OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paa feae

Paa feae és una espècie de granota que viu a la Xina i Myanmar.

## Referències

* van Dijk, P.P., Wogan, G., Ohler, A. & Datong, Y. 2004. Paa feae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 22 d'abril del 2008.
# Partit Social Demòcrata (Papua Nova Guinea)

El Partit Social Demòcrata (en anglès: Social Democratic Party) és un partit polític de Papua Nova Guinea, fundat el juny de 2010 pel governador de Port Moresby, Powes Parkop.
Va guanyar tres escons a les eleccions de 2012: Parkop (districte provincial de la capital nacional), Justin Tkatchenko (Moresby South Open) i Joseph Yopyyopy (Wosera-Gawi). Va donar suport al govern del primer ministre Peter O'Neill, i Tkatchenko va ser nomenat ministre de l'Esport. Més tard, Yopyyopy va unir-se al Partit Recursos Units, mentre que Tkatchenko ho va fer al Congrés Nacional del Poble. Al maig de 2019, el partit tenia 2 escons al Parlament Nacional. El seu màxim líder és Powes Parkop, el seu president Wesley Sanarup i el seu secretari Justin Yatu.

## Referències

* ↑ «Port Moresby Governor launches PNG political party» (en anglès). RNZI.com, 22-06-2010. Arxivat de l'original el 14 juny 2012. [Consulta: 22 juny 2010].
* ↑ «National Parliamentary Elections 2012» (en anglès). PNG Electoral Commission. Arxivat de l'original el 15 agost 2012. [Consulta: 1r gener 2017].
* 1 2 «Parkop's party in trouble» (en anglès). PNG Post-Courier, 04-06-2014.
* ↑ «PNG Government stays calm» (en anglès). PACNews, 25-10-2015 [Consulta: 22 desembre 2021].
* ↑ «Hon. Joseph Yopyyopy, MP» (en anglès). Parlament Nacional de Papua Nova Guinea. Arxivat de l'original el 2017-07-25. [Consulta: 1r gener 2017].
* ↑ «Hon. Justin Tkatchenko, MP» (en anglès). Parlament Nacional de Papua Nova Guinea. Arxivat de l'original el 2017-02-02. [Consulta: 22 desembre 2021].
* ↑ «Registry of Political Parties» (pdf) (en anglès). Comissió d'Integritat de Partit Polítics i Candidats. Arxivat de l'original el 10 abril 2017. [Consulta: 11 abril 2017].
# Perevalsk

Perevalsk (en ucrainès: Перевальськ, en rus: Перевальск) és una ciutat minera de la província de Luhansk a Ucraïna, situada actualment a zona ocupada República Popular de Luhansk de la Rússia. És el centre administratiu del raion de Perevalsk. Està situada a 41 quilòmetres al sud-oest de Luhansk. La seva població és de 25.941 habitants (2013).

## Història

Perevalsk va ser fundada el 1889: al principi va ser la ciutat minera de Selezniovski Roudnik (en rus Селезнёвский рудник). El 1938 va ser canviada de nom com Parkommuna (Паркоммуна) en memòria de la Comuna de París. El 1964 va rebre el seu nom actual i es va convertir en el centre administratiu del nou raion de Perevalski.

## Població

Evolució demogràfica :
| 1989 | 2001 | 2005 | 2011 | 2013 |
| 31 989 | 29 665 | 27 832 | 26 132 | 25 941 |

## Economia

L'economia de Perevalsk es basa en l'extracció de carbó (mines d'Ucraïna, Perevalskaia, Luganskugol) i en la producció de materials per a la construcció.

## Referències

* ↑ «Nombre de població a Ucraïna» (en ucrainès). Servei estatal d'estadistica d'Ucraïna.
* ↑ «Перевальская районная библиотека - История Перевальска» (en rus). Lloc web de la bIblioteca de Perevalsk. [Consulta: 17 desembre 2022].
# Peret i l'origen de la rumba catalana

Peret i l'origen de la rumba catalana és un documental de 2016 de Carles Prats sobre els orígens de la rumba catalana. El film és una reconstrucció del projecte inacabat començat per Peret el 2010, produït per Pau Bacardit Gallego i en coproducció amb Televisió de Catalunya.

## Argument

A començaments dels any 90, Peret va tornar a la música després de deu anys dedicat a l'Església evangèlica. Es va trobar que es posava en dubte que ell hagués sigut un dels creadors de la rumba catalana i el primer artista a enregistrar discos. Peret es va comprar una càmera per rodar testimonis que servissin per explicar com havia anat veritablement aquesta història. Després que Carles Prats va fer el documental «¡Cuchíbiri cuchíbiri!», sobre la rumba del carrer de la Cera, Peret va començar a ensenyar-li els materials que havia anant rodant fins que li va demanar que continués aquest projecte i expliqués com eren i com havien anat les coses.

## Repartiment

Intervenen en el documental: Peret, Enriqueta Baptiste, Pepita Becas, Núria Garcia, Maruja Garrido, Manel Giménez, Abraham Hernández, Josep Mas "Kitflus", Rafael Moll, Juan Puchades, Peret Reyes, Jack Tarradellas, Josep Maria Valentí "Chacho" i Joan Clota "Nen".

## Referències

* ↑ «‘Els Karamazof’ i ‘Peret i l'origen de la rumba catalana’ a la sessió doble d'‘El documental'». El Punt Avui, 22-07-2017.
* 1 2 3 «"El documental" estrena "Peret i l'origen de la rumba catalana"». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 13-10-2016. [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ Nerín, Gustau. «El 33 presenta este sábado un documental sobre Peret». El Nacional. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Peret de la dalla

El Peret de la dalla és el nom que rep l'escultura al·legòrica del déu Cronos present al cementiri de Reus, obra de l'escultor Agustí Auqué Figueres basant-se en un dibuix de l'escultor Roig i Solé i realitzada el 1870. "El Temps" va ser el títol que l'escultor donà a l'obra.

## Descripció

L'escultura representa un home atlètic amb barba i amb unes enormes ales plegades que sosté un rellotge d'arena (símbol de pas del temps) i una dalla (símbol de l'arribada de la mort). Així doncs, tot i tractar-se d'una al·legoria del déu Cronos, els habitants de la ciutat de Reus van batejar des de ben aviat aquesta escultura amb l'irònic nom de Peret de la Dalla.

## Història

Aquesta escultura presidia la façana del cementiri reusenc des de la seva inauguració, alhora que recordava als visitants el caràcter no confessional del recinte. L'any 1939, amb la victòria franquista i la consegüent cristianització de tots els símbols funeraris, l'estàtua va ser retirada del seu lloc original per ser substituïda per una gran creu cristiana. L'any 2004 l'obra original va ser restaurada i dipositada a l'interior del cementiri, on es pot observar actualment, i dos anys més tard, el 2006, una rèplica del "Peret" va ser novament ubicada a la façana principal.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: L'Ajuntament, 1991, p. 68.
* ↑ «Visites nocturnes al Cementiri General de Reus». Serveis Funeraris de Reus. Arxivat de l'original el 2014-10-27. [Consulta: 27-X-2014].

## Enllaços externs

* Els déus, els símbols i els llocs de la mort. Bloc de llatí, grec i cultura clàssica de l'Institut Jaume I de Salou
# Partit de la Pàtria

El Partit de la Pàtria (turc Yurt Partisi, YP) és un partit polític de Turquia conservador nacionalista fundat el 2002 per Sadettin Tantan. A les eleccions legislatives turques de 2002 va obtenir 294.560 vots (el 0,94%) i cap escó.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2009-09-21 a Wayback Machine. (turc)
# Pascal Chimbonda

Pascal Chimbonda (21 de febrer del 1979) és un exfutbolista professional francès que jugava com a defensa.
Chimbonda, que és capaç de jugar de central o lateral dret, és ben conegut pels afeccionats anglesos per les seues actuacions amb el Blackburn Rovers Football Club i Wigan Athletic FC, el que portà al Tottenham Hotspur FC a fer-lo signar un contracte a l'estiu de 2006, tenint-lo al seu servei fins a la fi d'aquest.
Ha estat internacional amb Guadalupe i amb França.

## Referències

* ↑ «Sunderland AFC profile». Sunderland AFC, 16-07-2008. [Consulta: 16 juliol 2008].
* ↑ Hughes, Ian «Blackburn 3–2 Burnley». BBC Sport, 18-10-2009 [Consulta: 20 octubre 2009].
* ↑ «Match Report: Tottenham 2–1 Chelsea». ESPNsoccernet, 05-11-2006 [Consulta: 19 març 2008]. Arxivat 25 de maig 2011 a Wayback Machine.
* ↑ «Wigan 1–0 Fulham». BBC Sport, 29-10-2005 [Consulta: 2 setembre 2009].
* ↑ Caribbean Qualifying for Gold Cup 2003 – RSSSF
* ↑ «Chimbonda resigned to France fate». BBC Sport, 24-04-2006 [Consulta: 21 maig 2010].
# Pericoma complicata

Pericoma complicata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Sud-amèrica: Neuquén (Argentina).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Duckhouse, D. A., 1968. Psychodidae (Diptera, Nematocera) collected by Mr. Plaumann in Southern Brazil. Proceedings of the Royal Entomological Society of London. Series B, Taxonomy, 37: 29-40.
# Pere Busquets i Mensa

Pere Busquets i Mensa (Barcelona, 21 de febrer del 1938 - Barcelona, 11 de juliol del 2001) va ser un violoncel·lista català. Els seus principals mestres foren Josep Ricart i Matas, Joan Massià, Marçal Cervera, Arpad Gerecz i Antonio Janigro. Fou violoncel solista de les orquestres Ciutat de Barcelona, Catalana de Cambra, Solistes de Catalunya i Simfònica del Gran Teatre del Liceu, i membre del Trio Ciutat de Barcelona, del Quartet Sonor i del Conjunt Català de Música Contemporània. Exercí de professor de violoncel i música de cambra al Centre d'Estudis Musicals de Barcelona, a l'Stage Musical Internacional de Ceret (Vallespir) i catedràtic de violoncel al Conservatori Municipal de Música de Barcelona succeint a Josep Trotta.

## Referències

* ↑ «Pere Busquets i Mensa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Paul Magdalino

Paul Magdalino FBA (10 de maig del 1948) és el catedràtic Bisbe Wardlaw d'Història de l'Imperi Bizantí (o Imperi Romà d'Orient) a la Universitat de St Andrews, catedràtic d'Història de l'Imperi Bizantí a la Universitat Koç (Istanbul) i membre de l'Acadèmia Britànica.
Les seves àrees d'interès inclouen la història de l'Imperi Romà d'Orient, la societat, la cultura i l'economia del món romà d'Orient entre el segle vi i el segle xiii, la ciutat de Constantinoble, les profecies, el pensament científic i la formació de l'ortodòxia religiosa de l'Imperi Romà d'Orient. És conegut per la seva monografia sota l'Imperi Romà d'Orient durant el regnat de Manuel I Comnè (1143-1180), que posa en dubte la valoració negativa de l'emperador que feu Nicetes Coniata. El 1994, fou guardonat amb el Premi Runciman per la seva obra The Empire of Manuel I Komnenos, 1143-1180 (1993).

## Referències

* ↑ http://www.st-andrews.ac.uk/saims/researchassoc.htm
* ↑ «PAUL MAGDALINO - Publications - Books».
# Casa al Carrer de Sant Dionís, 3 (Salt)

La Casa al Carrer de Sant Dionís, 3 és una edifica al nucli de Salt (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local. Edifici de planta rectangular del segle xvii o XVIII amb modificacions de l'any 1837 segons consta en la llinda d'entrada (Jaume Franquesa 1837). El teulat és a dues vessants, la façana és de pedra vista i té un pati al davant. Consta de planta baixa i dos pisos, amb porta de llinda plana i muntants de pedra. Al primer pis hi ha tres finestres i a les golfes hi ha una finestra triple d'arc de mig punt al centre i una a cada costat. El pati està voltat per un mur de pedra seca i amb un portal de ferro. Conté un pou i un forn amb bon estat de conservació. A la sala d'entrada hi ha una volta catalana de rajol pla. Dins la sala noble hi ha una fornícula que acull una talla de fusta policromada de la Verge i una pintura mural de l'any 1970.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Sant Dionís, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Vegeu també

* Can Maret Nou, edifici protegit a Salt
* Edifici al carrer Major, 39, edifici protegit a Salt
# Abu-Ishaq Ibrahim

Abu-Ishaq Ibrahim és el nom dels següents personatges:
* Abu-Ishaq Ibrahim I, emir hàfsida, fill d'Abú-Zakariyyà Yaya I germà i successor de Muhàmmad al-Mustànsir el 1279
* Abu-Ishaq Ibrahim II (?-1369), emir hàfsida de Tunis (1350-69)
* Abu-Ishaq Ibrahim ibn Àhmad (Abbasiyya, 850 - Cosenza, 902), emir aglàbida d'Ifríqiya (875-902)
* Abu Ishaq Ibrahim Ibn Sahl al-Isra'ili al-Ishbili
* Abū Ishāq Ibrāhīm ibn Yahyà al-Zarqālī
* Abū Ishāq Ibrāhīm ibn Hafāga
* Abu Ishak Ibrahim ibn Muhammad ibn Ali ibn Abd Allah ibn al-Abbas
* Abu Ishak Ibrahim ben Masud ben Said al-Tudjibi al-Ilviri
# La Trompeta artística

La Trompeta artística va ser una publicació periòdica que va sortir a Reus el 1890.
Portava per subtítol periodich recreatiu y d'anuncis, sortia els dissabtes i el número valia 5 cèntims. La capçalera era tipogràfica, el format gran foli i quatre pàgines i estava imprès a dues columnes. L'impressor era Pere Bofarull. Escrita íntegrament en llengua catalana i sense gaires pretensions literàries, dedicava una part a anuncis locals i la part recreativa i literària feia referència a temes festius locals, com ara la crònica de les obres representades a teatres i cafès reusencs, els concerts previstos, i altres activitats culturals. Hi havia una "Secció literària" on es publicaven poemes d'Enric Ayné i el text "Nit de llum" d'Antònia Opisso, germana d'Alfred Opisso.
Es desconeix quants números van sortir. Segons l'escriptor i historiador Francesc Gras i Elies "muy pronto enmudeció". L'any 1894 i fins al 1896 va aparèixer també a Reus un setmanari satíric i literari que portava per nom La Trompeta.
Només es conserva el número 2 a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus.

## Referències

* ↑ Gras i Elies, Francesc. El periodismo en Reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 41.
* ↑ «La Trompeta artística». catàleg Argus. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15-IX-2018].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Vicenç Guarner i Dalias

Vicenç Guarner i Dalias (Barcelona, 2 de setembre de 1928 – ciutat de Mèxic, 31 de gener de 2011) fou un metge català naturalitzat mexicà, germà del també metge i psicoanalista Enric Guarner i Dalias.

## Biografia

El seu pare va combatre a la guerra civil espanyola com a coronel de l'Exèrcit Popular de la República, i en acabar el conflicte es va exiliar amb tota la família a Casablanca (Protectorat francès del Marroc), d'on el 1941 marxaren cap a Mèxic en avió pilotat per Antoine de Saint-Exupéry, amic del seu pare.
A Mèxic va estudiar a l'Acadèmia Hispano-Americana i es graduà en medicina i cirurgia a la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic amb una tesi sobre Tuberculosis intestinal ulcerativa: Revisión anatómico-clínica de setenta casos. Va fer cursos de postgraduat a diverses universitats dels Estats Units i tornà a Mèxic, on fou cap de Gastroenterologia a l'Hospital de La Raza (1974-1977), cap de cirurgia general a l'Hospital General-Centro Médico La Raza (1977-1978), cap de la divisió de cirurgia de l'Hospital Centro Médico Nacional (1979) i professor visitant de la Universitat d'Osaka al Japó (1973).
Ha escrit diverses novel·les, conferències i ha rebut diversos premis, com el Premi Fernández Ocazanza de 1978 de cinematografia per la pel·lícula Ileostomía. Membre de l'Acadèmia Nacional de Medicina de Mèxic des de 1973. De 1982 a 1984 fou president de la Societat Mexicana d'Història i Filosofia de la Medicina.

## Obres

* Los principios fundamentales de la cirugía (1981)
* Nelaton (1995)
* Murmullos en el ático (1996)
* El cazador de sombras (1999)
* El profesor de anatomía (2000) novel·la
* El empleo del tiempo (2005)

## Referències

* ↑ Emilio García Procel «In Memoriam. Vicente Guarner Dalias» ( PDF). Gaceta Médica de México, 2011.
* ↑ Riera i Llorca, Vicenç. Els exiliats catalans a Mèxic. Barcelona: Editorial Curial, 1994, p. 281-282.
* ↑ Fernando Martínez-Cortés «In Memoriam» ( PDF). Boletín Mexicano Historia de la Filosofía Médica, 2011.
# Sinan Çetin

Sinan Çetin (nascut l'1 de març de 1953) és un director de cinema, actor i productor turc. Va guanyar el premi al millor director al 12è Festival Internacional de Cinama de Dhaka.
Çetin va néixer com un dels vuit fills d'un funcionari de duanes. És d'origen àzeri per part de mare i georgià per part de mare. Va estudiar història de l'art a la Universitat de Hacettepe. Çetin ha produït pel·lícules i sèries de televisió, i sobretot, comercials. És més conegut al món de parla anglesa per la seva pel·lícula de 1999 Propaganda, una comèdia libertària aclamada per la crítica sobre l'est de Turquia posterior a la Segona Guerra Mundial. Çetin va dirigir i produir aquesta pel·lícula, com va fer per a moltes altres pel·lícules. La seva pel·lícula de 1993 Berlin in Berlin es va presentar al 18è Festival Internacional de Cinema de Moscou.
Çetin és un fan d'Ayn Rand, i ha publicat els llibres de Rand i altres llibres de libertari a Turquia.
Çetin gestiona i és propietari de la productora cinematogràfica Plato Film Productions. Va obrir l'empresa l'any 1986 i des d'aleshores s'ha anat ampliant. És una de les empreses de producció amb més èxit comercial a Turquia. Actualment està treballant en el seu 13è llargmetratge anomenat Çanakkale Çocukları. La pel·lícula comptarà amb actors com Haluk Bilginer, Oktay Kaynarca, Yavuz Bingöl i els dos fills de Sinan Çetin, Rafael Cemo Çetin i Orfeo Çetin.

## Filmografia
### Pel·lícules

* 1975 - Hanzo
* 1980 - Bir Günün Hikayesi
* 1982 - Çiçek Abbas (Director)
* 1982 - Çirkinler de Sever (Director)
* 1985 - 14 Numara (Director)
* 1986 - Prenses Gökyüzü (Director)
* 1993 - Berlin in Berlin (Director)
* 1995 - Bay E (Director)
* 1999 - Propaganda (Director)
* 2001 - Komser Şekspir (Director)
* 2002 - Banka (Director)
* 2004 - Okul (Producer)
* 2004 - Romantik (Director)
* 2005 - Pardon (Producer)
* 2005 - Şans Kapıyı Kırınca (Actor)
* 2008 - Mutlu Ol! Bu bir emirdir (Writer & Director)
* 2010 - Kağıt (Director)

### Sèries de televisió

* 2004 - Avrupa Yakası
* 2006 - Sahte Prenses

### Documentals

* 1977 - Baskın
* 1977 - Halı Türküsü

## Referències

* ↑ Asu Maro. «Her 10 yılda bir başka Sinan Çetin». Milliyet, 23-01-2008. Arxivat de l'original el 10 February 2012.
* ↑ Yükselir, Sevilay «Baykal'a çok şaşırıyorum». Yönetmen Çetin, Meclis'teki konuşmasını SABAH'a yorumladı. sabah.com.tr, 10-01-2010. «Azeri bir annenin, Gürcü bir babanın evladıyım.»
* ↑ «18th Moscow International Film Festival (1993)». MIFF. Arxivat de l'original el 2014-04-03. [Consulta: 9 març 2013].

## Enllaços externs

* Her 10 yılda bir başka Sinan Çetin, Asu Maro, January 23, 2008, Milliyet (turc)
* Biyografi.info - Biography of Sinan Çetin (turc)
# Pistoler

El pistoler(traducció de l'anglès gunslinger o gunman), en l'argot del Far West, és un individu particularment hàbil en l'ús de la pistola, sovint un malfactor que opera en solitari o forma part d'una organització criminal.

## Origen del terme anglès

L'etimologista Barry Popik ha fet remuntar l'ús del terme "gun slinger" al western Drag Harlan (1920). La paraula va ser aviat adoptada per altres escriptors occidentals, com ara Zane Grey, i va esdevenir d'ús comú. En la seva introducció a L'últim pistoler (1976), l'autor Glendon Swarthout diu que "gunslinger" i "gunfighter" són termes moderns, i que els termes més autèntic per al període haurien d'haver estat "gunman", "pistoleer", "shootist," o "bad man" (de vegades escrit "badman"). Swarthout sembla haver estat correcte sobre "gunslinger", però el terme "gunfighter" ja existia en alguns diaris pels volts de la dècada del 1870, i com a tal el terme existia al segle xix.Bat Masterson utilitzava el terme "gunfighter" en els articles de diari que escrivia sobre els defensors de la llei i els malfactors que havia conegut. No obstant això, Joseph Rosa esmentava que, per bé que Masterson utilitzava el terme "gunfighter", "s'estimava més el terme mankiller quan es parla d'aquests individus. Clay Allison (1841–1887), un notori pistoler i ramader de Nou Mèxic i Texas, donà origen al terme "shootist".

## Accepcions i utilització del terme

El terme té sovint connotacions negatives més específiques; per exemple algunes que impliquen la idea que el pistoler és un sicari professional. En anglès modern, a la figura del pistoler se la coneix habitualment amb el terme gunslinger, la qual cosa, però, no implica necessàriament la idea de criminal (fins i tot els guardians de la llei com Pat Garrett i Wyatt Earp es defineixen com a gunslinger). Un tipus particular de pistoler "legaliztat" era el bounty killer, terme traduïble per caça-recompenses, que caçava (i sovint matava) les persones en crida i cerca per cobrar la recompensa.

## A la literatura

El pistoler era un dels estereotips de la cinematografia i de la narrativa del gènere western, l'antagonista per excel·lència del xèrif o de l'heroi de la història. El duel de l'heroi amb el pistoler és un dels topos més recurrents del gènere.
La característica més distintiva del pistoler en la ficció és el cinturó amb la pistolera de la pistola al costat de la cuixa. Aquest tipus de funda sí que es va utilitzar de fet a l'Oest, i tenia com a objectiu permetre una més ràpida extracció de l'arma.

## Referències

* ↑ «Pistoler». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Els termes "gunslinger" i "showdown" ("pistoler" i "enfrontament") eren desconeguts al Salvatge Oest. Gunslinger (or Gun Slinger)
* ↑ Rosa (1969) vi.
* ↑ Literalment "lluitador de la pistola"
* ↑ Literalment "mata homes"
* ↑ Rosa (1969) vii.
* ↑ Chuck Parsons, Clay Allison: Portrait of a Shootist (Seagraves, Texas: Pioneer, 1983)

## Vegeu també

* Crim organitzat
* Caça-recompenses
* Far west
* Pistola
* Pistolerisme
# Alexander Adam

Alexander Adam (24 de juny de 1741 - 18 de desembre de 1809) va ser un antiquari, escriptor i pedagog escocès.
Es va traslladar a Edimburg en 1858 i va estudiar a la universitat de la ciutat, allotjat en una petita cambra situada al barri de Restalrig i vivint de farinetes de civada. Va ser designat director del George Watson's Hospital en 1761 i després va passar a ser rector de la Royal High School d'Edimburg, lloc que va mantenir fins al dia de la seva mort. Va inspirar al jove Walter Scott quan aquest va assistir a aquesta institució des de 1771 fins a 1832. Entre les seves obres es troben títols com Rudiments of Latin and English Grammar de 1772, Roman Antiquities de 1791, A Summary of Geography and History de 1794 i Compendious Dictionary of the Latin Tongue de 1805.