OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gilbert Saboya Sunyé

Gilbert Saboya Sunyé (Sant Julià de Lòria, 28 de juliol de 1966) és un polític andorrà. Va ser ministre d'Afers Exteriors del Principat del 2011 al 2017, i ministre d'Economia, Competitivitat i Innovació entre el 2017 i el 2019. Va començar la seva trajectòria política el 1994 com a conseller general pel partit Agrupament Nacional Democràtic. Durant la legislatura del 1994 fins al 1996 també va ser President de la Comissió Legislativa d'Economia. Amb el temps va liderar diverses formacions polítiques locals, fins que el 2011 es va unir a Demòcrates per Andorra.

## Formació

El 1989 es va llicenciar en Ciències Econòmiques a la Universitat de Ciències Socials de Tolosa I (França)

## Vegeu també

* Llista dels ministres d'Andorra

## Referències

* ↑ TORT, Marta, Gilbert Saboya: Ministre d'Afers exteriors: Ara Andorra, 29 d'Abril de 2014.
# Labeo devdevi

Labeo devdevi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Myanmar i Tailàndia.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Viuen

Viuen (Alive en l'original anglès) és un llibre escrit per Piers Paul Read basat en fets reals.
L'octubre de 1972, un equip de rugbi uruguaià anomenat Old Christians Club va patir un accident aeri a bord d'un avió de la força uruguaiana de l'aire que els transportava a Xile per participar en un partit. L'avió es va estavellar al mig dels Andes sense poder comunicar-se amb l'exterior. Els supervivents van haver de recórrer a la antropofàgia per subsistir les deu setmanes que van estat perduts a les muntanyes.
Els supervivents van ser José Pedro Algorta, Roberto Canessa, Alfredo Delgado, Daniel Fernández, Roberto François, Roy Harley, José Luis Inciarte, Javier Methol, Álvaro Mangino, Carlos Páez Rodríguez, Fernando Parrado, Ramón Sabella, Adolfo Strauch, Eduardo Strauch, Antonio Vizintín i Gustavo Zerbino. Són ells els que escriuen el pròleg del llibre.

## Resum

L'any 1972 un vol va partir de Montevideo, Uruguai, amb destinació a Santiago, Xile. Hi viatjaven quaranta-cinc passatgers, d'un equip uruguaià de rugbi, l'Old Christians Club, els membres del qual eren estudiants de Col·legi Stella Maris de Montevideo, i els seus amics, familiars i la tripulació del vol. Tots ells es van veure embolicats en un accident aeri a l'estavellar-se l'avió en els Andes el 13 d'octubre de 1972. Dels vint-i-nou que estaven vius al cap de pocs dies de l'accident, altres vuit van ser morts per una allau que va escombrar el seu refugi en les restes de l'avió.
Els supervivents tenien poc menjar i cap font de calor, amb una gran duresa del clima, a més de 3.600 metres d'altitud. Van poder escoltar a les notícies de la ràdio que la recerca d'ells havia estat abandonada. Els equips de rescat no van donar compte dels supervivents fins a 72 dies després de l'accident, quan els passatgers Fernando Parrado i Roberto Canessa, després d'un viatge de 10 dies a través dels Andes, es trobaren un xilè, Sergio Catalán, que va alertar les autoritats sobre l'existència dels altres supervivents. El fet també és conegut com "el miracle dels Andes". Els supervivents van haver de recórrer a la antropofàgia per subsistir les deu setmanes a les muntanyes.

## Ventes

El llibre és supervendes, compta amb fotografies en blanc i negre.

## Pel·lícules

A partir del llibre, el 1993 Frank Wilton Marshall va dirigir una pel·lícula amb el mateix títol.

## Galeria

* Fernando Parrado, Roberto Canessa i Sergio Catalán l'any 1972.
* Roberto Canessa l'any 1974.
* Pedro Algorta l'any 2008.
* Un Fokker F27 de la Fuerza Aérea Uruguaya l'any 1972.
* Lloc de l'accident l'any 2008.
* Mapa amb el recorregut de Parrado i Canesa.
* El volcà Tinguiririca vist des de la vall del riu Tinguiririca

## Vegeu també

* Accident aeri dels Andes

## Referències

* 1 2 «viven!». [Consulta: 4 abril 2014].
* ↑ viven.com.uy. «¡VIVEN! Llibres oficials». Arxivat de l'original el 24 de novembre 2013. [Consulta: 12 gener 2014].
* ↑ gent. «Entrevista Roberto Canessa i Fernando Parrado», 1974. [Consulta: 8 abril 2014].
* ↑ «Viuen!» (en anglès), 1993. [Consulta: 12 gener 2014].

## Enllaços externs

* Read, Piers Paul. Alive: The Story of the Andes Survivors - Llibre a Google Books.
Viccionari
# Paulu Matteiu Della Foata

Paulu Matteiu Della Foata (Azilone-Ampaza, 14 d'agost de 1817 - 3 de gener 1899) fou un religiós i escriptor cors. El 1843 fou ordenat sacerdot, treballà un temps com a professor en el seminari d'Ajaccio, i després fou vicari a Bocognano i Corte. El 1877 fou nomenat bisbe de Còrsega i el 1879 cardenal pel papa Lleó XIII.
Bon coneixedor del cors, l'italià, el llatí i el francès, va escriure en el dialecte d'Ornano i va predicar en cors a les esglésies, alhora que va fer algunes compilacions de poesies que no foren publicades fins a 1973.

## Obres

* Poesie Giocose, in lingua vernacula di a pieve d'Ornanu (1856-1877)
* Predica di a rustaghja
* Invucazioni à a musa campagnola
* Marducheiu
* Preti Santu
* Nanna di u Bambinu
* Discrizzioni di a pievi d'Urnanu

## Poemes

Fragment d'A nanna di lu Bambinu:
    Si spanna l'aria, lu tempu s'assirena,
    Luci la stedda, la luna hè ghjà ripiena :
    Ninna, nanna u me figliolu,
    Addurmenta ti parpena !
    Ninna nanna, biu bia !
    Lu me rè, lu me Missia.
    Tù cun trè dita susteni terra è celi
    È s'tù li chjami, sò pronti è sò fideli.
    O spiranza di la mamma.
    Dolci dolci com'è meli,
    Sapuritu com'è manna,
    Dormi, dormi è fà la nanna.

## Referències

* (cors) Rinatu Coti, conferència feta a Azilonu el 7 d'agost de 1999 don celebra el centenari de la mort de Mossèn Paulu Matteu di la Fuata, U Taravu Arxivat 2005-05-06 a Wayback Machine.
# Sotsvegueria del Vallès

Sotsvegueria del Vallès :
| ← 1716 → ||
| • Decrets de Nova Planta | 1716 |
La sotsvegueria del Vallès va ser una antiga demarcació administrativa del Principat de Catalunya que comprenia gairebé tot el Vallès, excepte Rellinars, Vacarisses, Castellterçol, Sant Quirze Safaja, Castellcir i Aiguafreda. A més, fora d'aquesta comarca, en formaven part Olesa de Montserrat, Riells de Montseny, Dosrius i Òrrius.
Era una sotsvegueria depenent de la vegueria de Barcelona, que al segle xiv era anomenada vegueria de Barcelona i el Vallès. Les capitals de la sotsvegueria foren Caldes de Montbui i, més tard, Granollers (segle xiv).
A partir del 1716, passà a formar part del corregiment de Mataró.

## Referències

* ↑ «sotsvegueria del Vallès | enciclopèdia.cat». [Consulta: 7 novembre 2018].
# West Elkton

West Elkton és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 194 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Elkton tenia 194 habitants, 71 habitatges, i 50 famílies. La densitat de població era de 146,9 habitants per km².
Dels 71 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,5% hi vivien parelles casades, en un 14,1% dones solteres, i en un 28,2% no eren unitats familiars. En el 25,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,9% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 33% entre 25 i 44, un 19,1% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.417 $ i la renda mediana per família de 38.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.938 $ mentre que les dones 25.500 $. La renda per capita de la població era de 16.676 $. Aproximadament el 9,4% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Elkton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Elkton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# País de Morlaix

El País de Morlaix (en bretó Bro Montroulez) és un país situat al departament del Finisterre a la regió Bretanya. Està situat entre la costa de Canal de la Mànega al nord i la carena de les Muntanyes Arrée, i constituït per la badia de Morlaix, l'oest de Bro Dreger i l'est de Bro Leon. Compta amb l'etiqueta Villes et pays d'art et d'histoire

## Administració

Aplega 61 comunes agrupades en les següents estructures intercomunals :
* Comunitat d'aglomeració del País de Morlaix (28 comunes, 680 km², 64.807 habitants)
Botsorhel, Carantec, Le Cloître-Saint-Thégonnec, Garlan, Guerlesquin, Guimaëc, Henvic, Lanmeur, Lannéanou, Loc-Eguiner-Saint-Thégonnec, Locquénolé, Locquirec, Morlaix, Pleyber-Christ, Plouégat-Guérand, Plouégat-Moysan, Plouezoc'h, Plougasnou, Plougonven, Plouigneau, Plounéour-Ménez, Plourin-lès-Morlaix, Le Ponthou, Saint-Jean-du-Doigt, Saint-Martin-des-Champs, Saint-Thégonnec, Sainte-Sève, Taulé
* Comunitat de municipis del País de Landivisiau (19 comunes, 404 km², 31.056 habitants)
Bodilis, Commana, Guiclan, Guimiliau, Lampaul-Guimiliau, Landivisiau, Loc-Eguiner, Locmélar, Plougar, Plougourvest, Plounéventer, Plouvorn, Plouzévédé, Saint-Derrien, Saint-Sauveur, Saint-Servais, Saint-Vougay, Sizun, Trézilidé
* Comunitat de municipis del País Léonard (8 comunes, 112 km², 19.909 habitants)
Île-de-Batz, Mespaul, Plouénan, Plougoulm, Roscoff, Saint-Pol-de-Léon, Santec, Sibiril
* Comunitat de municipis de la Baie du Kernic (6 comunes, 133 km², 12.462 habitants)
Cléder, Lanhouarneau, Plouescat, Plounévez-Lochrist, Tréflaouénan, Tréflez
Principals comunes del país (population 1999) :
* Morlaix: 15.990 habitants
* Landivisiau: 8.751 habitants
* Saint-Pol-de-Léon: 7.121 habitants
* Saint-Martin-des-Champs: 4.709

## Història

* 11 d'octubre de 1999 : fundació del Pays (associació)
* 27 de desembre de 2000 : creadió del Consell de desenvolupament
* 15 d'abril de 2002 : création du Grup d'interès públic (GIP)
* gener 2002 : elaboració d'un « Pôle d'Économie du Patrimoine » (PEP)
* 2006 : obtenció de l'etiqueta « Pays d'art et d'histoire » (PAH)

## Accions

El Syndicat Mixte du Léon aplega 33 comunes i genera l'Esquema de coherència territorial (SCoT) i els Programes locals de l'habitatge (PLH).

## Vegeu també

* Intercomunalitats del Finisterre

## Enllaços externs

* Web oficial del Pays de Morlaix
# Flavescència daurada

La flavescència daurada és una greu malaltia de la vinya causada per un fitoplasma (microorganisme sense paret cel·lular) i transmès per la cicadel·la (Scaphoideus titanus Ball.) que desorganitza el funcionament dels ceps, provoca una forta disminució del rendiment i afebliment de la planta fins a la seva mort en un període relativament curt.

## Història

La flavescència daurada va aparèixer per primera vegada a Catalunya l'any 1996 a la comarca de l'Alt Empordà. Des de llavors s'ha anat controlant la malaltia, però actualment encara es detecten alguns ceps, i les comarques de l'Empordà són zones de risc.
A finals de gener de 2007 s'ha publicat l'Ordre AAR/18/2007, de 30 de gener, per la qual s'adopten mesures obligatòries contra la flavescència daurada de la vinya a Catalunya. Aquesta normativa estableix que a les comarques on s'hagi constatat la presència de la flavescència daurada de la vinya serà obligatori que els viticultors facin tres tractaments insecticides contra l'insecte vector Scaphoideus titanus a les parcel·les de vinya. Les estacions d'avisos fitosanitaris del Servei de Sanitat Vegetal del Departament d'Agricultura, Alimentació i Acció Rural informaran a cada zona dels moments i els productes a utilitzar. Les explotacions ecològiques que es trobin en aquestes zones hauran de notificar al Consell Català de la Producció Agrària Ecològica les dates en què s'iniciïn els tractaments obligatoris, així com la data de l'últim tractament. Aquests operadors podran sol·licitar la reducció del període de conversió de les parcel·les afectades un cop finalitzat l'últim tractament i, si la resta de maneig de la parcel·la s'ha realitzat d'acord amb la normativa, la parcel·la podria obtenir la qualificació d'agricultura ecològica la campanya següent.

## Mètodes de lluita

La lluita contra la Flavescència daurada, com que no es pot erradicar de forma directa el fitoplasma, s'ha de basar en les mesures següents:
* Utilització de material vegetal sa.
* Lluita contra la cicadel·la vectora (Scaphoideus titanus).
* Destrucció de les vinyes contaminades o abandonades.
Els mètodes de lluita contra la cicadel·la en agricultura ecològica són molt limitats; a França, com a tractaments preventius s'apliquen tractaments amb olis blancs i el despampolat primerenc del tronc per reduir les poblacions de larves. Com a mètode de lluita directa únicament es poden realitzar diverses aplicacions amb rotenona, o rotenona i piretrines naturals a partir del mes de juny al vespre sobre les larves joves amb algun resultat satisfactori per a la reducció de les poblacions larvàries, però no contra l'arribada d'adults alats.
Aquests productes tenen l'inconvenient de ser poc persistents, poc selectius i molt sensibles a la llum. El tractament amb un insecticida no permès per la normativa ecològica implica la desqualificació de la collita i de la parcel·la, tot i que la parcel·la es trobi dins de les àrees definides de lluita obligatòria.

## Referències

* http://agricultura.gencat.cat/ca/ambits/agricultura/dar_sanitat_vegetal_nou/dar_plagues_males_herbes/dar_plagues/virus-fitoplames-afins/flavescencia-daurada-vinya/
# Gènova-Niça

La Gènova-Niça (en francès Gênes-Nice; en italià Genua-Nice) és una cursa ciclista que es disputava entre les viles de Gènova, Itàlia i Niça, França. Creada el 1910 la cursa tingué uns inicis irregulars, fins a consolidar-se entre 1953 i 1971. Les dues darreres edicions es disputaren el 1975 i 1977.
Les edicions de 1958, 1960, 1962, 1964, 1967 i 1973 es disputaren amb un recorregut invers, entre Niça i Gènova

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1910 | Omer Beaugendre | Eberardo Pavesi | Luigi Ganna |
| 1911-1913 | No es disputa | No es disputa | No es disputa |
| 1914 | Guido Vercellino | Angelo Bianchi | Giosue Lombardie |
| 1915-1920 | No es disputa | No es disputa | No es disputa |
| 1921 | Costante Girardengo | Giuseppe Azzini | Emilio Petiva |
| 1922-1934 | No es disputa | No es disputa | No es disputa |
| 1935 | Raoul Lesueur | Osvaldo Bailo | Max Bulla |
| 1936 | Pietro Rimoldi | Olimpio Bizzi | Luigi Augusto Introzzi |
| 1937 | Raoul Lesueur | Osvaldo Bailo | Dominique Zanti |
| 1938 | Amédée Rolland | Pietro Scalbi | Joseph Aureille |
| 1939-1952 | No es disputa | No es disputa | No es disputa |
| 1953 | Charles Gregorini | Adolphe Pezzuli | Joseph Dalbera |
| 1954 | Jesus Martinez | Jean Cottalorda | Jacques Dupont |
| 1955 | René Privat | Gilbert Bauvin | Ugo Anzile |
| 1956 | Jean Bobet | Jean Lerda | Eugène Telotte |
| 1957 | Louison Bobet | Jacques Anquetil | Gilbert Bauvin |
| 1958 | Nino Defilippis | Cleto Maule | Joseph Groussard |
| 1959 | Joseph Groussard | René Privat | Jean Moxhet |
| 1960 | Jean Stablinski | Seamus Elliott | Henry Anglade |
| 1961 | Fernand Picot | Edouard Delberghe | Raymond Poulidor |
| 1962 | Antonio Bailetti | Jean-Claude Annaert | Dino Liviero |
| 1963 | Rudi Altig | Raymond Poulidor | André Darrigade |
| 1964 | André Darrigade | Jean Graczyk | Italo Zilioli |
| 1965 | Carmine Preziosi | Paul Gutty | Franco Balmamion |
| 1966 | Lucien Aimar | Michele Dancelli | Rudi Altig |
| 1967 | Jan Janssen | Hubert Niel | Roger Pingeon |
| 1968 | Cyrille Guimard | Willy Monty | André Zimmermann |
| 1969 | Cyrille Guimard | José Catieau | Michel Perin |
| 1970 | Luciano Armani | Felice Gimondi | Leif Mortensen |
| 1971 | Gerard Vianen | Claudio Michelotto | Michel Perin |
| 1972 | No es disputa | No es disputa | No es disputa |
| 1973 | Marino Basso | Miguel María Lasa Urquía | Daniel Ducreux |
| 1974 | No es disputa | No es disputa | No es disputa |
| 1975 | Raymond Delisle | Cyrille Guimard | Miguel María Lasa Urquía |

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
# East Helena

East Helena és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 1.642 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Helena tenia 1.642 habitants, 694 habitatges, i 462 famílies. La densitat de població era de 754,7 habitants per km².
Dels 694 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,7% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 33,4% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 29,8% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 16,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.071 $ i la renda mediana per família de 35.455 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.472 $ mentre que les dones 19.828 $. La renda per capita de la població era de 15.893 $. Aproximadament el 7,5% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Helena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Helena». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rasa de Vivets

La Rasa de Vivets és un torrent afluent per la dreta de la Rasa de l'Estany la qual, ensems, ho és del Riu Negre. El seu recorregut transcorre íntegrament pel terme municipal de Riner (Solsonès).

## Descripció

Neix al nord-est del Santuari del Miracle. D'orientació predominant cap a l'1 del rellotge, s'escola cap a la Rasa de l'Estany deixant a llevant les masies de Vivets i el Villaró de la Torre i a ponent la de la Cirosa

## Perfil del seu curs

Perfil del curs de la Rasa de Vivets :
| Recorregut (en m.) | Altitud (en m.) | Pendent |
| 0 | 769 | - |
| 250 | 732 | 14,8% |
| 500 | 723 | 3,6% |
| 750 | 701 | 8,8% |
| 1.000 | 670 | 12,4% |
| 1.208 | 659 | 5,3% |

## Xarxa hidrogràfica

La Rasa de Vivets no té cap afluent
Xarxa hidrogràfica de la Rasa de Vivets :
| Codi del corrent fluvial | Coordenades del seu origen | longitud (en metres) |
| Rasa de Vivets | 41° 55′ 7.650″ N, 1° 31′ 46.33″ E﻿ / ﻿41.91879167°N,1.5295361°E﻿ / 41.91879167; 1.5295361 | 1.725 |

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ DADES ICC
* ↑ «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 7 maig 2010].
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 41° 54′ 57.90″ N, 1° 31′ 47.27″ E﻿ / ﻿41.9160833°N,1.5297972°E﻿ / 41.9160833; 1.5297972
* ↑ Emprant l'eina de mesura de longituds del mapa digital de l'ICC a escala 1:5000, hom troba que la longitud d'aquest corrent fluvial és de 1.208 m.
# Aixecament Wu Hu

Es coneix amb el nom d'Aixecament Wu Hu a la revolta de les forces Wu Hu contra la Dinastia Jin de la Xina, a la qual havien servit originalment, l'any 304, i al voltant del 316 la seva victòria van ser completa. Com a resultat el control de la dinastia Jin va quedar limitat al territori al sud del riu Huai.

## Referències

* Li, Bo; Zheng Yin (xinès) (2001) 5000 years of Chinese history, Inner Mongolian People's publishing corp, ISBN 7-204-04420-7,