OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Municipi de Randers

El municipi de Randers és un municipi danès que va ser creat l'1 de gener del 2007 com a part de la Reforma Municipal Danesa, integrant els antics municipis de Nørhald, Purhus amb el de Randers, a més el nou municipi va rebre una part del territori dels antics municipis de Langå, Sønderhald i Mariager. El municipi és situat a l'est de la península de Jutlàndia, a la Regió de Midtjylland i abasta una superfície de 800,14 km² i forma part de la Regió metropolitana de l'est de Jutlàndia.
El territori del municipi s'estén al voltant de la ciutat de Randers, però vers s'allarga vers el nord-est fins a atènyer el Kattegat. El riu Gudenå, el més llarg de Dinamarca, travessa el municipi fins a la seva desembocadura entre el Fiord de Randers, que arriba al Kattegat, i el Grund Fjord. També hi ha el Fussing Sø, un llac de 220 ha i 3 km de llarg.
La ciutat més important i capital del municipi és Randers (59.842 habitants el 2009, la sisena ciutat del país).

## Consell municipal

Resultats de les eleccions del 18 de novembre del 2009:
| Partit | vots | % vots |
| Socialdemokratiet | 18082 | 38,2 |
| Det Radikale Venstre | 1466 | 3,1 |
| Det Konservative Folkeparti | 3950 | 8,4 |
| Socialistisk Folkeparti | 4010 | 8,5 |
| Kristendemokraterne | 218 | 0,5 |
| Beboerlisten | 2887 | 6,1 |
| Miljølisten | 51 | 0,1 |
| Nihilistisk Folkeparti | 97 | 0,2 |
| Dansk Folkeparti | 3325 | 7,0 |
| Centerpartiet | 33 | 0,1 |
| Venstre | 13175 | 27,9 |

### Alcaldes

| Alcalde | Període | Partit |
| Henning Jensen Nyhuus | 1-1-2007 a 31-12-2009 | Socialdemokratiet |
| | 1-1-2010 a 31-12-2013 | |

## Referències

* ↑ Befolkningsforhold i Østjylland Arxivat 2011-07-19 a Wayback Machine., Planlægning over grundvand (Agència de planificació), Miljøministeriet (Ministeri de Medi ambient)
* ↑ (danès) Resultats de les eleccions municipals al municipi de Randers
# Bultfonteinita

La bultfonteinita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom de la seva localitat tipus, la mina Bultfontein, a la localitat de Kimberley, Sud-àfrica.

## Característiques

La bultfonteinita és un silicat de fórmula química Ca₂(HSiO₄)F·H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bultfonteinita pertany a «09.AG: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats) amb anions addicionals; cations en coordinació > [6] +- [6]» juntament amb els següents minerals: abswurmbachita, braunita, neltnerita, braunita-II, långbanita, malayaïta, titanita, vanadomalayaïta, natrotitanita, cerita-(Ce), cerita-(La), aluminocerita-(Ce), trimounsita-(Y), yftisita-(Y), sitinakita, kittatinnyita, natisita, paranatisita, törnebohmita-(Ce), törnebohmita-(La), kuliokita-(Y), chantalita, mozartita, vuagnatita, hatrurita, jasmundita, afwillita, zoltaiïta i tranquillityita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Bultfontein, a la localitat de Kimberley, al districte de Francis Baard (Cap Septentrional, Sud-àfrica). També ha estat descrita en altres indrets de la mateixa Sud-àfrica, Botswana, els Estats Units, Rússia, Jordània, el Japó, Israel, el Canadà i Austràlia.

## Referències

* ↑ «Bultfonteinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Tatum (Nou Mèxic)

Tatum és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 683 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tatum tenia 683 habitants, 267 habitatges, i 194 famílies. La densitat de població era de 223,5 habitants per km².
Dels 267 habitatges en un 31,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 27,3% no eren unitats familiars. En el 25,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 15,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.833 $ i la renda mediana per família de 33.393 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.111 $ mentre que les dones 19.750 $. La renda per capita de la població era d'11.728 $. Aproximadament el 16,6% de les famílies i el 18,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tatum». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tatum». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ary Barroso

Ary Barroso (Ubá, departament de Minas Gerais, el 7 de novembre de 1903 - Rio de Janeiro, el 9 de febrer de 1964) va ser un compositor i actor brasiler.
Estudià Dret en la Universitat del Brasil i exercí com a conseller municipal. Musicalment començà tocant el piano en els cinemes durant l'època de les pel·lícules mudes, però de seguida es dedicà a la composició de cançons populars i música de revista.
En aquest primer període assoliren una certa fama la samba Faceira i la marxa Dá nela, a les que succeïren més tard, i amb èxit rotund, Maria, Na Baixa do Sapateiro, Tierra seca, Acuarela del Brasil, Tabuleiro da Baiana, Os quindins de Iaiá, etc. El 1944 va estar als Estats Units. Des d'aquesta època començà a compondre música per al cinema.
La samba Aquarel·la del Brasil fou intercalada en el film de Walt Disney Saludos amigos. des de llavors treballà per la republic Pictures, de Hollywood, i per a diverses pel·lícules brasileres. La seva obra més important d'aquest període fou Risque. Segons el musicòleg Vasco Mariz, <<perfeccionà la samba, a la que va saber comunicar un estil més culte i de certa grandiositat i donà nou impuls a l'orquestra emprada per la música popular, mercès a la utilització de conjunts instrumentals més amplis, en contrast amb la primitiva simplicitat de Noel Rosa i Sinhô>>.
Socialment, desplegà una intensa labor destinada a normalitzar i justificar els drets d'autor al Brasil; en aquest sentit hagué de lluitar, en tant que guanyador, contra la politització i els monopolis que exercien la ràdio i els editors. Durant un temps fou locutor esportiu. Fundà programes radiofònics: un destinat a l'audició de cançons noves i un altre a l'estímul i suport dels aficionats.

## Compositor

* 1939: Joujoux e Balangandãs
* 1942: Saludos Amigos
* 1944: Brazil
* 1946: Fantasma Por Acaso
* 1948: E o Mundo se Diverte
* 1953: Aventura en Río
* 1959: Meus Amores no Rio
* 1972: Inconfidentes, Os
* 1991: L'Amore necessario

## Actor

* 1935: Alô, Alô, Brasil
* 1937: João Ninguém

## Referències

* Suplement dels anys 1963-1964, pàg. 186 de l'Enciclopèdia Espasa (ISBN 84-239-4596-0)
# Vieska nad Žitavou

Vieska nad Žitavou és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1406.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ «Info o obci - Oficiálna stránka obce Vieska nad Žitavou». [Consulta: 19 desembre 2021].
# Molí d'en Barata

El Molí d'en Barata, també anomenat Molí del Barata o Molí d'en Cames, és un molí en desús prop de la font de la Riera al poble de Sant Feliu del Racó del terme municipal de Castellar del Vallès (Vallès Occidental).
El molí està situat al costat del riu Ripoll i presenta tres edificacions diferenciades que segueixen el desnivell del terreny, en pendent fins al riu. Era el molí de les masies de Matadepera, així com el dels cereals d'altres llocs. El fet que hi hagi un camí moliner que ve de Matadepera fins al molí destaca la importància que van tenir aquests primitius establiments industrials. L'energia utilitzada era l'aigua. La instal·lació consta de dues plantes. Una bassa situada darrere de l'obrador tirava l'aigua sobre la roda que movia la pedra del molí. Les moles eren estriades, fent que el gra fos encletxat entre dues pedres. Un cop molt, es desplaçava fins a l'exterior. Finalment, es dipositava en un recipient de fusta anomenat farinera.

## Història

El nom prové d'Antoni Barata i Montaña, qui havia estat propietari, qui hi tenia una vintena de telers de cotó; però també era molí fariner. Segons un document de 1710, li havia comprat a Bonaventura Umbert i Joan Umbert, pagesos de Sant Feliu del Racó van vendre el seu molí a Josep Barata i Montaña, pagés de Matadepera. “...per expedició de sos negocis al present, a ells molt urgents, no tenen altre medi, y forma, a ells, y a sos bens menos daños, que per via de la venda perpètua...”. Els Barata també eren propietaris de mas Olivet, del qual formava part el molí junt amb totes les terres del mas, propietat que es tenien com a franc alou.
El molí d'en Barat es documenta en el Reial Cadastre de Castellar del Vallès de 1716 que va portar a terme José Patiño.
Abans del segle xviii, el molí fariner funcionava amb la resclosa (edifici vora el riu). A finals del segle xviii es reformà aquest edifici i es construeix l'edifici industrial hidràulic, a un nivell superior del primer. Del 1858 data el darrer edifici, situat a la part més alta, on s'instal·là una indústria tèxtil hidràulica. El 1873 es fan les reformes d'ampliació d'aquesta part.

## Notes

* ↑ Agustí Masvidal i Salavert; Joan Alsina i Giralt. Els molins del riu Ripoll. Sabadell: Amics de les Arts i de les Lletres de Sabadell, 1988, p. 14-15. ISBN 84-404-1116-2.
* 1 2 3 4 «Molí d'en Barata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ Joan Pinyot Garròs «“El riu Ripoll. Compra-venda del molí d'en Barata”.». Setmanari Forja, (09-03-1996).
# Bulugguín ibn Muhàmmad

Bulugguín ibn Muhàmmad (àrab: بلكين بن محمد, Bulukkīn b. Muḥammad) (mort el 1062) fou emir hammadita del 1055 al 1062.
Va assassinar al seu cosí al-Múhsin ibn al-Qàïd i el va succeir. Es va aliar als hilàlides athbaj mentre els zírides aconseguien la dels Banu Riyaha i dels zughba. Aquestos darrers foren aviats eliminats d'Ifríqiya pels riyàhides i es van retirar cap al Màgrib central passant al servei dels hammadites.
El 1058/1058 Bulugguín va imposar el seu domini a l'emir de Biskra.
Quan els almoràvits van ocupar Sigilmasa, amb el suport dels zughba va lluitar contra els zanates del Marroc i es va apoderar de Fes (1062). Quan tornava cap a la Qala dels Banu Hammad fou assassinat pel camí pel seu cosí an-Nàssir ibn Alannàs que el va succeir.

## Notes

* ↑ Bulugguín és un nom amazic amb un so [g] inexistent en àrab, que en aquesta llengua habitualment es representa amb la lletra kaf ([k]) —o amb una lletra derivada d'aquesta, گ, usada per transcriure el so [g]—, raó per la qual és també habitual la transcripció Bulukkín, més fidel a l'arabització del nom. És també habitual la transcripció Buluggín, però és desaconsellable perquè per a una catalanòfon les "g" serien llegides amb el so [ʒ] en lloc de [g]
# Cucaburra comú

El cucaburra (Dacelo novaeguineae) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que habita boscos, terres de conreu i ciutats de l'est d'Austràlia, des del nord-est de Queensland cap al sud fins a Victòria, i, cap a l'oest fins al sud-est d'Austràlia Meridional. S'ha introduït en altres llocs d'Austràlia.

## Nom i hàbits

Rep el nom de cucaburra cridador en raó del seu crit. Aquest crit és utilitzat en molts films com a so de fons per a escenes de jungla: Tarzan, Indiana Jones i els aventurers de l'arca perduda, Jurassic Park: el món perdut, etc. a tal punt que l'imaginari collectiu, aquest crit s'ha associat a la selva tropical.
Viu en un territori molt estès, que comprèn medis variats: boscs d'eucaliptus, boscs més densos, brosses o savanes, i fins zones periurbanes i parcs municipals.
És un blauet gegant, essent una de les espècies més gran de la família dels alcedínids: pot fer fins a 45 cm.
És sedentari: les parelles reproductores trien un territori i hi estan tot l'any per a fer el niu i caçar. Generalment, membres de les covades precedents els ajuden a protegir la zona i a prendre cura dels petits. Per a nodrir-se el cucaburra caça animals petits que copsa amb agafa amb el seu bec en forma de punyal. Per a matar de més grossos, els tusta contra el terra o contra una branca.
El crit del cucaburra serveix justament a marcar el seu territori i indicar als altres ocells de restar apartats. Si un ocell rival hi respon, el grup sencer es posa a cridar per a fer llur crit més impressionant. Altres sons específics li permeten de comunicar únicament amb la seva família. Canta sovint d'hora al matí o al començament del vespre o de la nit, la qual cosa li va el sobrenom de rellotge del bushman.
Com que viu en una vasta zona d'hàbitat i que la seua població no decreix pas, no és considerada com a amenaçada.

## Referències

* ↑ Cucaburra a CERCATERM Rev. 24/04/2012
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 313. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Tatxat Andzevatxí

Tatxat Andzevatxí fou un generalíssim armeni del segle viii de la família dels Andzevatxí. Fou generalíssim de vers el 780 fins vers el 785.
Primer va estar al servei de l'Imperi Romà d'Orient i va destacar per la seva direcció de les tropes que lluitaven en contra dels búlgars; el 778 els romans d'Orient van derrotar els àrabs a Cilícia sota la direcció de Tatxat Andzevatxí i Artavasdes Mamikonian. Tatxat va caure en desgràcia el 780, en arribar al tron l'emperadriu Irene, i va passar llavors al servei dels àrabs. El califa el va acollir i el va nomenar patrici i generalíssim (càrrecs vacants des del 772), amb possessió plena del seu districte d'Andzevatxik, que entrava a terres dels Artsruní (pel sud-oest). Des de llavors els nakharark, sobretot els Artsruní, no van parar de conspirar contra ell. Vers el 782 i amb tota certesa abans del 785, un atac dels khàzars va obligar Tatxat a sortir en campanya a la zona de Derbent. Van acampar a la plana de Keran, però es va declarar una epidèmia i Tatxat va morir, però el territori d'Andzevatxik va romandre en poder dels seus descendents.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, París, Payot, 1947 (reimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 p., p. 188-210.
# Chérif Souleymane

Soulegmane Cherif també conegut com a Chérif Souleymane (Kindia, Guinea, 20 d'octubre de 1944) és un exfutbolista Guineà.
Fou nomenat Futbolista africà de l'any el 1972 quan jugava al Hafia FC de Conakry. També fou internacional amb Guinea, amb la qual disputà el Jocs Olímpics d'Estiu de 1968. Actualment és Director Tècnic de l'Associació Guineana de Futbol

## Referències

* ↑ Kalfa, David. «Guinée : Chérif Souleymane, légende d'une autre époque (Guinea : Chérif Souleymane, legend of another era» (en francès). Radio France Internationale, 03-12-2013.
* ↑ «African Player of the Year: France Football African's (sic) Player of the Year 1970-1994».
* ↑ Rainbow, Jamie (2015-01-09). «Yaya Toure’s place in the pantheon of great African players». World Soccer.
* ↑ «Souleymane Chérif: l'unique ballon d'or africain de Guinée» (en francès). Conakryinfos.com, 20-04-2011. Arxivat de l'original el 21 de gener 2012. [Consulta: 11 novembre 2011].
* ↑ Soulegmane Cherif Arxivat 2009-08-02 a Wayback Machine. at sports-reference.com
# Arthur Gardiner Butler

Arthur Gardiner Butler (nascut el 27 de juny de 1844 a Chelsea, London - mort el 28 de maig de 1925 a Beckenham, Kent) era un entomòleg anglès, aracnòleg i ornitòleg. Va treballar al Museu britànic on va publicar molts treballs sobre la taxonomia d'ocells, insectes, i aranyes.
També va publicar articles sobre les aranyes d'Austràlia, Galáppagos, de Madagascar, etc.

## Obres
### Entomologia

* Monograph of the species of Charaxes, a genus of diurnal Lepidoptera. Proceedings of the Zoological Society of London 1865:622–639 (1866)
* Catalogue of diurnal lepidoptera of the family Satyridae in the collection of the British Museum (1868)
* Catalogue of Diurnal Lepidoptera Described by Fabricius in the Collection of the British Museum (1870)
* Lepidoptera Exotica, or, Descriptions and illustrations of exotic lepidoptera (1869–1874)
* Tropical Butterflies and Moths (1873)
* Catalogue of the Lepidoptera of New Zealand (1874)
* The butterflies of Malacca (1879).
* "Catalogue of the butterflies of New Zealand"(1880)
* with Herbert Druce (1846–1913), Descriptions of new genera and species of Lepidoptera from Costa Rica. Cistula entomologica, 1 : 95–118 (1872).
* On a Collection of Lepidoptera from Southern Africa, with Descriptions of new Genera and Species Ann. Mag. nat. Hist. (4) 16 (96) : 394–420 (1875)
* Descriptions of some new Lepidoptera from Kilima-njaro Proc. Zool. Soc. Lond. 1888 : 91–98 (1888)
* On two collection of Lepidoptera sent by H. H. Johnston, Esq., C.B., from British Central Africa Proc. zool. Soc. Lond. 1893: 643–684, pl. 60 (1894)
* Description of a new Species of Butterfly of the Genus Amauris obtained by Mr. Scott Elliot in East Central Africa Ann. Mag. nat. Hist. (6) 16 (91) : 122–123 (1895)
* Butler, On Lepidoptera recently collected in British East Africa by Mr. G. F. Scott Elliot Proc. zool. Soc. Lond. 1895 : 722–742, pl. 42-43 (1896)
* On two collections of lepidoptera made by Mr R. Crawshay in Nyasa-land Proc. zool. Soc. Lond. 1896 : 817–850, pl. 41-42 (1897)

### Ornitologia

* Foreign birds for cage and aviary, Order Passeres... (1896–1897) illustrated by Frederick William Frohawk (1861–1946)
** Foreign birds for cage and aviary (1910)
* British Birds' Eggs: a handbook of British oölogy

## Referències

* ↑ «Arthur Gardiner Butler, 1844–1925». Darwin Correspondence Project. [Consulta: 15 juliol 2011].

## Enllaços externs

* NDSU informació biogràfica Arxivat 2006-07-14 a Wayback Machine.
* Internet Archive té còpies digitals de diverses feines de Gardiner Butler.
# Caius Gabriel Cibber

Caius Gabriel Cibber (1630-1700) fou un escultor danès establert a Anglaterra i pare del poeta, dramaturg i actor anglès Colley Cibber.

## Biografia

Cibber era fill d'un ebenista del rei Frederic III de Dinamarca, el qual sembla que el va enviar a estudiar a Itàlia. Va arribar a Anglaterra el 1660, abans de la Restauració anglesa, probablement via Amsterdam, i treballà per a John Stone, fill de Nicholas Stone.
La seua primera obra important va ésser el gran relleu (1674) de la base del monument erigit en memòria del Gran incendi de Londres (1666). Entre altres obres seues, a Londres, hi ha les dramàtiques figures del Deliri i de la Bogeria de la malenconia (vers 1675), que va fer per a la porta de l'antic hospital de Bedlam (avui dia al Bethlem Royal Hospital Museum, Beckenham), i una font de Soho Square, que originalment mostrava Carles II d'Anglaterra i d'Escòcia i els quatre rius principals d'Anglaterra (actualment a la plaça només resta la figura força deslluïda del rei).
Dedicà la major part de la seua carrera posterior a l'escultura decorativa, de la qual hi ha notables exemples al palau de Hampton Court (1691-1696) i a la catedral de Saint Paul (1698-1700), on treballava quan va morir.
Tret de les figures esmentades i de la digna i emotiva tomba de Thomas Sackville a Withyham, East Sussex (1677), l'obra de Cibber és normalment feta amb competència però sense inspiració, tot i que resulta interessant, però, perquè reflecteix la influència barroca rebuda d'Itàlia (ben poc corrent encara a l'Anglaterra d'aquell temps) i també dels Països Baixos.
El seu fill Colley Cibber (1671-1757) va ésser poeta, dramaturg i actor.

## Galeria

* Escut d'armes de la Lliga Hanseàtica exhibit al Museu de Londres (vers el 1670)
* Noi amb cornamusa (vers el 1680)
* Base del monument erigit en memòria del Gran incendi de Londres (1666)
* Baix relleu del costat oest del monument en memòria del Gran incendi de Londres
* Tomba de Francis Musters (1680)
* Estàtua de Carles II a Soho Square (Londres)

## Referències

* ↑ Koon, Helene, 1986. Colley Cibber: A Biography. Lexington, Kentucky: University Press of Kentucky. ISBN 0813115515. Pàg. 194.
* ↑ Encyclopædia Britannica (anglès)
* ↑ Ashley, Leonard R. N., 1965. Colley Cibber. Nova York: Twayne Publishers. Pàg. 171.
* ↑ Caius Gabriel Cibber: London Remembers (anglès)
* 1 2 3 4 5 Triadó, J-R.; Chilvers, Ian; Osborne, Harold; Farr, Dennis, 1996. Diccionari d'Art d'Oxford. Des del segle V aC fins a l'actualitat. Barcelona: Edicions 62. ISBN 8429742271. Pàg. 165.
* ↑ RKD Netherlands Institute for Art History (anglès) i (neerlandès)

## Bibliografia

* Barker, Richard Hindry, 1939. Mr Cibber of Drury Lane. Nova York: Columbia University Press.

## Enllaços externs

* Caius Gabriel Cibber - YouTube (anglès)
* Getty Images (anglès)
* Tumblr (anglès)
* Victoria and Albert Museum (anglès)
* Britain's sculpture boom - The Telegraph (anglès)
# Cuca de la Mola

La Cuca de la Mola és una criatura mitològica de Mallorca de la qual es deia que vivia a la muntanya de la Mola, al terme de Sóller. Es tracta d'un drac la història del qual és recollida a les Rondalles Mallorquines i el record del qual encara és present avui en dia.
La llegenda de la Cuca de la Mola fou recollida de Mossèn Alcover a la vila de Sóller, de la boca de Catalina Castanyer Oliver i de Josep Rutlan, que la coneixia de la seva àvia. Diu la història que a una petita cova de la dita muntanya hi vivia la Cuca, que sortia quan tenia gana i devorava a tothom que podia aplegar, i si no trobava gent menjava les mateixes roques de la Mola. Sant Jordi va conèixer els estralls que causava aquest drac, i se n'hi va anar per derrotar-la. Després d'un combat, Sant Jordi derrotà la Cuca i desaparegué, i així la vila de Sóller es va alliberar del temor de la bèstia.
El protagonisme de Sant Jordi amb aquesta llegenda deu estar relacionat amb el fet que és fill adoptiu de Sóller i ja apareix en una crònica del segle xvi. Per altra banda, hom pensa que la llegenda de la Cuca de la Mola pot tenir els seus orígens en la cuca fera i la tarasca provençal.
El record de la rondalla perviu entre el poble de Sóller, i així la colla de dimonis Esclatabutzes passeja en els seus correfocs una bèstia de foc que representa la Cuca de la Mola, la qual fou creada el 2011 en commemoració del XV aniversari dels Esclatabutzes.

## Referències

* ↑ Alcover, Antoni Maria. «Sa Cuca de Sa Mola». A: Aplech de Rondayes Mallorquines d'en Jordi des Recó. V. Barcelona: Pere Josep Alcover, 1924, p. 190.
* ↑ Ferrà i Martorell, Miquel «Col·loquis des dissabte. Josep Pla». Setmanari Sóller, n. 5074 (16 de juny de 1984), pàg. 2 [Consulta: 11 juny 2020].
* ↑ «Sa Cuca de Sa Mola». Federació de dimonis, diables i bèsties de foc de les Illes Balears. [Consulta: 10 juny 2020].

## Enllaços externs

* La Cuca de la Mola a la pàgina dels Esclatabutzes Arxivat 2020-03-28 a Wayback Machine.
# Tatyana (cràter)

Tatyana és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 19 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim rus, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1985.

## Referències

* ↑ «Tatyana». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Cheng Jiasui

Cheng Jiasui (xinès tradicional i simplificat:程嘉燧, pinyin: Chéng Jiāsuì) fou un pintor xinès i poeta sota la dinastia Ming. Nascut vers el 1565 al comtat Xiuning, actualment la ciutat de Huangshan, i mort el 1643. Fou un pintor paisatgista l'estil del qual rep la influència de Huang Gongwang i Ni Zan. Fundador juntament amb Li Liufang de l'Escola de Xin'an. Amb Tang Shisheng (唐时升), Lou Jian (娄坚) i Li Liufang (李流芳), és un dels Quatre Mestres de Jiading (嘉定四先生).

## Enllaços externs

* http://www.huangshantour.com/english/ReadNews.asp?NewsID=1788