OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pilota d'Or 1959

La Pilota d'Or 1959, entregada en nom de France Football al millor futbolista d'Europa, segons un panell de periodistes d'esports d'arreu dels països de la UEFA, fou entregat a Alfredo Di Stéfano el 15 de desembre de 1959. Fou la segona vegada que Di Stéfano guanyava el premi.

## Classificació

| Posició | Nom | Club | Nacionalitat | Punts |
| 1 | Alfredo Di Stéfano | Reial Madrid | Espanya | 80 |
| 2 | Raymond Kopa | Reial Madrid Reims | França | 42 |
| 3 | John Charles | Juventus FC | Gal·les | 24 |
| 4 | Luis Suárez | FC Barcelona | Espanya | 22 |
| 5 | Agne Simonsson | Örgryte IS | Suècia | 20 |
| 6 | Lajos Tichy | Budapest Honvéd | Hongria | 18 |
| 7 | Ferenc Puskás | Reial Madrid | Hongria | 16 |
| 8 | Francisco Gento | Reial Madrid | Espanya | 12 |
| 9 | Helmut Rahn | Rot-Weiss Essen 1. FC Köln | RFA | 11 |
| 10 | Horst Szymaniak | Wuppertaler SV Karlsruher SC | RFA | 8 |
| 11 | Lev Iaixin | Dynamo Moscow | Unió Soviètica | 7 |
| 12 | Yuriy Voynov | FC Dinamo de Kíev | Unió Soviètica | 5 |
| 13 | Dezső Bundzsák | Vasas | Hongria | 4 |
| 13 | Gyula Grosics | Tatabánya | Hongria | 4 |
| 13 | Ivan Kolev | CDNA Sofia | Bulgària | 4 |
| 13 | Nils Liedholm | AC Milan | Suècia | 4 |
| 17 | Titus Buberník | ČH Bratislava | Txecoslovàquia | 3 |
| 17 | Just Fontaine | Reims | França | 3 |
| 17 | Georgi Naydenov | CDNA Sofia | Bulgària | 3 |
| 20 | Flórián Albert | Ferencvárosi TC | Hongria | 2 |
| 20 | Uwe Seeler | Hamburger SV | RFA | 2 |
| 20 | Joan Segarra | FC Barcelona | Espanya | 2 |
| 23 | János Göröcs | Újpest FC | Hongria | 1 |
| 23 | Ken Jones | Scunthorpe United | Gal·les | 1 |
| 23 | Roger Marche | RC Paris | França | 1 |
| 23 | Antoni Ramallets | FC Barcelona | Espanya | 1 |

## Notes

* ↑ Malgrat que havia nascut a l'Argentina, Alfredo Di Stéfano va adquirir la nacionalitat espanyola el 1956, i va començar a jugar amb la selecció d'Espanya.

## Referències

* ↑ Pierrend, José. «European Footballer of the Year ("Ballon d'Or") 1959». RSSSF, 15-12-2006.
* ↑ «Europe dazzled by Di Stéfano». UEFA, 22-11-2004. Arxivat de l'original el December 11, 2008. [Consulta: 6 desembre 2008].

## Enllaços externs

* France Football Web oficial
# Phrynopus columbianus

Phrynopus columbianus és una espècie de granota que viu a Colòmbia. Tot i que s'ha escrit que estava amenaçada d'extinció per la pèrdua de l'hàbitat les dades d'avaluació són insuficients per a catalogar el seu estat de conservació.

## Referències

* ↑ Ramírez Pinilla, M.P., Osorno-Muñoz, M., Rueda, J.V., Amézquita, A. & Ardila-Robayo, M.C. 2004. Phrynopus columbianus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008
# Percina sipsi

Percina sipsi és una espècie de peix pertanyent a la família dels pèrcids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 5 cm de llargària màxima (és una de les dues espècies més petites del seu gènere).
* Absència de colors brillants al cos i les aletes dels adults.
* No presenta una banda de color carabassa a l'aleta dorsal espinosa.
* Taca petita i fosca a les parts superior i inferior de la base de l'aleta caudal.
* Línia lateral completa.
* Els mascles tenen una filera d'escates modificades al nivell mitjà de l'abdomen i una o dues escates modificades entre la base de les aletes pèlviques.
* L'aleta anal dels mascles reproductors no és excessivament allargada.
* El musell no es projecta més enllà del marge anterior de la mandíbula superior.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima temperat (34°N-34°N, 87°W-87°W) que viu entre 0-2 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: riu Black Warrior (nord-oest d'Alabama, els Estats Units).

## Estat de conservació

L'actual distribució geogràfica d'aquest peix és la més reduïda de qualsevol altra espècie de Percina, la qual cosa afecta a la seua supervivència.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Haldeman S. S., 1842. Description of two new species of the genus Perca, from the Susquehanna River. J. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 8 (pt 2). 330.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Williams, J.D., Neely, D.A., Walsh, S.J. & Burkhead, N.M., 2007. Three new percid fishes (Percidae: Percina) from the Mobile Basin drainage of Alabama, Georgia, and Tennessee. Zootaxa, 1549: 1–28.
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Williams, J.D., Neely, D.A., Walsh, S.J. & Burkhead, N.M., 2007.
* 1 2 Williams, J.D., Neely, D.A., Walsh, S.J. & Burkhead, N.M., 2007.

## Bibliografia

* Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Pintura 1962-63

Pintura 1962 – 63 és un curtmetratge experimental rodat l'any 1962 per Ton Sirera. El film té una duració de 5 minuts 10 segons i va ser rodat en 16 mm. Pintura 1962 – 63 forma part de la llista dels bàsics de cinema català.

## Argument

Pintura 1962 – 63 és un apropament a la Història de l'art. Caravaggio, Rembrandt, Van Gogh, Cézanne, Gris, Picasso, Mondrian i Kandinski apareixen en els primers fotogrames. A partir d'aquí Sirera transporta a l'espectador als inicis del procés creatiu. El film passa per diverses fases i acaba en un llenç blanc.

## Referències

* 1 2 Del éxtasis al arrebato: un recorrido por el cine experimental español (DVD). [Barcelona]: Cameo media: Centre de Cultura Contemporània de Barcelona; Madrid: Sociedad Estatal para la Acción Cultural Exterior (Espanya), DL 2009.
* ↑ «Bàsics del cinema català». Filmoteca de Catalunya. Arxivat de l'original el 3 d’abril 2018. [Consulta: 10 octubre 2018].
# París-Reims

La París-Reims va ser una competició ciclista francesa que es disputava entre París i Reims, al Marne. Creada al 1921, es va córrer fins al 1946.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1921 | Robert Reboul | Jean Hilarion | Fernand Moulet |
| 1923 | Paul Lesault | Léon Durieux | Achille Souchard |
| 1924 | Georges Leblanc | André Vugé | André Leducq |
| 1925 | Georges Wambst | Armand Blanchonnet | Louis Mercier |
| 1926 | André Aumerle | Georges Robert | Marius Gallottini |
| 1927 | René Brossy | André Aumerle | Deshoux |
| 1928 | André Trantoul | Andre Bianchi | Roger Bisseron |
| 1929 | Renaud | René Brossy | Robert Rigaux |
| 1930 | René Le Grevès | Jean Driancourt | Léon Le Calvez |
| 1931 | René Le Grevès | Robert Rigaux | Fernand Mithouard |
| 1932 | Lucien Weiss | Étienne Parizet | Philippe Bono |
| 1933 | Jean Goujon | Rémi Royer | Léon Level |
| 1934 | Étienne Parizet | Jean Driancourt | Armand Blanchon |
| 1935 | Rémi Royer | Georges Hubatz | Paul Corallini |
| 1941 | Jules Rossi | Louis Thiétard | Raymond Louviot |
| 1942 | Émile Idée | Amédée Rolland | Raymond Louviot |
| 1943 | Jules Rossi | Camille Danguillaume | Frans Bonduel |
| 1945 | Fermo Camellini | Jean-Marie Goasmat | Éloi Tassin |
| 1946 | Louis Caput | Albert Dolhats | Guy Lapébie |

## Enllaços externs

* Palmarès a siteducyclisme.net
# París-Roubaix 1896

La París-Roubaix 1896 fou la 1a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 19 d'abril de 1896 i fou guanyada per l'alemany Josef Fischer, que s'imposà en solitari en l'arribada a Roubaix.
Van prendre la sortida 51 corredors, dels quals 45 eren professionals i 6 amateurs. La cursa fou creada el mateix any que la París-Tours.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Josef Fischer | - | 9h 17' 00" |
| 2 | Charles Meyer | - | + 25' 00" |
| 3 | Maurice Garin | - | + 28' 00" |
| 4 | Arthur Linton | - | + 45' 00" |
| 5 | Lucien Stein | - | + 1h 01' 00" |
| 6 | Boinet | - | + 1h 01' 50" |
| 7 | Emile Van Berendonck | - | + 1h 07' 50" |
| 8 | Henri Aries | - | + 1h 43' 00" |
| 9 | Gaston Pachot | - | + 2h 02' 00" |
| 10 | Pierre Mercier | - | + 2h 16' 00" |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats de l'edició de 1896 a les-sports.info
# Picumnins

Els picumnins (Picumninae) són una subfamília de distintius i petits pícids (Picidae) que habiten principalment en zones tropicals d'Amèrica del Sud, a més de tres espècies asiàtiques i una africana.
Semblants als típics picots de la subfamília dels picins, tenen el cap gran, llargues llengües que utilitzen per extreure les seves preses i peus zigodàctils. No obstant això, no tenen les plomes rígides de la cua que els picins fan servir per a enfilar-se als arbres.
Els seus becs són més curts que els dels picots típics, ja que els fan servir per a buscar larves i insectes principalment en la fusta podrida. Per la mateixa raó reutilitzen forats als arbres en lloc de fer els seus propis. Els ous són blancs.
Generalment, aquestes aus tenen parts superiors de color gris verdós i les inferiors fosques amb franges blanques.

## Llistat d'espècies

S'han descrit tres gèneres amb 31 espècies dins aquesta subfamília:
* Gènere Picumnus, amb 27 espècies.
* Gènere Sasia, amb tres espècies.
* Gènere Nesoctites, amb una espècie: picotet de la Hispaniola (Nesoctites micromegas).
Picumnus innominatus, única espècie no americana del seu gènere, és de vegades inclosa al gènere monotípic Vivia.
Sasia africana, única espècie africana del seu gènere, és de vegades inclosa al gènere monotípic Verreauxia.
Nesoctites micromegas és de vegades inclosa a la subfamília monotípica Nesoctitinae.

## Referències

* ↑ Els Piciformes a Zoonomen Rev. 10-9-2010
* del Hoyo, J.; Elliott, A. & Sargatal, J. (editors) (2002): Handbook of Birds of the World, Volume 7: Jacamars to Woodpeckers. Lynx Edicions, Barcelona. ISBN 84-87334-22-9
# Plaça porxada (Llers)

La Plaça porxada és una plaça de Llers (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Llers, a la banda de ponent del barri del Poble Nou, a la plaça Major, al costat de l'església de Sant Julià.
Es tracta de dos trams de galeria que delimiten la banda de tramuntana de la plaça Major i formen part dels habitatges que l'envolten. Són de planta rectangular i estan formades per una successió d'arcs de mig punt oberts a la plaça i coberts interiorment amb voltes d'aresta. El paviment interior sota les voltes és esglaonat. Tots dos trams de galeria estan arrebossats i emblanquinats. La tipologia d'habitatges es correspon amb cases entremitgeres de planta baixa i pis, amb balcons al pis superior i obertures senzilles i rectangulars.

## Història

En finalitzar la Guerra Civil espanyola Llers va quedar completament destruït degut a una explosió que va afectar pràcticament la totalitat de la població. El Patronat de Regiones Desvastadas va emprendre les tasques de reconstrucció del poble amb els presoners de guerra del bàndol perdedor. El projecte de construcció d'un nou poble a 500 metres cap al sud del nucli antic de Llers, va quedar en mans de l'arquitecte Pelai Martínez Paricio. El projecte incloïa la construcció ex novo de diferents habitatges, la nova església parroquial de Sant Julià i la rectoria. Les tasques de construcció dels edificis del Poble nou es va realitzar fent ús de la mà d'obra dels presoners de guerra del bàndol republicà, a més dels treballador del poble que podien percebre un salari per la seva feina. Es tractava d'un projecte de reconstrucció en el que la propaganda franquista va posar gran interès, d'una banda, per l'autoria republicana de la destrucció del poble i, per l'altre, per l'actitud paternalista del general Franco en la reconstrucció del poble. Degut a la falta de finançament, el projecte va quedar aturat l'any 1940 i no es va acabar mai de completar totalment.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça porxada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Pirogers

Els pirogers (Pyrogeri) era un poble de Tràcia, del que se sap que vivia a la regió del riu Hebros (Hebrus). Els menciona Plini el Vell (Naturalis Historia, IV, 11 s. 18).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pyrogeri». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 22 gener 2021].
# Pletiu de Riumalo

El Pletiu de Riumalo, o Planell de Riumalo, és un pletiu situat dins del terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom «té el sentit de riu dolent, d'avingudes perilloses».
Es troba, entre 1.850 i 1.880 metres d'altitud, a la Capçalera de Caldes, per damunt del Pletiu de l'Obaga (S) i per sota del Barranc de les Llastres (NE), és travessat de nord-est a sud-oest pel Riuet d'Estany Negre i el del Barranc de les Llastres que formen multitud de meandres. En el seu extrem sud-oriental desaigua el Barranc de Malavesina. Pel seu extrem nord també rep les aigües provinents de l'Estany Cloto.

## Rutes

Situat a mig camí de l'Embassament de Cavallers i del Refugi Joan Ventosa i Calvell és punt de pas de moltes de les rutes que travessen la Capçalera de Caldes.
* Refugi Joan Ventosa i Calvell: des de la Presa de Cavallers, pel Pletiu de Riumalo, el Barranc de les Llastres i Pletiu d'Estany Negre.
* Besiberri Sud: des del Pletiu de Riumalo, pel barranc i l'Estany de Malavesina.
* Besiberri del Mig: des del Pletiu de Riumalo, pel Barranc de Malavesina, l'Estany de Malavesina i el Pas de Trescazes.
* Besiberri del Mig: des del Pletiu de Riumalo, pel Barranc de Malavesina, l'Estany de Malavesina, la Bretxa Peyta i el Pas de Trescazes.
* Besiberri Nord: des del Pletiu de Riumalo, pel Barranc de Malavesina, l'Estany de Malavesina i la Bretxa Peyta.
* Vall de Valarties per la Bretxa Peyta: des del Pletiu de Riumalo, pel Barranc de Malavesina i l'Estany de Malavesina.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pletiu de Riumalo. [Consulta: 22/09/2013]
* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 2 novembre 2013].
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Fatiga muscular

La fatiga muscular és el cansament causat per l'exercici físic. Pot referir-se a una varietat de símptomes, que van des d'un sentiment general de letargia fins a una sensació cremant específica als músculs, causada pel treball físic. La fatiga pot ser tant física com mental. La fatiga física és la incapacitat de continuar funcionant al nivell de rendiment habitual. La fatiga és present en la vida quotidiana, però sol fer-se notar durant un intens exercici físic. La fatiga mental, en canvi, se sol manifestar en forma de somnolència. Cal diferenciar l'astènia de la fatiga, en la primera els símptomes no milloren o ho fan molt poc amb el descans.

## Fatiga/adaptació.

L'adaptació sensorial i la fatiga impedeixen la resposta a nivell dels òrgans sensorials i dels músculs, sense la intervenció de el sistema nerviós. Mentre que la adaptació és causada per una estimulació perllongada la fatiga és provocada pel previ ús excessiu de la musculatura involucrada en donar resposta a l'estímul, la qual queda incapacitada.

## Referències

* ↑ Gandevia SC «Some central and peripheral factors affecting human motoneuronal output in neuromuscular fatigue». Sports medicine (Auckland, N.Z.), 13, 2, 1992, pàg. 93–8. PMID: 1561512.
* ↑ Hagberg M «Muscular endurance and surface electromyogram in isometric and dynamic exercise». Journal of applied physiology: respiratory, environmental and exercise physiology, 51, 1, 1981, pàg. 1–7. PMID: 7263402.
* ↑ Hawley JA, Reilly T «Fatigue revisited». Journal of sports sciences, 15, 3, 1997, pàg. 245–6. PMID: 9232549.
* ↑ Domjan, Michael, 1947-. Principios de aprendizaje y conducta. 2a ed. Madrid, España: Thomson, 2007. ISBN 84-9732-584-2.

## Vegeu també

* Debilitat muscular
# Rungis

Rungis és un municipi francès, situat al departament de la Val-de-Marne i a la regió de l'Illa de França.
Forma part del cantó de Thiais i del districte de L'Haÿ-les-Roses. I des del 2016, de la divisió Grand-Orly Seine Bièvre de la Metròpoli del Gran París.
# Phanoperla occipitalis

Phanoperla occipitalis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* El mascle fa 11 mm d'envergadura alar i la femella 12.

## Distribució geogràfica

Es troba a Tailàndia.

## Referències

* ↑ Banks, 1938. Jour.Fed.Malay States Mus. 18(2):221.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Ignac Sivec i Bill P. Stark, 2010. Seven new species of Phanoperla (Banks) from Vietnam and Thailand (Plecoptera: Perlidae). Illiesia 2010 6(10):98-112. (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Zwick, P., 1982: A revision of the Oriental stonefly genus Phanoperla (Plecoptera: Perlidae). Systematic Entomology, 7: 87–126.

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. Arxivat 2022-10-17 a Wayback Machine.
# Cantó de Niort-Est

El cantó de Niort-Est és un cantó francès del departament de Deux-Sèvres, situat al districte de Niort. Compta amb part del municipi de Niort.

## Municipis

Comprèn una part del municipi de Niort, concretament els barris:
* Centre-ville (en part)
* Champclairot
* Champommier
* Goise
* Saint-Florent (en part)
* Souché

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-1955 | M. Suire | RPF, després RS |
| 1955-1961 | M. Charbonneau | Divers droite |
| 1961-1973 | Raoul Auzanneau | SFIO |
| 1973-1992 | André Clert | PS |
| 1992-1998 | Geneviève Gaillard | PS |
| 1998-2011 | Geneviève Rizzi | PS |
| 2011- | Rodolphe Challet | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| - | - | - | - | - | 18.171 | 18.194 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Lactulosa

La lactulosa és un sucre sintètic no digerible (prebiòtic) que s'empra com a laxant en el tractament del restrenyiment crònic i en l'encefalopatia hepàtica. Es tracta d'un disacàrid basat en la fructosa i en la galactosa, l'enllaç que els uneix no pot ser escindit pels enzims del tracte digestiu. La lactulosa es produeix a partir de la lactosa i la fructosa mitjançant la β-galactosidasa, un enzim produït pel bacteri termòfil Sulfolobus solfataricus. També s'han trobat enzims candidats en altres bacteris del gènere Arthrobacter.
S'administra per via oral per al restrenyiment, i per via oral o rectal per a l'encefalopatia hepàtica. En general, comença a funcionar després de 8-12 hores, però pot trigar fins a 2 dies a millorar el restrenyiment.

## Referències

* ↑ «Lactulose». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 4 September 2017. [Consulta: 11 agost 2015].
* ↑ «Lactulose». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 4 September 2017. [Consulta: 11 agost 2015].
* 1 2 «Milk lactose and lactulose determination by the differential pH technique». Le Lait, vol. 83, 5, 01-09-2003, pàg. 409–16. DOI: 10.1051/lait:2003022.
* ↑ «Gastrointestinal Symptoms». A: Oxford textbook of palliative care for children. 2nd. Oxford: Oxford University Press, 2006, p. 352. ISBN 9780198526537.
* ↑ «Constipation and diarrhea». A: Textbook of therapeutics : drug and disease management. 8th. Philadelphia, Pa. [u.a.]: Lippincott Williams & Wilkins, 2006, p. 1310. ISBN 9780781757348.
# Gàrides

Gàrides (en llatí Garidas) fou un jurista romà d'Orient, a qui Nicolau Comnè Papadopoli anomena Gàrides Lleó.
Va escriure alguns tractats sobre els homicidis i sobre els que es refugiaven als santuaris. També va escriure una obra sobre accions judicials en ordre alfabètic, que després va ser imitada per Miquel Psel·los. Va viure en temps de Constantí X Ducas (1059-1067).

## Referències

* ↑ Garidas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 231
# Josip Katalinski

Josip "Škija" Katalinski (Sarajevo, 2 de maig de 1948 - Sarajevo, 9 de juny de 2011 ) fou un futbolista bosnià de la dècada de 1970. La seva trajectòria començà al FK Igman based d'Ilidža, un suburbi de Sarajevo, d'on passà el 1964 al FK Željezničar. Un any més tard hi debutà al primer equip. Jugà al club fins al 1975 on disputà més de 250 partits de lliga i marcà 48 gols. En total foren més de 350 partits i més de 100 gols. Amb el Željezničar guanyà la lliga iugoslava de l'any 1972. El 1975 marxà a l'OGC Nice francès. Hi jugà 150 partits fins al 1978, en què es retirà per una lesió.
Durant els anys 1970 fou 41 cops internacional amb Iugoslàvia, marcant 10 gols. El seu moment més destacat fou a la fase de classificació de la Copa del Món de futbol de 1974. Espanya i Iugoslàvia havien quedat empatades al capdavant del grup i va haver de disputar-se un matx de desempat al Waldstadion de Frankfurt del Main. Katalinski marcà l'únic gol del partit, esdevingué botxí d'Espanya i heroi local. Participà en el Mundial de 1974 i a l'Eurocopa de 1976. Fou nomenat futbolista iugoslau de l'any el 1974.

## Referències

* ↑ «Umro Josip Katalinski Škija». nezavisne.com. [Consulta: 20 març 2012].
* ↑ «Mi Bosanci i Hercegovci mozemo sve!'». bhfanaticos.ba. Arxivat de l'original el 2011-09-05. [Consulta: 20 març 2012].
* ↑ «'Nadam se uspjehu naše reprezentacije u Genku». sarajevo-x.com. [Consulta: 20 març 2012].
* ↑ «Verdugo de España». La Vanguardia, 15-06-2011.

## Enllaços externs

* Perfil a la federació sèrbia
* Perfil a Playerhistory
Josip Katalinski - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Iugoslàvia – Copa del Món de Futbol 1974
1 Marić •
2 Buljan •
3 Hadžiabdić •
4 Mužinić •
5 Katalinski •
6 Bogićević •
7 Petković •
8 Oblak •
9 Šurjak •
10 Aćimović •
11 Džajić (c) •
12 Jerković •
13 Pavlović •
14 Peruzović •
15 Dojčinovski •
16 Vladić •
17 Popivoda •
18 Karasi •
19 Bajević •
20 V. Petrović •
21 O. Petrović •
22 Mešković •
Entrenador: Miljanić :
# Josip Skoblar

Josip Skoblar (Privlaka, prop de Zadar, 12 de març, 1941) és un exfutbolista i entrenador de futbol croat.
Skoblar jugà a la lliga iugoslava a les files de NK Zadar (1957–58) i OFK Beograd (1959–67). Amb l'OFK Beograd, un club modest, guanyà dues copes el 1962 i 1966. A Alemanya jugà amb el Hannover 96 (1967–70), i a França amb l'Olympique de Marseille on fou un autèntic ídol, essent tres cops màxim golejador de la lliga francesa i Pilota d'or europea el 1971 i on guanyà lliga i copa.
Fou 32 cops internacional amb Iugoslàvia (marcant 11 gols) entre 1961 i 1967. Participà en el Mundial de 1962 on marcà un gol i la selecció fou quarta.
L'any 1977 es convertí en el director tècnic del Marsella. Més fou entrenador del Hajduk Split (amb qui guanyà dues copes iugoslaves), Hamburger SV i NK Rijeka.

## Palmarès
### Com a jugador

* Lliga francesa de futbol: 1971, 1972.
* Copa francesa de futbol: 1972.
* Copa iugoslava de futbol: 1962, 1966.
* Bota d'Or europea: 1971 amb 44 gols.
* Màxim golejador de la lliga francesa: 1971, 1973, 1973.

### Com a entrenador

* 2 Copa iugoslava de futbol: 1987, 1991.

## Referències

* ↑ https://news.google.cat/newspapers?nid=1301&dat=19880124&id=R4FWAAAAIBAJ&sjid=xuQDAAAAIBAJ&pg=7451,7486023, The Sydney Morning Herald - Jan 24, 1988

## Enllaços externs

* Nogometni leksikon (2004, en croat)
* (serbi) reprezentacija.co.yu Arxivat 2008-01-20 a Wayback Machine.