OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Claperós

Antoni Claperós fou un escultor català del segle xv. De la seva vida només es tenen detalls de la seva llarga participació en les obres de la catedral de Barcelona, des de l'any 1414 fins a 1454, com mestre d'obres se li cita treballant a la base del cimbori l'any 1422 juntament amb Llorenç Reixac.
Va col·laborar també al claustre, on cobrava 121 sous, una quantitat superior a altres escultors
o sigui, pels relleus dels capitells del brollador del claustre i també de l'elaboració d'una clau de volta, per a una de les seves galeries, representant el Davallament. L'obra més important va ser el brollador amb la volta, en els llibres de l'obra de la catedral, es relata que va treballar al costat del seu fill Joan Claperós a les imatges de la clau de volta del sortidor entre els anys 1448 i 1449. Aquesta representa a Sant Jordi lluitant contra el drac i està sostinguda per caps d'àngels.
També va executar escultures en terra cuita, com una creu de terme, encàrrec de l'any 1454, per a Barcelona, i una escultura de Santa Eulàlia de Barcelona que es guarda al Museu de la Catedral de Barcelona.
El capítol de la catedral de Girona, li va encarregar l'any 1458 les dotze imatges per a la porta dels Apòstols. L'any 1936, durant la guerra civil espanyola, van ser destruïdes. Solament queden fotografies d'aquesta obra.

## Bibliografia

* Barral i Altet, Xavier; Art de Catalunya, Escultura antiga i medieval, Volum 6 (1997), Barcelona, Edicions L'Isard. ISBN 84-921314-6-2
# Antoni Clos i Domènech

Antoni Clos i Domènech (ca. 1914 - Girona, 3 de novembre de 1991) fou un fotògraf i cineasta afeccionat.

## Biografia

Antoni Clos fou membre de l'Agrupació Fotogràfica i Cinematogràfica de Girona i Província (AFIC), des dels seus inicis, i formà part de la comissió organitzadora encarregada de redactar i aprovar els estatuts de l'agrupació. Clos fou partícip de concursos fotogràfics i cinematogràfics, dels quals en guanyà diversos premis, com ara el segon premi de Documentals en el II Concurs Nacional de Cine Amateur de Palafrugell, pel seu film Stop en la Costa Brava. En d'altres ocasions, també va participar en concursos com a membre del jurat qualificador.
A més, fou president de l'entitat des de 1968, reemplaçant a Jordi Bosch Mollera. Després de sis anys al càrrec, presentà la seva dimissió el 30 de gener de 1974. Durant la seva presidència, se l'anomenà el "president de la distensió", ja que es va saber envoltar de col·laboradors que, malgrat les seves diferències, volien treballar per a la missió que l'AFIC es proposava des de la seva fundació. Així doncs, amb Clos al front de totes les activitats foto-cinematogràfiques de l'AFIC, i comptant amb un bon nombre de col·laboradors, s'assoliren el creixent auge i l'expansió de la secció del cine-club, l'important pas del Quo vadis? fotogràfic i el realçament del Trofeu Antoni Varés de Cinema Amateur.
En paraules d'Antoni Clos:
   «La labor del President no es pot considerar isolada. No es pot aconseguir res sense uns col·laboradors que treballin. El mèrit del que s'ha fet és de tota la Junta.»

## Referències

* ↑ «Necrològiques - Antoni Clos i Domènech». Diari de Girona p. 37, 05-11-1991. [Consulta: 25 març 2024].
* ↑ «La AFYC y su historia (Capítulo III)» (en castellà). Butlletí: Agrupació Fotogràfica i Cinematogràfica de Girona i Província p. 3, 01-09-1968. [Consulta: 26 març 2024].
* ↑ «Vida Social - Galardonados» (en castellà). Butlletí: Agrupació Fotogràfica i Cinematogràfica de Girona i Província p. 12, 01-03-1967. [Consulta: 26 març 2024].
* ↑ «El homenaje al ex-presidente de la AFYC» (en castellà). Los Sitios de Gerona p. 9, 31-03-1974. [Consulta: 26 març 2024].
* ↑ «Ante la Asamblea General de la AFYC, Don Antonio Clos Domenech, actual presidente de la entidad: «Se me han terminado todos los proyectos, y por tal motivo, presento mi dimisión»» (en castellà). Los Sitios de Gerona p. 9, 27-01-1974. [Consulta: 26 març 2024].
* ↑ «Homenatge a Antoni Clos». Butlletí: Agrupació Fotogràfica i Cinematogràfica de Girona i Província p. 7, 01-05-1974. [Consulta: 26 març 2024].
# Andonis Fostieris

Andonis Fostieris (en grec: Αντώνης Φωστιέρης) (Atenes, 1953) és un poeta grec. Va estudiar dret a la Universitat d'Atenes i Història del dret a la Sorbona de París. Des de 1981, és coeditor, juntament amb Thanassis Niarchos, del prestigiós diari literari I lexi (Η λέξη). Fostieris pertany al l'anomenada "generació dels 70" que és un terme literari que es refereix als autors grecs que van començar a publicar la seva obra durant els anys 1970, especialment cap al final del règim dels Coronels i els primers anys de Metapolitefsi. Fostieris és també un dels poetes més traduïts. Va ser traduït a l'anglès per Kimon Friar (1984), el traductor i erudit famós per les seves traduccions de Nikos Kazantzakis, George Seferis, Odysseas Elytis i molts altres.

## Poemes destacats

* Το Μεγάλο Ταξίδι, 1971
* Εσωτερικοί Χώροι ή Τα Είκοσι, 1973
* Ποίηση μέσα στην ποίηση), 1977
* Σκοτεινός έρωτας, 1977
* Ο διάβολος τραγούδησε σωστά, 1981
* Το θα και το να του θανάτου, 1987
* Η σκέψη ανήκει στο πένθος, 1996
* Πολύτιμη Λήθη, 2003
* Ποίηση 1970-2005, 2008

## Referències

* ↑ Irene Loulakaki-Moore, 'Precious Poetry' Athens News, 11/01/2010, p. 30.
* ↑ Precious Oblivion, trans. T. Nairn - D. Zervanou, Edinburgh: Dionysia Press, 2008.
# Andoni Murua Zenarruzabeitia

Andoni Murua Zenarruzabeitia (Barakaldo, 20 de març de 1953) és un exfutbolista basc de les dècades de 1970 i 1980.

## Trajectòria

Després de força temporades jugant a Tercera i Segona Divisió B, amb clubs com el Bilbao Athletic, el Sestao Sport i el Llevant UE, el gran salt el donà l'any 1979 amb l'AD Almería, club amb el qual debutà a primera divisió i on jugà més de 50 partits. Aquest bon paper el portaren a fitxar pel RCD Espanyol, on jugà 51 partits més a Primera durant dues temporades. El 1983 fitxà pel Racing de Santander on romangué dues temporades, una a Segona i una a Primera. En aquests tres clubs coincidí amb José María Maguregui a la banqueta.
El seu germà Edorta Murua i la seva filla Irune Murua també han estat futbolistes.

## Referències

* ↑ «Murua». Athletic Club. [Consulta: 20 juliol 2013].
* ↑ «ANDONI MURÚA ZENARRUZABEITIA». fuerzaperica.com. [Consulta: 20 juliol 2013].
* ↑ «En los genes». Athletic Club. [Consulta: 20 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Los pequeños privilegios

Los pequeños privilegios és una pel·lícula mexicana dirigida per Julián Pastor l'any 1978, protagonitzada per Pedro Armendáriz Jr., Hugo Stiglitz, Cristina Moreno, Anaís de Melo i Yara Patricia.

## Argument

El film relata les diverses situacions del matrimoni arreglat entre Pedro i Cristina, que viuen entre el confort i l'elegància amb una vida de plena luxes i moda. Dins de la història Cristina es troba embarassada juntament amb la seva amiga Jackie i són ateses per un dels millors especialistes i duen a terme exercicis per a poder donar a llum adequadament. Al mateix temps el matrimoni contracta a Imelda, una jove de província per a ajudar-lo als labors de neteja. Per mitjà de la història d'Imelda dins de la pel·lícula veiem l'altra perspectiva de la societat, en la que també es troba embarassada però el seu estat és un problema per la qual cosa decideix avortar i a causa de no tenir el coneixement suficient, atempta contra la seva vida a tal punt de quedar estèril. Al final de la trama es veu una imatge amb un cert toc d'ironia en la qual Imelda acaba cuidant al bebè de la seva patrona.

## Repartiment

* Pedro Armendáriz Jr. com Pedro.
* Hugo Stiglitz com Hugo.
* Cristina Moreno com Cristina.
* Anaís de Melo com Jackie.
* Leonor Llausás com Yolanda
* Yara Patricia com Imelda.
* Kiki Herrera Calles com Julia.
* Blanca Torres com Arturo.
* José Nájera com Arturo.
* León Singer com doctor Landeros
* Rodrigo Cruz com el porter.
* Lily Garza com amiga 1.
* Carlos León comoJoaquín.
* Sergio Molina com gasoliner.
* María Clara Zurita com infermera

## Premis

Va obtenir el premi a la millor actriu de repartiment en el festival de Panamà de 1978.

## Referències

* ↑ «Ficha de Filmes Nacionales». Centro de documentación e información, Exp. A - 00245, [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Los pequeños privilegios» (en español). Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Ficha de Filmes Nacionales, Los pequeños privilegios». Centro de Documentación e infromación, Exp. A- 00245, [Consulta: 9 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Lophuromys verhageni

Lophuromys verhageni és un rosegador del gènere Lophuromys que viu a una altitud d'entre 2.600 i 3.050 metres al Mont Meru (Tanzània).
Aquesta espècie pertany al subgènere Lophuromys i està relacionada amb L. aquilus. Fou anomenada en honor de Ronald Verhagen per les seves contribucions a la història natural dels mamífers petits a Tanzània. Lophuromys verhageni és un Lophuromys clapat amb la cua curta. És una espècie bastant grossa, però té el crani estret.

## Bibliografia

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* Verheyen, W., Hulselmans, J.L.J., Dierckx, T. & Verheyen, E. 2002. The Lophuromys flavopunctatus Thomas 1888 species complex: a craniometric study, with the description and genetic characterization of two new species (Rodentia-Muridae-Africa). Bulletin van het Koninklijk Belgisch Instituut voor Natuurwetenschappen, Biologie 72:141-182.
# Api Claudi Laterà

Api Claudi Laterà (llatí: Appius Claudius Ap. f. Ap. n. Lateranus) va ser un magistrat romà de l'època de l'Imperi i membre de la família dels Laterans de la gens Sèxtia, una antiga família d'origen plebeu de prou rellevància en aquell moment històric. Era fill, en fecte, d'Api Claudi Marcial, llegat a Tràcia el 166, i de la seva esposa Sèxtia Torquata, filla de Tit Sexti Laterà, cònsol el 154; en conseqüència, era germà d'Api Claudi Julià, cònsol l'any 224.
Figura com a cònsol als fastos en una data indeterminada entre el 184 i el 190. Gràcies a una inscripció sabem que va ser quindecimvir (membre d'un dels grans col·legis sacerdotals de Roma, encarregat de guardar els llibres sibil·lins) i també llegat pro praetore de la legió III Italica, creada l'any 165 per Marc Aureli per combatre els marcomans i establerta a la Rècia.

## Referències

* ↑ Settipani, Christian. «Prosopographie sénatoriale romaine : nouveautés autour des Sextii». A: La prosopographie au service des sciences sociales, 2014 [Consulta: 10 abril 2023].
* ↑ CIL III, 5793
* ↑ «Claudius 202». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
# Llobatera de Prat de Marquet

La Llobatera de Prat de Marquet és una construcció de Vall de Cardós (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga llobatera dins d'un prat de pastura d'una finca particular al paratge anomenat Prat del Marquet de la Vall de Cardós. S'observen restes de les parets de tancament amb filades de lloses de pedra seca més o menys escairades que configuren l'espai destinat a caçar llops. Dintre del recinte hi ha les restes d'un piló de lloses de la mateixa factura de forma arrodonida on s'estacava l'animal o l'esquer que feia de reclam pel llop. Pel costat passa l'antic camí de Lleret.

## Referències

* ↑ «Llobatera de Prat de Marquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Arides

Arides és un antic poble, despoblat d'antic, del terme municipal de la Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme d'Escaló. Estava situat a l'extrem nord-est del terme d'Escaló, en el Pla d'Arides. Havia tingut l'església de Sant Andreu d'Arides, actualment del tot desapareguda.

## Bibliografia

* Coromines, Joan. «Escart». A: Onomasticon cataloniae. IV D - J. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona La Caixa, 1995. ISBN 84-7256-825-3.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Escaló». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Arides en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Apogon exostigma

Apogon exostigma és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a les Illes Ryukyu i el sud de la Gran Barrera de Corall.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Apogon exostigma» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Jordan, D. S. & A. Seale. 1906. The fishes of Samoa. Description of the species found in the archipelago, with a provisional check-list of the fishes of Oceania. Bull. Bur. Fish. v. 25 (for 1905): 173-455 + index 457-488, Pls. 33-53.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Arquimbald II de Borbó

Arquimbald II de Borbó, anomenat "el Verd", (c.960/70 - c.1031/33) va ser senyor de Borbó de 990 fins a la seva mort. Era fill d'Arquimbald I, senyor de Borbó, i Rotgardis.
Va ampliar les seves possessions entre l'Alier i el Loira en detriment del comte Landri de Nevers. És en aquest moment quan es troba la primera menció relativa a Moulins-sur-Allier a les fonts. Arquimbald II també s'interessà en el Berry aprofitant la debilitat dels vescomtes de Bourges. Assisteix l'any 1012 a l'establiment del capítol de canonges de Saint-Ursin i el 1031 al sínode organitzat pel seu fill més jove, Aimó de Borbó, que seria proclamat arquebisbe de Bourges. Al voltant de 1024/1025, va fer una donació la capella de Nostre Senyora de La Faye al priorat de Souvigny. Aquest últim, des que Maiol, quart abat de Cluny, va morir allí l'11 de maig de 994 i estava enterrat, s'havia convertit en un lloc de pelegrinatge on rebia personalitats com Hug Capet el 994 i el seu fill Robert el Pietós el 1031.
Arquimbald II es va casar amb una dona anomenada Ermengarda i tingué quatre fills:
* Arquimbald III de Borbó, senyor de Borbó
* Albuí
* Gerard
* Aimó de Borbó, arquebisbe de Bourges

## Bibliografia

* André Leguai, Histoire du Bourbonnais (« Que sais-je ? », n° 862), Paris, Presses universitaires de France, 1960.
* Anthony Stokvis, Manuel d'histoire, de généalogie et de chronologie de tous les États du globe, depuis les temps les plus reculés jusqu'à nos jours, préf. H. F. Wijnman, éditions Brill Leyde 1889, réédition 1966, Volum II, cp II

## Referències

* Arquimbald II de Borbó a Foundation for Medieval Genealogy
# Lostine

Lostine és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 263 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lostine tenia 263 habitants, 101 habitatges, i 71 famílies. La densitat de població era de 327,6 habitants per km².
Dels 101 habitatges en un 32,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,4% hi vivien parelles casades, en un 6,9% dones solteres, i en un 29,7% no eren unitats familiars. En el 23,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,9% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 26,2% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.538$ i la renda mediana per família de 35.536$. Els homes tenien una renda mediana de 31.250$ mentre que les dones 16.667$. La renda per capita de la població era de 13.388$. Aproximadament el 7% de les famílies i el 13,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lostine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lostine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Losxinni

Losxinni (en rus: Лощинный) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.155 habitants. Pertany al districte municipal d'Engels.

## Referències

* ↑ «МБОУ «ООШ п. Лощиный». Историческая справка о селе». Arxivat de l'original el 2016-03-06.
* ↑ «Указ Президиума ВС РСФСР от 19 октября 1984 года: О ПЕРЕИМЕНОВАНИИ НЕКОТОРЫХ НАСЕЛЕННЫХ ПУНКТОВ В САРАТОВСКОЙ ОБЛАСТИ». Arxivat de l'original el 2016-03-07.
# Antonia de nomine mensis Julii

Antonia de nomine mensis Julii va ser una llei aprovada per rogatio a proposta del triumvir Marc Antoni, que va canviar el nom del mes Quintilis (el cinquè de l'any, però començant pel març) pel de Julilis (juliol), en honor de Gai Juli Cèsar.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 15 [Consulta: 10 abril 2022].
# Bruno Pasquini

Bruno Pasquini (Massa e Cozzile, Toscana, 23 de novembre de 1914 - Montecatini Terme, 12 d'agost de 1995) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1939 i 1952. Va destacar com a gregari de Fausto Coppi i Gino Bartali. Les principals victòries com a professional foren una etapa al Giro d'Itàlia de 1948 i el Giro de Toscana del 1947.

## Palmarès

* 1946
** 1r a la Coppa Andrea Boero
* 1947
** 1r al Giro de Toscana
* 1948
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1951
** 1r al Gran Premi Venturi - Coppa Audace

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1939. 20è de la classificació general
* 1946. 13è de la classificació general
* 1947. 14è de la classificació general
* 1948. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1949. 26è de la classificació general
* 1950. 20è de la classificació general
* 1951. 14è de la classificació general
* 1952. 58è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1948. 19è de la classificació general
* 1949. 24è de la classificació general

## Referències

* ↑ «PASQUINI Bruno». [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Bruno PASQUINI» (en italià). [Consulta: 25 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Bruno Pasquini a sitiodeciclismo.net
# Altivec

Altivec és el conjunt d'instruccions SIMD (en anglès, Single Instruction Multiple Data) propietat de l'aliança AIM (Apple Computer, IBM i Motorola). Aquestes conjunt d'instruccions treballen tant amb nombres enters com amb nombres en coma flotant i hi són implementades en diferents versions de processadors PowerPC (com el G4 de Motorola o el G5 d'IBM). Altivec és una marca registrada propietat de Motorola, per la qual cosa aquest sistema també es coneix com a Velocity Engine (per Apple Computer) i VMX (per IBM).
Malgrat que l'especificació d'Altivec es refereix a un únic conjunt d'instruccions, les implementacions que IBM i Motorola han fet d'ell són diferents quant a lògica de disseny i cap de les dues companyies ha utilitzat mai la implementació de l'altra.
Altivec va ser el sistem SIMD més potent integrat en un microprocessador quan es va introduir a finals de la dècada dels 90. Si el comparem amb altres extensions similars d'aquest període (com és el cas de MMX/SSE de Intel o 3DNow! de AMD), Altivec oferia més registres, més operacions i era més flexible que els seus competidors. Va ser amb l'aparició de SSE2 (propietat de Intel) quan Altivec va poder comparar-se amb un altre sistema de prestacions similars. Els dos treballen amb registres vectorials de 128 bits i poden representar setze enters de 8 bits, vuit enters de 16 bits, quatre enters de 32 bits o 4 valors en punt flotant de 32 bits. Els dos sistemes també inclouen instruccions de control de la memòria cau per tal de reduir al maxim la contaminació d'aquest tipus de memoria quan es treballa amb aquest flux de dades.
Altivec i SSE2 també mostren diferències importants. Al contrari que SS2, Altivec suporta un tipus de dades especial anomenat pixel RGB, pero no pot operar amb valors de coma flotant de doble precisió, i no proporciona cap mecanisme per moure dades directament entre els registres escalars i els registres vectorials. També hi ha diferències quant al nombre de registres vectorials. Altivec proporciona 32 registres de 128 bits, mentres que SS2 només en proporciona 8.

## Exemple d'utilització

La utilització d'Altivec en un programa escrit en C és relativament fàcil. Considerem, per exemple, una funció C que calcula les diferències de dos imatges amb dimensions NxN. El codi resta els valors de cadascun dels pixels que formen les imatges i, en funció del valor resultant, genera una nova imatge en blanc i negre.
El codi C Altivec seria el següent:
# Altlinster

Altlinster (en luxemburguès: Allënster) és una vila de la comuna de Junglinster, situada al districte de Grevenmacher del cantó de Grevenmacher. Està a uns 13,1 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Altlinster». [Consulta: 25 setembre 2015].
# Anaspidoglanis macrostomus

Anaspidoglanis macrostomus és una espècie de peix de la família dels auquenoglanídids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 24 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 32-38.

## Alimentació

Es nodreix de larves d'insectes, crustacis i peixets.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (23 °C-27 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conques dels rius Chiloango (Angola), Ogooué (Gabon) i Nyong, Sanaga i Dja al Camerun.

## Referències

* ↑ «Anaspidoglanis macrostomus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Risch, L.M., 1986. Bagridae. p. 2-35. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch, 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.
* ↑ Vivien, J., 1991. Faune du Cameroun. Guide des mammifères et des poissons. GICAM. 271 p.
* ↑ Kadem Toham, A. i G.G. Teugels, 1998. Diversity patterns of fish assemblages in the Lower Ntem River Basin (Cameroon), with notes on potential effects of deforestation. Arch. Hydrobiol. 141(4): 421-446.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Amiret Touazra

Amiret Touazra (àrab: عميرة التوازرة, ʿAmīrat at-Twāzra) és un poble tunisià de la governació de Monastir. Constitueix una municipalitat amb 6.261 habitants el 2014.

## Administració

Forma una municipalitat o baladiyya, amb codi geogràfic 32 29 (ISO 3166-2:TN-12).
Al mateix temps, constitueix dos sectors o imades, Amiret Touazra (32 58 62) i Amiret Touazra Sud (32 58 63), dins de la delegació o mutamadiyya de Moknine (32 58).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 148-150. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 82-85. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* Amiret Touazra - Lloc web oficial