateix lloc o no gaire lluny, que més tard també va desaparèixer.
Es va despoblar al segle x, i va renéixer a l'edat mitjana amb el nom de Pentima. El 1923 el municipi es va rebatejar i tornar a prendre el nom romà italianitzat com Corfinio. Les ruïnes de la ciutat es poden veure prop del nucli del Corfinio modern, a uns cinc quilòmetres de Popoli i deu de Sulmona. Les ruïnes consisteixen en fragments d'edificis i una església anomenada San Pelino, que sembla que fou la catedral de Valva. A uns quatre quilòmetres hi ha el pont romà sobre l'Aterno, a tocar de Popoli.

## Referències

* ↑ Bunbury, Edward Herbert. «Corfinium». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
* ↑ «Corfinio». A: Enciclopèdia Treccani (en italià). Edició en línia. Roma: Istituto della Enciclopedia Italiana [Consulta: 24 febrer 2019].
* ↑ Bendinelli, Goffredo. «Corfinio». A: Enciclopedia Italiana (en italià), 1931.
# Alps del Sud (desambiguació)

«Alps del Sud» té aquests significats:
* La serralada dels Alps del Sud o Alps Meridionals o Alps Neozelandesos, a l'illa del Sud de Nova Zelanda
* La serralada de les Muntanyes Akaishi o Alps del Sud (japonès: 南アルプス, Minami Arupusu) part dels Alps Japonesos a Honshu.
* La regió meridional de la serralada dels Alps, a Europa, habitualment dividits en Alps del sud-est i Alps del sud-oest en els sistemes de Partició dels Alps com per exemple el SOIUSA.
# Coscollola

Coscollola és una masia situada al municipi de Lladurs, a la comarca catalana del Solsonès.
El cognom "Coscollola", aquí a Catalunya, té les seves arrels familiars majoritàries, en la població d'Oliana (Lleida). Potser els errors ortogràfics, les diverses formes de pronunciació, així com el transcurs del temps, han fet que el cognom "Coscollola" hagi derivat en altres similars com "Cuscullola", "Coscolla" o "Cosculluela".
Etimològicament, sembla que "Coscollola" vingui de la paraula "coscoll" (arbust resistent propi de la Mediterrània).

## Enllaços externs

   * Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia
# Cucut ploraner

El cucut ploraner (Cacomantis merulinus) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita en boscos, matolls i conreus de Nepal, Bangladesh, nord-est de l'Índia, sud de la Xina, Sud-est Asiàtic, Sumatra, Borneo, Java, Sulawesi i Filipines.
# Afonso Cruz

Afonso Cruz (Figueira da Foz, 1971) és un escriptor, realitzador de pel·lícules d'animació, il·lustrador i músic portuguès.
Cruz va estudiar a l'Escola Superior de Belles Arts de Lisboa i a l'Instituto d'Arts Plàstiques de Madeira.
La seva carrera inclou diverses pel·lícules d'animació i series. Va iniciar la seva carrera com a escriptor de ficció el 2008 amb la novel·la A Carne de Deus. Guanyà un important premi de contes amb la seva obra Enciclopédia da Estória Universal tot i que ha estat reconegut internacionalment per La muñeca de Kokoschka y Jesucristo bebía cerveza (Alfaguara, 2014).

## Obra
### Com a realitzador

Ha treballat en pel·lícules d'animació, en diversos llargmetratges, sèries i publicitat. Destaca el curtmetratge Dois Diários e um Azulejo, basat en l'obra del poeta portuguès Mário de Sá Carneiro i que va ser realitzat juntament amb Luís Alvoeiro i Jorge Margarido el 2002.

### Com a il·lustrador

Ha publicat diverses il·lustracions en diaris i revistes, com per exemple per a la revista Rua Sésamo, també per a manuals escolars, storyboards i publicitat. Ha il·lustrat prop de tres desenes de llibres per a nens amb textos de José Jorge Letria, António Manuel Couto Viana, Alice Vieira i António Mota, entre d'altres.

### Com a escriptor

Va publicar la seva primera novel·la el 2008, A Carne de Deus — Aventuras de Conrado Fortes e Lola Benites (Bertrand), al que va seguir el 2009, Enciclopédia da Estória Universal (Quetzal Editors), distingit amb el Gran Premi de Contes Camilo Castelo Branco. El 2010, va publicar Os Livros Que Devoraram o Meu Pai (Editorial Caminho), guardonat amb el Premi Literari Maria Rosa Colaço, i A Contradição Humana (Caminho), guanyador del premio Autors SPA/RTP. El 2012, va ser distingit amb el Premi de la Unió Europea de Literatura amb el llibre A Boneca de Kokoschka (Quetzal, 2010). Jesus Cristo Bebia Cerveja (Alfaguara, 2012) va ser premi Time Out - Llibre de l'Any. El 2014, Per onde Vão us Guarda-chuvas (Alfaguara, 2013) va guanyar el Premi Autors com a Millor Llibre de ficció Narrativa, atorgat per la SPA.

### Com a músic

Forma part de la banda de blues/roots The Soaked Lamb, amb la qual ha enregistrat els àlbums Homemade Blues, Hats and Chairs, i Evergreens.

## Obres Publicades

* Jesucristo bebía cerveza (Alfaguara, 2014)
* La Muñeca de Kokoschka (Rayo Verde, 2015)
* Un Pintor debajo de un fregadero (Rayo Verde, 2017)
* Els llibres que van devorar el meu pare (Blackie Books, 2019)

## Referències

* ↑ «Alfonso Cruz» (en castellà). Rayo Verde. [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ Coutinho, Isabel. «Afonso Cruz vence Prémio da União Europeia de Literatura 2012» (en portuguès). Público, 09-10-2012. [Consulta: 27 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Bloc d'Afonso Cruz
* Entrevista a Afonso Cruz
* Entrevista a Afonso Cruz
* Agents literaris - Bookoffice Arxivat 2014-07-31 a Wayback Machine.
* Entrevista a Afonso Cruz al Podcast Falar Criativo PT
# Leo Adef

Leo Adef és un artista, director de cinema i fotògraf nascut a Buenos Aires (Argentina) en 1990 i establert a Barcelona el 2017.
La seva obra explora la identitat, la joventut, el sexe o les relacions interpersonals en una fusió de realitat i ficció amb una gran influència del moviment queer.
Ha dut a terme diferents exposicions a Espanya, França, Alemanya i a l'Argentina mateix. Ha treballat per a projectes de diferents marques, com ara i-D, MTV, Saint Laurent o Nowness. Ha estat nominat i premiat, entre d'altres, al Berlin Fashion Film Festival, al Festival de Cinema Documental de Toronto i a la Mostra Internacional de Cinema Gai i Lesbià Fire!!.
El seu últim projecte, WARP (2021), captura el procés d'exploració personal a través de diferents persones que l’artista es troba al llarg de la seva vida, i l'aprenentatge que se n'endú.

## Referències

* ↑ Solovieva, Anastasia. «warp, new photography book by leo adef» (en anglès). schon magazine, 2023. [Consulta: 23 març 2023].
* 1 2 «Leo Adef» (en castellà). Centro Internacional de Fotografía y Cine. [Consulta: 14 març 2023].
* ↑ «In conversation with Leo Adef» (en anglès). Glamcult. Arxivat de l'original el 2021-10-26. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ García, Eduardo. «SAFE. El documental de Leo Adef sobre la escena Ballroom» (en castellà). Vein, 07-12-2020. Arxivat de l'original el 2022-06-26. [Consulta: 14 març 2023].
* ↑ Román, Romina. «Leo Adef» (en castellà). Metal Magazine. Arxivat de l'original el 2022-10-05. [Consulta: 14 març 2023].
* ↑ Villarroel, Jatniel. «Leo Adef: Out Of The Norm Vanity Teen 虚荣青年 Menswear & New Faces Magazine» (en anglès britànic). [Consulta: 6 juliol 2021].
# Josep Navarro i Ferrero

Josep Navarro i Ferrero (Beneixama, 1933 - Villena, 2008) va ser un pintor valencià.
Es va formar a l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Carles, a la ciutat de València. Posteriorment, va formar part de grups artístics com Neos, Rotgle Obert i el Moviment Artístic de la Mediterrània. De nou a la comarca de l'Alt Vinalopó, va ser professor i catedràtic de dibuix a l'institut Hernandez Amorós de Villena. També hi cal destacar el seu paper en la difusió i representació del Tractat d'Almizra.
La seua obra abasta des de la dècada dels 50 fins a la dels 90 del segle xx. El seu estil va evolucionar cap a l'abstacció geòmetrica, que destacava per l'harmonia de la composició. El crític d'art Alfons Roig apuntava que "la seua obra fluctua entre les geometries del cosmos: ornaments dipositats sobre les restes d'un paisatge fragmentat i contornejat, buidat de la seua anterior presència, convertit en perenne manifestació d'un artifici conceptual".

## Referències

* ↑ Obituari de Josep Navarro
* ↑ Fullet d'exposició a la Sala Braulio de València, gener 1958, Biblioteca del MUVIM, amb signatura: A.R. C.001/047
* ↑ «José Navarro Ferrero, descansa en pau». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 3 març 2013].
* ↑ «La Casa de Cultura acull una exposició retrospectiva del pintor José Navarro Ferrero». Arxivat de l'original el 2011-08-21. [Consulta: 3 març 2013].
* ↑ Descobreix una obra d'art de José Navarro Ferrero

## Enllaços externs

* "La exposición de José Navarro, un ejemplo de comarcalidad cultural" Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* "Premis del José Navarro Ferrero"
* "Navarro Ferrero, una singular personalitat artística" a El eslabón de Villena
* "Navarro Ferrero, una singular personalitat artística" a Club Información
# Miguel Gutiérrez

Miguel Gutiérrez és el nom dels següents personatges:
* Miguel Gutiérrez Gutiérrez, ex-futbolista mexicà de la dècada dels 50.
* Miguel Gutiérrez Ortega, futbolista madrileny que juga de lateral esquerre.
* Juan Miguel Gutiérrez Márquez, investigador i expert en cinema guipuscoà.
* Miguel Ángel Gutiérrez ex-futbolista peruà de la dècada dels 80.
# Alps suïssos Jungfrau-Aletsch

Alps suïssos Jungfrau-Aletsch és un domini geogràfic que compren un vast conjunt de muntanyes, valls i glaceres dels Alps bernesos a Suïssa, declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l'any 2001. Està delimitat al nord per la vall de Grindelwald (al cantó de Berna) i al sud per la vall del riu Roine (al cantó del Valais). El 2007 el domini fou ampliat fins als seus límits actuals. La denominació oficial de la UNESCO és Swiss Alps Jungfrau-Aletsch (anglès) i Alpes suisses Jungfrau-Aletsch (francès). Fins al 2008 s'anomenava oficialment Jungfrau-Aletsch-Bietschhorn.

## Àrea

El domini Alps suïssos Jungfrau-Aletsch comença al nord, al massís de la Jungfrau, a l'Oberland bernès, integrat per muntanyes com l'Eiger, el Mönch i la pròpia Jungfrau. Al centre de la regió hi ha la glacera d'Aletsch. Cap a l'est s'estén el perímetre pel Lauteraarhorn, el Finsteraarhorn (amb 4.273 msnm el punt més alt), el Oberaarhorn i el Grimselpass. A l'oest en formen part les valls de Kandertal i Lötschental, el grup del Blüemlisalp, el Bietschhorn i diverses valls al vessant sud d'aquest.

### Municipis

Al cantó de Berna:
* Grindelwald
* Lauterbrunnen
* Meiringen (des de 2007)
* Schattenhalb (des de 2007)
* Innertkirchen (des de 2007)
* Guttannen (des de 2007)
* Kandersteg (des de 2007)
* Reichenbach (des de 2007)
Al cantó del Valais:
* Bellwald
* Fiesch / Fieschertal
* Betten
* Ried-Mörel
* Naters i Belalp
* Blatten
* Birgisch
* Mund
* Raron
* Baltschieder
* Eggerberg
* Ausserberg
* Niedergesteln
* Steg (des de 2007)
* Hohtenn (des de 2007)
* Ferden (des de 2007)
* Kippel (des de 2007)
* Wiler (des de 2007)

## Referències

* ↑ UNESCO - Convention concerning the protection of the world cultural and natural heritage - World Heritage Committee - Twenty-fifth session Helsinki, Finland 11 - 16 December 2001 - pàg. 50
* ↑ «Approval of site extension and management plan for Jungfrau-Aletsch-Bietschhorn World Natural Heritage, DETEC». Arxivat de l'original el 2011-06-14. [Consulta: 5 maig 2013].
* ↑ UNESCO - Decisions adopted at the 32nd session of the World Heritage Committee (Quebec City, 2008) - Changes to names of propierties inscribed on the World Heritage list pàg.152

## Enllaços externs

* Swiss Alps Jungfrau-Aletsch a Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO (anglès)
* Swiss Alps Jungfrau-Aletsch a Oficina de Turisme de Suïssa
# Criolitionita

La criolitionita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom en al·lusió a la seva relació amb la criolita i el seu contingut en liti.

## Característiques

La criolitionita és un halur de fórmula química Na₃Li₃[AlF₆]₂. Cristal·litza en el sistema isomètric. Es troba en forma de dodecaedres, de fins a 17 centímetres, els quals poden mostrar {112}; comunament com agregats granulars gruixuts. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2,5 i 3. És un mineral químicament relacionat amb el grup estructural del granat.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la criolitionita pertany a «03.CB - Halurs complexos, nesoaluminofluorurs» juntament amb els següents minerals: criolita, elpasolita, simmonsita, colquiriïta, weberita, karasugita, usovita, pachnolita, thomsenolita, carlhintzeïta i yaroslavita.

## Formació i jaciments

Es troba pegmatites granítiques. Sol trobar-se associada a altres minerals com: criolita, quars, fluorita, siderita, quiolita, pachnolita, thomsenolita, ralstonita o prosopita. Va ser descobert l'any 1904 al dipòsit de criolita d'Ivittuut, a Sermersooq (Groenlàndia). També ha estat descrita a la pegmatita de Zapot (Nevada, Estats Units), així com a l'óblast de Txeliàbinsk i a la regió dels Urals, a Rússia.

## Referències

* ↑ «Cryolithionite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 març 2016].
* 1 2 «Cryolithionite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 18 març 2016].
# Cucut sargantaner de Cuba

El cucut sargantaner de Cuba (Coccyzus merlini) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita boscos i matolls de Cuba. El cucut sargantaner de les Bahames ha estat considerat una subespècie.