OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ander Gil García

Ander Gil García (Barakaldo, 9 de febrer de 1974) és un mestre d'educació primària i polític espanyol del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE).
Va néixer el 9 de febrer de 1974 a Barakaldo, Biscaia. Diplomat en Magisteri d'Educació Primària per la Universitat de Burgos, la seva carrera política va començar el 1995, quan es va convertir en regidor de l'Ajuntament de Valle de Mena, a la província de Burgos, on va estar al capdavant de les competències de Cultura, Educació i Joventut. Gil, que va treballar en un centre d'acollida de menors estrangers no acompanyats biscaí, va ser candidat del PSOE al Senat per Burgos a les eleccions generals del 2011 i va resultar elegit com a senador per primera vegada.
Figura de màxima confiança de Pedro Sánchez, el juny del 2017 va ser elegit per l'executiva federal socialista com a portaveu del Grup Socialista al Senat.

## Referències

* 1 2 Ruiz Valdivia, Antonio «17 cosas que no sabías de Ander Gil». El Huffington Post, 07-09-2018.
* 1 2 3 «Ánder Gil, el portavoz del PSOE en Senado que comenzó como edil de un pueblo». La Vanguardia, 19-06-2017.
* ↑ «Gil García, Ander». Senat d'Espanya.
* ↑ Alías, Marina «Ander Gil, el 'escolta' lenguaraz de Sánchez». Voz Pópuli, 05-11-2018. Arxivat de l'original el 2018-11-16 [Consulta: 16 novembre 2018].
* ↑ «El burgalés Ander Gil, nuevo portavoz del PSOE en el Senado». RTVCyL, 19-06-2017. Arxivat de l'original el 2018-11-16. [Consulta: 16 novembre 2018].
# Plaça de Sant Agustí

La Plaça de Sant Agustí és una plaça situada al centre de la ciutat de València, a prop de l'Estació del Nord i l'Ajuntament de València.
La plaça té una forma de romboide i fita amb els carrers de Xàtiva, Guillem de Castro i Sant Vicent Màrtir al sud i el carrer de Sant Vicent Màrtir i l'avinguda de l'Oest al nord. La plaça està dividida en dos per una andana on se situen quatre parades d'autobús de l'EMT de València, i constitueix un nexe de comunicació important.
N'és de destacar l'església de Sant Agustí d'estil gòtic català, que dona nom a la plaça. A l'est, fent cantó amb el carrer de Xàtiva, es troba la Finca de ferro. Aquesta plaça, junt amb la plaça d'Alfons el Magnànim, és habitualment el punt de partida de les manifestacions a la ciutat. Al carrer de Xàtiva hi ha la FNAC, un gran magatzem. Així mateix, hi ha un aparcament públic soterrani.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Casa al carrer de Sant Antoni, 22 (Castellví de Rosanes)

La Casa del carrer Sant Antoni, 22 és una obra noucentista de Castellví de Rosanes (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres de planta baixa i pis amb la façana arrebossada i pintada de blanc. La coberta no la podem veure perquè hi ha un frontó amb una sanefa de pedra similar a barrots, la zona central està sobrealçada i hi ha un baix relleu ceràmic on figuren les inicials JF i la data de l'acabament de la construcció.
Està fet amb maó i pedra, cobert de forma plana. A la planta baixa hi ha una petita entrada, l'accés de l'habitatge, i una altra de més gran, la del garatge. A sobre seu hi ha una finestra allindada amb ampit de pedra de grans dimensions.

## Referències

* 1 2 «Casa del carrer Sant Antoni, 22». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 gener 2019].
# Eileen Barbosa

Eileen Almeida Barbosa és una escriptora de Cap Verd.

## Biografia

Té un grau en Turisme i Màrqueting. El 2005 Barbosa va rebre el Premi Nacional Pantera Revelació de relats breus i també el de poesia. Va publicar Eileenístico, una col·lecció d'històries curtes, el 2007.
El 2014 Barbosa va ser escollida mentre del projecte Africa39, que selecciona joves africans prometedors, i un relat seu es va publicar dins l'antologia Africa39: Nou escrit de Sud Africa sobre el Sàhara (editat per Ellah Allfrey, 2014). Un crític va comentar: "La meva peça favorita va ser l'escrit fantàstic i apassionat 'Dos Fragments d'Amor,' i espero que se'n tradueixin més textos a l'anglès." Un altre crític es va referir a la història com "una peça reviewer referit a la història com "un peça calmant i líria".

## Referències

* ↑ Teresa Sofia Fortes, "PORTRAIT – Eileen Almeida Barbosa: 'There is no critical spirit in Cape Verde'" Arxivat 2015-04-14 a Wayback Machine., A Semana, 8 May 2007.
* ↑ Africa39, Hay Festival.
* ↑ Margaret Busby, "Africa29: How we chose the writers for Port Harcourt World Book Capital 2014", The Guardian, 10 April 2014.
* ↑ Diandra Rodriguez, "Africa39: New Writing from Africa South of the Sahara" review, Goodreads, 10 November 2014.
* ↑ T. J. Benson, "A Review of Africa 39" Arxivat 2015-04-12 a Wayback Machine., Sankofa magazine, 6 March 2015.
# Tomàs Fàbregas Maristany

Tomàs Fàbregas Maristany, àlies Etxem (el Masnou, Maresme, 1846 - el Masnou, Maresme, 9 de novembre de 1916) fou un mariner català, alcalde del Masnou de 1906 a 1909.
Era del Partit Liberal Fusionista. Es presentà per primer cop a les eleccions municipals de 1903 al Masnou i en sortí elegit com a regidor. De 1904 a 1906 fou tinent d'alcalde segon. El gener de 1906 fou elegit alcalde, càrrec que ostentà fins a juliol de 1909.
Durant el seu mandat, es construí la capella del cementiri i un nou cos per a la Casa Benèfica del Masnou destinat a asil per a malalts pobres, tot gràcies al donatiu de l'hisendat Bonaventura Fontanills Rosés. Un dels esdeveniments que més afectaren la vila fou l'assassinat a ganivetades de la modista Avel·lina Vilà Mogas, de 24 anys, el dia 5 de juliol de 1908, comès per un matrimoni, Andreu Fornells i Dolors Godia, que després intentà fugir a França. El crim seria glosat per Jaume Bertran Estapé en el llibret El crimen de Masnou. També tingué lloc un dels aiguats més importants de la vila, la nit del 9 al 10 de juny de 1909, quan es desbordà la riera de Teià i els torrents inundaren la vila. L'episodi va ser narrat també per Jaume Bertran Estapé en el llibret La inundación de Masnou.

## Referències

* ↑ Toran, Rosa. Atles electoral: els consistoris del Masnou 1812-1979. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2013.
* ↑ Toran, Rosa. Història contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2017, p. 395-396.
* ↑ Bertran Estapé, Jaume. El crimen de Masnou. Badalona: E. Guardiola, 1908.
* ↑ Bertran Estapé, Jaume. La inundación de Masnou. Badalona: E. Guardiola, 1909.
# Jadeitita

Les jadeitites són roques metamòrfiques que es troben en les fàcies d'esquists blaus. Se sol trobar en cossos aïllats de serpentinita alterats per metasomatisme, sovint relacionat a zones de subducció. Les jadeitites solen estar formades per jadeïta, i són explotades freqüentment com a roques ornamentals (jade (mineral). Es troben jadeitites a Myanmar, Guatemala, el Japó, el Kazakhstan i els Estats Units.

## Referències

* ↑ Harlow, G.E., Jadeitites, albitites and related rocks from the Motagua Fault Zone, Guatemala, Journal of Metamorphic Geology 12 (1), 49–68 (1994)
* ↑ Sorensen et al., "The origin of jadeitite-forming subduction-zone fluids: CL-guided SIMS oxygen-isotope and trace-element evidence", American Mineralogist, Volume 91, pages 979–996 (2006)
* ↑ Sorensen, S. S, "Geochemistry of a Jedetite-Serpentine Contact, Guatemala" Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine., Geological Society of America (GSA) 2005 Annual Meetinɡ
* "Guatemala's Olmec Jade", Geotimes, August 2002
# Currus

Currus (grec antic: ἅρμα) era el nom d'un carro de dues rodes característic de Roma, que s'usava principalment a les curses i a la guerra, portat per una sola persona que conduïa dret, protegir pels dos costats i el front i que era obert a la part del darrere. També era un carro lleuger que s'utilitzava per viatjar.
El cos principal del currus es deia antyx (ἄντυξ) o parament corbat. A la part davantera o a les tres parts del carro, formava un parapet defensiu i protector, que sembla que per davant no anava gaire més amunt que l'estómac. Era fet de fusta o de metall. Homer diu que era fet de fusta de figuera salvatge. De vegades la paraula antyx s'aplicava a tot el carro.
El currus tenia una barra (iugum, la llança o timó) a la que s'enganxava un o dos animals a cada costat amb el jou, fixat a la llança per un passador. El iugum, a la part oposada en perpendicular s'unia a l'eix (que es deia axis). Les rodes giraven sobre l'eix o fusell, com als carros moderns. L'eix era generalment de roure, i de vegades de freixe o d'om, i els carros dels déus el tenien de ferro. Els extrems acabaven generalment amb un cap d'animal. Al lloc on giraven les rodes hi havia plaques de ferro per reduir el desgast. Les rodes (rotae) giraven sobre l'eix i tenien normalment quatre radis units a un cèrcol de fusta, i portaven una protecció de ferro, al voltant exterior.

## Referències

* ↑ Article sobr "currus".(anglès)
* 1 2 Smith, William (ed.). «Currus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ Homer. Ilíada, XXI, 37
* ↑ Llança d'un carro. Definició.(català)
* ↑ Eix o fusell.Definició.(català)
# Llista de Saqqara

La llista de Saqqara és una llista de faraons de l'antic Egipte que es va trobar a la tomba de l'escriba reial Thuneri, a Saqqara.
La llista tenia 58 cartutxos però només se'n conserven 47, que van des d'Anedjib de la dinastia I fins a Ramsès II. Els noms dels reis del segon període entremig no hi figuren.
# Universitat Ramon Llull

La Universitat Ramon Llull és una universitat privada amb seu a Barcelona. Fundada l'1 de març de 1990 i aprovada pel Parlament de Catalunya el 10 de maig de 1991, es tracta d'una federació d'entitats de llarga història sota el paraigua de la Universitat Ramon Llull Fundació Privada. Universitat privada d'inspiració cristiana sense ànim de lucre, va ser la primera universitat privada reconeguda a l'Estat espanyol. Un dels seus principals impulsors fou Enric Corominas i Vila.
Està integrada per vuit institucions d'ensenyament superior i recerca (IQS, Blanquerna, La Salle, ESADE, Facultat d'Educació Social i Treball Social Pere Tarrés, Observatori de l'Ebre, Institut Borja de Bioètica i Institut de Salut Mental Vidal i Barraquer) i un centre adscrit, l'Escola Superior de Disseny ESDi.

## Facultats i escoles

* IQS School of Engineering
* IQS School of Management
* Facultat de Psicologia, Ciències de l'Educació i de l'Esport Blanquerna
* Facultat de Ciències de la Salut Blanquerna
* Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals Blanquerna
* Escola Tècnica Superior d’Enginyeria La Salle
* Facultat Internacional de Comerç i Economia Digital La Salle
* Escola Tècnica Superior d'Arquitectura La Salle
* Facultat de Filosofia La Salle
* Escola Superior d'Administració i Direcció d'Empreses ESADE
* Facultat de Dret Esade
* Facultat d'Educació Social i Treball Social Pere Tarrés
* Escola Superior de Disseny ESDi (centre adscrit)

## Instituts universitaris

* Institut Universitari Observatori de l'Ebre
* Institut Universitari de Salut Mental Vidal i Barraquer
* Institut Borja de Bioètica

## Referències

* ↑ «Mor Enric Corominas i Vila, president del Patronat de la Universitat Ramon Llull (1994-2001) i membre del Comitè d’Honor de la URL (2013-2023)». URL. [Consulta: juliol 2023].
* ↑ Sabater, Jordi. L'Icesb (1951-2001) : crònica de mig segle al servei de l'Església i la societat catalanes. Barcelona: Claret, 2002.

## Enllaços externs

* Universitat Ramon Llull - Lloc web oficial
# Tomàs Diví i Beyras

Tomàs Diví i Beyras (Girona, 1904 - Châteaudun, 1971) fou un pintor català exiliat a França.

## Vida

Tomàs Diví va néixer a Girona el 1904. Els seus pares eren artistes: Josep Diví, professor a l'Escola de Belles Arts de Barcelona, i Dolors Beyras, pintora de teles. Ell va entrar a l'Escola a Barcelona, on el seu pare exercia de professor des del 1908, als 13 anys i va aconseguir el seu diploma sense gaire esforç, demostrant grans dots per la línia, la forma i el color. Va començar a viure professionalment de la pintura fins a 1936, quan esclatà la Guerra Civil espanyola i fou mobilitzat a l'exèrcit republicà com a cartògraf de cavalleria.
El 1939 va acabar la guerra i va haver d'emprendre el camí de l'exili cap a França. Després de passar tres anys entre diferents llocalitats, finalment es va establir a Châteaudun el 1940, al departament d'Eure i Loir, i es va casar amb Germaine Crépeau.
Va establir uns lligams molt forts amb la seva vila d'adopció. A la seva mort, l'any 1968, la vídua va fer donació de 21 quadres perquè fossin repartits per les escoles de la població. De fet, una d'elles s'anomena Col·legi Tomàs Diví, en honor seu.

## Evolució pictòrica

A Châteaudun va entrar a treballar a la fàbrica Paulstra, de manera que en un primer moment no va poder dedicar-se a la pintura. Tampoc ho va poder fer de manera plena al llarg del temps que va durar l’ocupació de França, ja que a Diví li mancaven els estris més bàsics per dedicar-se al seu ofici: tubs de pintura, llenços, etc. encara que va provar de continuar dibuixant amb carbons i llençols vells. L’any 1945 es troba documentada la pintura Rêves et vie –Somnis i vida–, una de les primeres pintures fetes poc després del final de l’ocupació, en el moment que Diví comença a tenir material per poder pintar. Es tracta d’una pintura a l’oli de grans dimensions i d’estil surrealista. El 1949 pinta la seva primera obra de gran format, Travaux des champs, actualment a l'Hôtel de Châteaudun. En ella apareixen uns homes treballant el camp i unes espigoladores, feina molt comuna a França i encara legalment reconeguda des de l'edat mitjana. Es tracta d’una peça influenciada per la tradició pictòrica francesa de Jean-Françoise Millet d’enaltiment de les feines agrícoles, però d'estil més proper al cubisme. Cal assenyalar que el lema francès de l’època era Par l’épée et la charrue –per l'espasa i l’arada—, l'espasa en temps de guerra i l’arada en temps de pau. La representació de treballadors llaurant un camp de blat en el moment històric i el lloc en el qual està pintat mostra la integració de Diví dins la societat i els corrents estètics francesos del moment.
Quan a principis de 1950 va ser contractat a mitja jornada al despatx de l’arquitecte M. Louis Esnault, Diví tenia els matins lliures per poder dedicar-se a la pintura plenament, i la seva evolució pictòrica va continuar cap a l’abstracció expressionista.
El 1968 va caure malalt però va continuar pintant fins a la seva mort, tres anys més tard.

## Referències

* 1 2 3 4 Breton, Michel. Tomás Diví. Un peintre original. Un grand ami de la Beauce (en francès). Orgères-en-Beauce: Terre de Beauce.
# James M. Hinds

James M. Hinds (1833-1868) va ser un representant a la Cambra de Representants dels Estats Units assassinat pel Ku Klux Klan per causes controvertides, alguns ho van atribuir a un intent de pressionar les eleccions futures per mantenir lleis racistes i d'altres simplement van veure-hi una baralla descontrolada, ja que l'agressor estava begut al moment del crim.
# Cooperativa Agrícola (Marçà)

La Cooperativa Agrícola de Marçà (Priorat), o el Sindicat Nou, és una obra noucentista protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Conjunt de dos edificis bastits en èpoques diferents, d'acord amb criteris i tècniques diferents i que acullen les instal·lacions de la Cooperativa Agrícola. La part més antiga data del 1917 i és constituïda per un edifici de planta rectangular distribuït en tres naus, essent la central de més àmplies proporcions que la lateral. És bastit amb murs de maçoneria i pilastres de maó, amb coberta de teula que reposa sobre entramat de ferro. És d'interès el conjunt de la façana, avui posterior, amb un ús abundant de l'obra vista i àmplies obertures. La part més moderna, construïda el 1929, constitueix el dit sindicat nou, amb accés per la carretera de Falset i de proporcions més modestes que l'anterior, situat a la seva part posterior. És bastit de maçoneria i maó, arrebossats. La seva disposició és d'un cos de tres naus, la central més alta que les laterals, creuat per una nau d'igual altura que la principal, totes dues cobertes per teulades a dues vessants.

## Història

El 1913 es fundà el Sindicat Vinícola del Baix Priorat que edificà i acabà el 1917 el primer edifici conegut com a "sindicat vell", d'àmplies dimensions i d'acord amb la tipologia de l'època. El 1919 es fundava el segon sindicat, dit "nou", el Sindicat Agrícola i Caixa Rural, que passat un temps aixecà el segon bloc. Ambdues entitats es fusionaren el 1936 i l'accés principal passà a ser pel sindicat "nou", ateses les millors possibilitats de comunicació sense haver de travessar el poble.
El 1998, la Cooperativa Agrícola de Marçà es va unificar amb la Cooperativa Agrícola de Falset. La nova Cooperativa es dedica a l'elaboració i comercialització de vins sota la denominació d'origen Tarragona, subzona de Falset, i de fruits secs.

## Referències

* 1 2 «Cooperativa Agrícola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].
* ↑ «Cooperativa Agrícola de Marçà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2015].

## Bibliografia

* Asens, Joan; Guia del Priorat, 1981

## Enllaços externs

* «Cooperativa Agrícola de Marçà». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Antígenes (general)

Antígenes（en llatí Antigenes, en grec antic Ἀντιγένης) fou un general d'Alexandre el Gran que ja havia servit abans sota Felip II de Macedònia i va perdre un ull al setge de Perint (340 aC).
Després de la mort d'Alexandre, al 323 aC se li va concedir la satrapia de Susiana. Va ser un dels comandants dels Argiràspides, un cos d'elit de l'exèrcit macedoni. Amb les seves tropes va espiar els moviments d'Èumenes de Càrdia amb intenció de matar-lo, però a la fi va lluitar al seu costat. Després de la derrota d'Èumenes l'any 316 aC, Antígenes va ser capturat per Antígon, que el va cremar viu, segons diuen Plutarc i Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ 1.Antigenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 185
# Premi Feroz al millor cartell

El Premi Feroz al millor cartell és un premi cinematogràfic atorgat anualment des de 2014 per l'Associació d'Informadors Cinematogràfics d'Espanya.

## Guanyadors i nominats

| Edició | Any | Guanyador | Nominats |
| I | 2014 | Sèrie '10 razones' de 3 bodas de más | Cartell 2 de Los amantes pasajeros Sèrie 'Petons' de Barcelona nit d'estiu Cartell de Caníbal Cartell de Stockholm |
| II | 2015 | Cartell 1 de Magical Girl | Cartell d' A escondidas Sèrie #creoencarmina de Carmina y amén Cartell de La isla mínima Cartell de Loreak |
| III | 2016 | Requisits per ser una persona normal | El apóstata Un día perfecto Los exiliados románticos Negociador La novia |
| IV | 2017 | El hombre de las mil caras (cartell final) | Julieta (cartell final) Kiki, el amor se hace Un monstre em ve a veure Tarde para la ira (cartell final) |
| V | 2018 | Handia | El bar (cartell final) La llamada (cartell tease) Pieles (cartell final) Verano 1993 |
| VI | 2019 | Quién Te Cantará | Elena Castillo per Las distancias Bárbara Magdalena per Ana de día Jordi Rins per La enfermedad del domingo Gonzalo Rute per El reino |
| VII | 2020 | Miguel Navia per El crack cero | Eduardo García per El hoyo Laura Renau per La virgen de agosto Aitor Errazquin y Carlos Hidalgo per O que arde Jose Ángel Peña per Ventajas de viajar en tren |
| VIII | 2021 | Jordi Labanda - Rifkin's Festival | Natalia Montes - Akelarre Pablo Dávila i Espinar Gabriel - El arte de volver David de las Heras - Los europeos Alfredo Borés i Berta González - La reina de los lagartos |

## Referències

* ↑ http://www.ecartelera.com/noticias/16625/lista-ganadores-premios-feroz-2014/
* ↑ http://feroz.es/nominados-a-los-premios-feroz-2015/ Arxivat 2014-12-17 at Archive.is
* ↑ María Aller. «Premos Feroz 2020: 'Dolor y gloria' triunfa con seis galardones», 17-01-2020. [Consulta: 20 gener 2020].
* ↑ Premios Feroz 2021: 'Las niñas' y 'Antidisturbios' son justos triunfadores pero 'Veneno' merecía algo más, espinof.com
# Estany de l'Orri de la Vinyola

L'Estany de l'Orri de la Vinyola és un llac d'origen glacial dels Pirineus, del terme comunal de Portè, de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
És a a la vall del Rec de l'Orri, a la zona occidental del terme de Portè, al costat sud-oest de l'Estació d'esquí de Portè - Pimorent. És al sud-oest, força lluny i molt més amunt, de la Bassa de l'Orri de la Vinyola, tot i que comparteixen curs d'aigua.
Aquest estany és molt concorregut per les rutes excursionistes que recorren els Pirineus de la zona oriental d'Andorra i occidental de la Cerdanya.

## Referències

* ↑ L'Estany de l'Orri de la Vinyola en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Una ruta de Wikiloc
* ↑ Una altra ruta, amb fotografies

## Bibliografia

* Becat, Joan. «101 - Portè». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Figuera, Manel. Circuits d'alta muntanya pel Pirineu oriental català: 25 itineraris per carenes del Canigó al Pedraforca. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 66). ISBN 84-9791-077 - X.
* Figuera, Manel. Excursions escollides per a raquetes de neu: 20 itineraris pel Berguedà, l'Alt Urgell i la Cerdanya. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 75). ISBN 84-9791-140-7.
* Gel, Carles. 30 ascensions a peu per la Catalunya Nord. Valls: Cossetània Edicions, 2004 (Azimut, 64). ISBN 84-9791-055 - 9.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Portè». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

### Enllaços externs

* Una ruta de Cegesquí