OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Club Patí Masquefa

El Club Patí Masquefa és un club d'hoquei sobre patins de Masquefa, fundat l'any 1968. Creat amb el nom d'Hoquei sobre Patins CN l'Alzinar, adoptà el seu nom actual el 1978. Disposa d'un equip sènior que ha jugat en diverses etapes en la Primera Nacional Catalana. Des del 1993 disposa d'una secció de patinatge artístic i disputa els seus partits al Pavelló Municipal de Masquefa. El 2010 l'entitat fou premiada amb el Premi Esports-Q de la Secretaria de l'Esport de la Generalitat de Catalunya per la seva tasca formativa de l'hoquei base.

## Referències

* ↑ «El CP Masquefa celebra el seu 50è aniversari amb un homenatge als integrants de la primera plantilla de l'any 1968». Ajuntament de Masquefa, 10-09-2018. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ «Club Patí Masquefa». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Masquefa, Per Ajuntament de. «Històric ascens del Club Patí Masquefa a Primera Nacional Catalana», 22-05-2013. [Consulta: 12 abril 2022].
* ↑ «La Generalitat premia el Club Patí Masquefa pel seu planter». Ajuntament de Masquefa, 27-01-2010. [Consulta: 12 abril 2022].

## Enllaços externs

* Club Patí Masquefa - Lloc web oficial
# V Premis Barcelona de Cinema

Els V Premis Barcelona de Cinema foren els cinquens Premis Barcelona de Cinema, predecessors dels Premis Gaudí, atorgats pel Col·legi de Directors de Cinema de Catalunya. L'entrega es va celebrar el 19 de desembre de 2006 a la Sala Foyer Gran Teatre del Liceu de Barcelona i la gala fou dissenyada per Ricard Bofill, presentada per Rosa Maria Sardà i Juanjo Puigcorbé sota la direcció de Joaquim Oristrell harmonitzada per als acords del jazz d'Txell Sust & August Tharrats Trio. Salvador (Puig Antich) va guanyar set dels vuit guardons als que optava.

## Premis i nominats per categoria

| Millor pel·lícula | Millor director |
| Salvador (Puig Antich) | Manuel Huerga per Salvador (Puig Antich) Bigas Luna per Jo sóc la Juani Maria Ripoll per La teva vida en 65' Mireia Ros per El triunfo |
| Millor actor | Millor actriu |
| Daniel Brühl per Salvador (Puig Antich) Juan Diego per El triunfo Pepe Rovira per El taxista ful | Verónica Echegui per Jo sóc la Juani Ana Fernández per Sin ti Tamara Arias per La teva vida en 65' |
| Millor muntatge | Millor fotografia |
| Josep Miquel Aixalà i Martí i Santy Borricón per Salvador (Puig Antich) Jaume Martí i Farrés per Jo sóc la Juani Domi Parra per La leyenda del tiempo | David Omedes per Salvador (Puig Antich) Albert Pascual per Jo sóc la Juani José Luis Alcaine per Tirant lo Blanc |
| Millor pel·lícula documental | Millor director novell |
| Cineastes en acció de Carlos Benpar Aguaviva d'Ariadna Pujol La casa de mi abuela d'Adán Aliaga | Albert Serra i Juanola per Honor de cavalleria Sílvia Quer per Febrer Carlos Martín Ferrera per Zulo |
| Millor guió | Millor música |
| Albert Espinosa per La teva vida en 65' Jo Sol per El taxista ful Lluís Arcarazo per Salvador (Puig Antich) Albert Espinosa per Deu ser que ningú és perfecte | Lluís Llach per Salvador (Puig Antich) Johnny Tarradellas per El triunfo Maria Ripoll per Tu vida en 65' |
| Millor direcció artística | Millor pel·lícula en versió original catalana |
| Antxón Gómez per Salvador (Puig Antich) Llorenç Miquel per El triunfo Josep Rosell per Tirant lo Blanc | Albert Serra i Juanola per Honor de cavalleria Ventura Pons per Animals ferits Carlos Benpar per Cineastes en acció Sílvia Quer per Febrer |
| Millor telefilm | Premi Especial |
| Sílvia Munt per Coses que passen... Ferran Llagostera i Coll per Chapapote... o no Dario Argento per T'agrada Hitchcock? | Carles Balagué pels Cinemes Méliès |

## Referències

* ↑ 'Salvador' tiene ocho propuestas para los Premios Barcelona de Cine, El País, 5 de desembre de 2006
* ↑ 'Salvador' arrasa als Premis Barcelona de Cinema, El Periódico, 20 de desembre de 2006
* ↑ "Salvador" guanya set dels vuit guardons als quals optava en els Premis Barcelona de Cinema, ccma.cat, 19 de desembre de 2006

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 2006
* 51a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
* XXI Premis Goya
* XVI Premis Turia
# Cal Miquel de Muntanya

Cal Miquel de Muntanya és una masia del poble de la Coma, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès).

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 224 amb la denominació Miquel
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al mapa de l'ICC, al padró municipal i al llibre Masies del Solsonès amb la denominació Miquel
# Cerchiara di Calabria

Cerchiara di Calabria és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis d'Alessandria del Carretto, Cassano all'Ionio, Castrovillari, Civita, Francavilla Marittima, Plataci, San Lorenzo Bellizzi i Villapiana a la mateixa província, i Terranova di Pollino a la de Potenza.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi de Cerchiara di Calabria :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Cerchiara di Calabria» (en italià).
# Joan Francesc Piferrer i Massià

Joan Francesc Piferrer i Massià (Barcelona, 1771- 27 de febrer de 1848) va ser un impressor barceloní. Com el seu pare Tomàs, va obtenir el càrrec d'impressor del Sant Ofici de la Inquisició.
El 1778, amb divuit anys, va obtenir el mestratge, accessió ràpida que va aconseguir com a fill d'un mestre adinerat. El 1793 es va casar amb Mariana Depaus, filla del xirurgià Ramon Depaus, amb qui va tenir cinc fills. Va prendre els negocis familiars en una època de conjuntura política i bèl·lica poc favorable als negocis. Va imprimir llibres i discursos del Col·legi Reial de Cirúrgia, ordenances de la facultat de Farmàcia i la famosa Máscara Real i d'altres. Obres que interessaven els sectors professionals més destacats, l'oligarquia administrativa i l'elit dels gremis.
La Biblioteca de Reserva de la Universitat de Barcelona conserva més de 300 obres publicades per Piferrer, així com diversos exemples de les seves marques d'impressor, que el que van identificar al llarg de la seva trajectòria professional.

## Referències

* ↑ «Defuncions.Any 1848.Llibre primer.Registre núm.971.». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 27-02-1848. [Consulta: 29 gener 2020].
* ↑ Burgos & Peña, 1987, p. 188.
* ↑ Burgos & Peña, 1987, p. 189.
* ↑ Burgos & Peña, 1987, p. 196.
* ↑ «Catàleg de les biblioteques de la UB/Fons Antic». [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Base de dades Marques d'impressors: Piferrer, Joan, 1676-1750 o 1751». [Consulta: 15 abril 2020].

## Bibliografia

* Burgos, Francesc Xavier; Peña i Diaz, Manuel «Imprenta y negocio del libro en la Barcelona del siglo XVIII. La casa Piferrer» (pdf) (en castellà). Manuscrits: revista d'història moderna, 6, 1987, pàg. 181-216.

## Enllaços externs

* «Obras de Piferrer, Juan Francisco, fl. 1779?-1846». Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes. Arxivat de l'original el 2017-01-02. [Consulta: 1r gener 2017].
# Mohsen Namjoo

Mohsen Namjoo (persa: محسن نامجو) (Torbat-e Jam, 4 de març de 1976), també conegut per la premsa occidental com "El Bob Dylan de l'Iran", és un cantautor, acadèmic musical i instrumentista de setar iranià. El seu estil musical combina el blues, el rock o el jazz amb la música iraniana. Les lletres de les seves cançons acostumen a ser poemes perses clàssics o contemporanis o bé lletres pròpies, on s'hi solen trobar elements sarcàstics i irònics. També ha destacat pel seu rang vocal de quatre octaves i per innovar en el cant, intentant desenvolupar noves formes que busquen la màxima expressivitat. Des de 2009, viu als Estats Units.

## Biografia

Mohsen Namjoo va néixer el 19 agost 1976 a Torbat-e Jam, una petita ciutat de la regió del Razavi Khorasan, al nord-est de l'Iran i propera a la frontera amb Turkmenistan i Afganistan. Ben aviat, però, la seva família es va mudar a la capital de la regió, Mashad, i Mohsen va créixer allà. Entre els 12 i els 18 anys va estudiar cant tradicional iranià sota la supervisió de Nassrolah Nasseh-Pour, en uns cursos organitzats pel ministeri de cultura i guiatge islàmic. El 1994 va accedir a la Universitat d'art dramàtic de Teheran i va estudiar teatre durant un semestre, mentre esperava que comencessin les classes de música. Les lliçons de teatre, tot i durar poc temps, van exercir una gran influència en la seva música i la seva vida. L'any següent, el 1995, es va començar les lliçons de música a la Universitat de Teheran, on va familiaritzar-se amb la música occidental. Considera Jim Morrison, Chris Isaak, Mark Knopfler, The Doors o Leonard Cohen algunes de les seves principals influències d'aquest tipus de música.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

| Any | Títol en anglès | Títol en persa |
| 2005 | Damavand | دماوند |
| 2007 | Toranj | ترنج |
| 2008 | Jabr-e Joghrafiyaei | جبرِ جغرافیایی |
| 2009 | Oy | آخ |
| 2011 | Useless Kisses | بوسه‌های بیهوده |
| 2014 | Trust the Tangerine Peel | از پوست نارنگی مدد |
| 2016 | Personal Cipher | صفر شخصی |
| 2018 | On The String of the Tear's Bow | بر چلّه کمان اشک |
| 2019 | Phantasm | سودای من |
| 2020 | Grandiloquent | مطنطن |

## Referències

* ↑ «Mohsen Namjoo – why the Iranian Bob Dylan wants to be music's Banksy». The Guardian, 27-01-2017.(anglès)
* ↑ «Iran's Dylan on the Lute, With Songs of Sly Protest». New York Times, 01-09-2007.
* 1 2 3 «Mohsen Namjoo Biography». Allmusic.(anglès)
* 1 2 «Mohsen Namjoo: Rebellious voice in exile». Daily Sabah, 05-02-2015.
# Conferència (desambiguació)

«Conferència» té aquests significats:
Esport:
** Football Conference, lliga de futbol anglesa
** Conferència Est
** Conferència Oest
** Conferència Est WNBA
** Conferència Oest WNBA
* Conferència sectorial
** Conferència d'Algesires, reunió a la ciutat andalusa d'Algesires el 1906
** Conferència Bilderberg, reunió anual
** Conferència de Ialta, reunió dels principals líders dels Aliats de la Segona Guerra Mundial
** Conferència de Berlín, conferències realitzades entre 1884 i 1885 a la ciutat de Berlín (Alemanya)
** Conferència de Potsdam, reunió portada a terme a Potsdam
** Conferència Nacional Catalana celebrada a la ciutat de Mèxic el setembre de 1953
** Conferència de Teheran, cimera de les potències aliades durant la Segona Guerra Mundial
** Conferència de Wannsee, exposició d'un grup d'oficials representants del govern de l'Alemanya Nazi sobre la Solució Final
** Conferència de Hèlsinki o Conferència sobre Seguretat i Cooperació a Europa, celebrada a Hèlsinki entre 1972 i 1975
** Conferència d'Ambaixadors
** Conferència de Terranova, primera conferència de les grans potències aliades durant la Segona Guerra Mundial
** Conferència Nacional de Pau de Somàlia o Conferència de Djibouti
** Conferència de Panglong, reunió per determinar el futur de Birmània i la seva relació amb les àrees frontereres poblades
** Conferència General de Pesos i Mesures
** Quarta Conferència de Moscou, conferència bilateral durant la Segona Guerra Mundial
** Conferència de Ceret, reunió posterior del Tractat dels Pirineus per tal d'establir amb precisió els nous límits entre França i Catalunya
** Conferència de Bandung
** Conferència de Perpinyà
** Organització de la Conferència Islàmica
** Conferència de Viena, reunió entre ambaixadors de les majors potències d'Europa (1814-1815)
** Conferència de l'oceà Àrtic
** Conferència d'Assemblees Legislatives Regionals Europees
** Conferència Nacional de Jammu i Caixmir, partit polític de Jammu i Caixmir fundat el 1947
** Conferència de Nacions Sense Estat d'Europa Occidental, organització que agrupa partits nacionalistes minoritaris d'Europa
** Conferència Econòmica de Londres
** Conferència de Pugwash
** Conferència de l'ONU sobre el canvi climàtic 2009, trobada al Bella Center de Copenhaguen (Dinamarca), del 7 al 18 de
** Conferència Solvay
** Conferència de Pau i Reconciliació de Somàlia, sèrie de converses entre faccions bel·ligerants el 2002
** Conferència Nacional Democràtica de Jammu i Caixmir, partit polític de Jammu i Caixmir (Índia)
** Conferència de les Nacions Unides sobre Comerç i Desenvolupament
** Conferència Internacional de Partits i Organitzacions Marxista-Leninistes (Unitat i Lluita)
** Conferència europea dels ministres del transport
** Conferència de Versalles
** Conferència de Somerset House
# V Festival Mundial de la Joventut i els Estudiants

El Cinquè Festival Mundial de la Joventut i els Estudiants (en polonès: V Światowy Festiwal Młodzieży i Studentów) va tenir lloc durant 1955 a Varsòvia, capital de la llavors República Popular de Polònia. Organitzada per la Federació Mundial de la Joventut Democràtica (FMJD), la cinquena edició del seu festival va reunir a prop de 31.000 joves de 114 països sota el lema "Per la pau i l'amistat!".
El context internacional era auspicioso per al Festival, marcat per l'auge del principi de la coexistència pacífica plantejat per Nikita Jrushchov, president del Consell de Ministres soviètic. Para finalitats dels anys 1950 el colonialisme estava en les seves etapes finals i símptoma d'això va ser la Conferència de Bandung, realitzada també en 1955; en el mateix any es va desenvolupar, a Hèlsinki, l'Assemblea Mundial de la Pau. La V edició del FMJE també va estar marcada per protestes i mobilitzacions contra el perill d'una guerra nuclear.
Per la seva banda, l'elecció de Varsòvia com a seu no va ser casual. Polònia havia estat envaïda per tropes de l'Alemanya nazi l'1 de setembre de 1939, donant començament a una Segona Guerra Mundial que acabaria amb la vida d'uns 6.000.000 polonesos. Varsòvia havia estat literalment devastada durant els anys previs, i el nou Estat socialista encara es trobava abocat a la seva reconstrucció.

## Vegeu també

* Festival Mundial de la Joventut i els Estudiants
* Federació Mundial de la Joventut Democràtica

## Enllaços externs

* Informació sobre el V Festival Mundial de la Joventut i els Estudiants Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
* Història dels festivals Arxivat 2005-12-08 a Wayback Machine.
# Cal Miquelet (Vallbona d'Anoia)

Cal Miquelet és una obra modernista de Vallbona d'Anoia (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Façana esgrafiada per Ferran Serra i Sala en els últims dos pisos. Els dibuixos són en la major part geomètrics que ressalten la figura humana que està situada sobre els dos balcons de la primera planta i que està emmarcada per unes orenetes molt estilitzades.
Edifici de tres plantes en no gaire, bon estat de conservació.

## Història

Pels anys 30 va ésser propietat d'en Miquel Moragrega i Ollé, el qual va restaurar.
Actualment es propietat del Bisbat de Barcelona i algunes temporades, com les de l'estiu s'imparteixen classes.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Miquelet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2017].
# Jordi Valls

Jordi Valls és el nom dels següents personatges:
* Jordi Valls i Riera, polític català
* Jordi Valls i Pozo, poeta català
# Javier Santacreu i Cabrera

Javier Santacreu i Cabrera (Benissa, 1965) és un compositor i director valencià. Va estudiar composició amb l'alcoià Xavier Darias i Payà. És membre de l'Escola de Composició i Creació d'Alcoi. Va quedar finalista en les edicions 1990, 1993 i 1995 dels Premis de Composició de la SGAE i va guanyar el Premi de Composició AEOS-Fundación BBVA 2009 per De la belleza inhabitada; el títol fa referència al poema El joven marino de Luis Cernuda.

## Premis

* Premi "Reina Sofía de Composició per a Orquestra", de la Fundació Ferrer Salat, l'any 1998, amb l'obra Oniris (Música del Somni)
* Premi de l'Associació Espanyola d'Orquestres Simfòniques AEOS, en la V edició, 2009
* Premi de Composició Musical en la VI Edició dels Premis a la Creació Artística de la Universitat de Saragossa 2010.

## Referències

* 1 2 3 4 «De la belleza inhabitada, de Javier Santacreu, Premio de Composición AEOS-Fundación BBVA 2009». Arxivat de l'original el 2010-03-25. [Consulta: 30 desembre 2011].
* ↑ Fundació Ferrer Salat 1998: Javier Santacreu Cabrera “Oniris” (Música del Somni)
* ↑ Web de l'Associació Espanyola d'Orquestres Simfòniques Arxivat 2010-09-16 a Wayback Machine. on apareix el llistat de guanyadors del Premi.
* ↑ Notícia del V Premi AEOS-Fundació BBVA a EuropaPress
* ↑ Acta del jurat del VI Premi a la Creació Artística Arxivat 2010-03-10 a Wayback Machine. de la Universitat de Saragossa
# Missions Secrètes

Missions Secrètes, creada per Jean Dubuffet, data de l'any 1953 i és un oli sobre llenç de 89 x 116 cm.
L'obra pertany a l'IVAM i, junt amb altres obres, forma part d'una col·lecció dedicada als informalismes. És d'una sèrie dels paisatges matèrics de Dubuffet on canvia la forma tradicional de veure una obra.
Missions secrètes és el resultat de propostes i projectes presentats en les Hautes pâtes i la seua prolongació de Pâtes battus pel seu canvi davant de la pintura tradicional. És una reivindicació negativa dels "esquemes formalistes del modernisme: la continuïtat entre forma i matèria, la jerarquia i diferència entre figura i fons i la professionalitat (habilitat tècnica) de l'artista": La dimensió del llenç es trenca mostrant les seues capes matèriques sense seguir la representació habitual de l'espai, una idea de l'Art Brut. La imatge mostra una basta superfície on apareixen tres figures humanes, pel seu treball i canvi del costum tradicional no se sap on jauen els personatges estant en un paisatge de desorientació. L'art i l'espai és creat com un joc que crea i expressa el seu artista. Temps després Dubuffet es reafirmaria dient que "l'espai de l'art és aquell on la idea mateixa de realitat és posada en discussió, on la mirada s'alimenta de les seues pròpies elaboracions mentals, com un peix que pretenguera segregar l'aigua en què nada".

## Referències

* ↑ «JEAN DUBUFFET» (en espanyol europeu). [Consulta: 19 novembre 2021].
* 1 2 Institut Valencià dÁrt Modern. 50 obras maesstras de la Colección del IVAM : 1900-1950. València: Institut Valencià dÁrt Modern, 2019. ISBN 978-84-482-6416-1.
# Teodòrides

* Per a altres significats, vegeu «Teodòrides de Sició».
Teodòrides de Siracusa, en llatí Theodoridas, en grec antic Θεοδωρίδας, fou un poeta líric i epigramàtic que es suposa que visqué al mateix temps que Euforió de Calcis, això és vers el 235 aC. Per una banda un dels epigrames de Teodòrides diu que Euforió està malalt, i per altra, Climent d'Alexandria cita un vers d'Euforió "en rèplica o resposta" a Teodòrides.
Va tenir un lloc a la Garlanda de Meleagre. A més dels divuit epigrames que se li atribueixen a l'Antologia grega, alguns dels quals és dubtós que siguin d'ell, escrigué un poema líric, Εἰς Ἔρωτα, un ditirambe titulat Κένταυροι, versos llicenciosos i altres poemes, dels que resten alguns fragments, però no els títols.

## Referències

* ↑ Theodoridas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1045
# Companys d'Alexandre el Gran

Els Companys (en grec antic ἑταῖροι, étairoi) constituïen la cavalleria d'elit de l'exèrcit d'Alexandre el Gran. A més d'arma ofensiva, feien de guàrdia personal del Regne de Macedònia. Utilitzada en conjunt amb la falange macedònia, aquesta «fixava» l'enemic en un lloc, mantenint-se en formació defensiva, i la cavalleria de companys carregava contra el flanc o per darrere. La cavalleria rebia per aquest motiu el nom de «martell» en les estratègies, perquè aixafava literalment a les unitats enemigues retingudes per l'«enclusa" (la falange). Normalment, Alexandre liderava la càrrega, formant els seus genets en falca.
Els Companys estaven organitzats en esquadrons de 200 a 300 soldats. A la campanya de Pèrsia hi havia vuit esquadrons, comandats per Filotes, sent un l'esquadró real (format pels amics íntims d'Alexandre, fills de nobles macedonis).
Al mateix temps, aquestes tropes protegien els flancs de la línia de combat durant la batalla. Els Companys cavalcaven en els millors cavalls, a pèl o sobre una manta, i rebien el millor armament disponible. Cada un portava una llarga llança llancívola (xiston), una espasa similar a la falcata ibèrica (kopis) per al combat cos a cos, cuirassa de cuir, braçals protectors i elm. Els cavalls també estaven parcialment protegits.
Com cavalleria pesant, els Companys van resultar l'arma decisiva d'Alexandre el Gran en batalla.

## Referències

* ↑ Nawotka, Krzysztof. Alexander the Great (en anglès). Cambridge Scholars Publishing, 2009, p. 34. ISBN 1443818119.
# Benny Gantz

Binyamín "Benny" Gantz (hebreu: בנימין "בני" גנץ‎) (Kfar Ahim, Israel, 9 de juny de 1959) és un militar i polític israelià que fou el 20è cap de l'Estat Major de les Forces de Defensa d'Israel de febrer de 2011 fins al febrer de 2015. El desembre de 2018 creà el partit polític Resiliència per a Israel. Posteriorment el partit s'alià amb Yesh Atid per tal de formar una aliança centrista per a les eleccions legislatives del 9 d'abril de 2019. Aquesta coalició s'anomena Blau i Blanc.
Després de tres eleccions consecutives, finalment, després de les de 2020, Gantz pactà un govern d'unitat amb Netanyahu en el qual cadascú exerciria de primer ministre durant un any i mig. Això provocà el trencament de la coalició Blau i Blanc atès que Yeix Atid i la majoria de membres del Telem no donaren suport al pacte. Durant el primer any i mig en què Netanyahu exercia de primer ministre, Gantza ocupà el càrrec de ministre de defensa.
El 12 d'octubre el Partit de la Unitat Nacional va anunciar que formaria un gabinet de guerra amb el Likud. Benny Gantz va ser nomenat ministre sense cartera en el govern de Benjamin Netanyahu, del que va sortir el 9 de juny de 2024.

## Referències

* ↑ «Proposta de transcripció de l'hebreu en textos escrits en català». IEC.
* ↑ Garcia Gascón, Eugeni. «L'exgeneral Gantz revoluciona la política a Israel», 01-02-2019.
* ↑ Fernández Palomo, Laura. «Nueva coalición centrista israelí crea una alternativa real a Netanyahu» (en castellà). La Vanguàrdia, 21-02-2019.
* ↑ «El líder de l'oposició a Israel formarà un govern d'unitat amb Netanyahu». Ara, 26-03-2020.
* ↑ Hoffman, Gil. «Blue and White splits as unity deal with Likud approaches» (en anglès). The Jerusalem Post, 27-03-2020.
* ↑ Keller-Lynn, Carrie. «Knesset okays war cabinet; PM: Saturday ‘most horrible day for Jews since Holocaust’» (en anglès). The Times of Israel, 12-10-2023. [Consulta: 19 maig 2024].
* ↑ «Centrist Benny Gantz is quitting Israel’s war Cabinet, citing frustrations with Netanyahu». Associated Press, 09-06-2024. [Consulta: 10 juny 2024].
# Cinturó roig

Es coneix com a cinturó roig aquells municipis al voltant de Barcelona, per això cinturó, on s'havia votat majoritàriament el PSC, o altres partits d'esquerra (i per això roig), des de la restauració de la democràcia espanyola. Tot i així, durant els darrers anys el suport a aquests partits ha anat minvant en aquests municipis per altres partits d'una adscripció més dretana i alhora més clarament espanyolista.
A les eleccions municipals del 2019 es reverteix aquesta tendència amb majoria absoluta del Partit dels Socialistes de Catalunya a ciutats com l'Hospitalet de Llobregat, Santa Coloma de Gramenet o Cornellà de Llobregat, entre d'altres.

## Vegeu també

* Àrea Metropolitana de Barcelona
* Color polític

## Referències

* ↑ «El 'cinturó roig' és menys vermell i hi guanyen pes el Partit Popular i la ultradreta», 23-05-2011. [Consulta: 28 setembre 2015].
* ↑ «L'àrea metropolitana es tenyeix de ‘taronja’ i capitalitza l'efervescència de Ciutadans», 28-09-2015. Arxivat de l'original el 2015-09-29. [Consulta: 28 setembre 2015].
* ↑ Llamas, Víctor Vargas. «Resultats electorals a l'àrea de Barcelona: El cinturó aposta al vermell», 26-05-2019. [Consulta: 27 maig 2019].
* ↑ Bravo, Rosa M. «El cinturó es torna a vestir de roig». [Consulta: 27 maig 2019].