OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cardeñadijo

Cardeñadijo és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Alfoz de Burgos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2006 | 2007 |
| 338 | 467 | 601 | 668 | 696 | 935 |
# Neosimbolisme

El neosimbolisme va ser un corrent literari originat arran del simbolisme. La seva aparició va tenir lloc a Catalunya; una de les persones significatives al món de la literatura catalana que ho va utilitzar va ser Mercè Rodoreda i Gurguí.
# Sant Ferran de Can Mas de Dalt

La capella de Sant Ferran és una capella del mas de Can Mas de Dalt, del terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental, dins de l'àmbit de l'antic poble de Bigues.
És una capella molt petita i de sostre baix, d'una sola nau sense absis exempt. Està situada al costat de llevant de la masia de Can Mas de Dalt.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0.

## Enllaços externs

* Can Mas de Dalt en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Pere de l'Abadia

Sant Pere de l'Abadia, o Sant Pere de Son, és una antiga església romànica del poble de Son, en el terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està desafectada des d'antic; durant molts anys serví d'escola, residència dels mestres, ajuntament, rectoria (d'on el nom d'Abadia). Des del darrer terç del segle XX és una casa particular.
Era una església romànica d'una nau, amb absis; tot va quedar absorbit per la construcció posterior que la convertí en casa. Al mur de migdia hi ha una finestra romànica de doble vessant tapada. En aquesta façana de migdia s'obriren les finestres, balcó i porta de la casa parroquial, Abadia, que substituí l'església.
Tot el perímetre exterior correspon a l'església romànica, d'una nau única amb absis semicircular a llevant, com és característic en el romànic. Les formes constructives i el material emprat remeten a un temple del segle xii. Interiorment, ha estat del tot desvirtuada en ésser convertida en habitatge.

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Pere de Son». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Buron, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca, 10). Pàg. 239. ISBN 84-88294-28-X.
* Camp i Permanyer, Joan. Alt Pallars: Esglésies, ermites i pistes de muntanya. Barcelona: Club Excursionista Pirenaic, 1987. Pàg. 70.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). Pàg. 113, PSob, 224. ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Son». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). Pàg. 109. ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Pere de l'Abadia en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; el topònim no surt en el mapa
# Sant Roc de Massanes

Sant Roc de Massanes és una església de Massanes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Modest santuari religiós situat en un turó.
De planta rectangular, té una sola nau, i està capçada al davant per un absis semicircular amb coberta de volta, del segle xv. La coberta és en volta de canó, i la teulada és en teula àrab amb un ràfec simple. A la dreta té una petita capella adossada.
A la façana principal hi ha la porta que anteriorment era amb arc de mig punt i dovelles, i que ha estat convertida en una porta amb arc pla, tot i conservar les dovelles. A la seva part dreta hi ha una petita finestra en arc pla i amb una reixa. A la part superior hi ha una obertura en forma d'ull de bou, protegida per una reixa. La resta d'obertures de l'edifici són rectangulars amb ampit, llinda i brancals de pedra.
Destaca el campanar d'espedanya.
La façana està realitzada en maçoneria, amb algunes parts toscament arrebossades.

## Història

L'any 1569 el bisbat donà l'autorització a Massanes per construir una capella dedicada a Sant Roc, Sant Jaume i Sant Sebastià, els tres sants advocats contra la pesta. Els representants del Comú, que havien fet la petició eren Antoni Marquès, Antic Pasqual i Gabriel Piferrer. L'any 1600 es va obtenir permís per beneir una campana. Des del segle xvii, a Sant Roc hi vivia permanentment un ermità. A mitjan segle xviii consta que tenia dos altars, el de Sant Roc i el de la Mare de Déu dels Dolors.
Des de 1977, cada 11 de setembre, s'organitza una arrossada a Sant Roc, ja que hi ha un parc molt ben condicionat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Roc de Massanes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Sant Roc de Prullans

Sant Roc de Prullans és una església romànica de la caseria de Prullans, de l'antic terme municipal Fígols de Tremp, integrat actualment en el de Tremp, de la comarca del Pallars Jussà.

## Bibliografia

* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. "Tremp. Fígols de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Roc de Prullans al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Saqui barbut de dors bru

El saqui barbut de dors bru (Chiropotes israelita) és una espècie de mico de la família dels pitècids. Es distribueix pel nord de l'Amazònia, al Brasil i Veneçuela. Habita en grups amb mascles i femelles de fins a uns 40 individus en diversos tipus de bosc de la zona. Tenen una alimentació principalment frugívora. Les seves poblacions s'han mantingut estables.

## Referències

* 1 2 «Chiropotes chiropotes» (en anglès). IUCN Red List. Veiga, L.M., Silva Jr., J.S., Mittermeier, R.A. & Boubli, J.-P. 2008. [Consulta: 25 agost 2014].
# Sanxis (cognom)

Sanxis (sovint escrit Sanchis) és un cognom valencià d'origen patronímic que significa "fill de Sanç" (com el castellà Sánchez i el portuguès Sanches). N'hi ha la variant Sánchiz. La forma Sanchís es considera incorrecta.
El seu origen és aragonès o castellà. El primer Sanxis documentat al País Valencià és P. Sancii (en llatí), el 1238.
Segons l'Idescat, a Catalunya el porten 959 persones com a primer cognom i 974 com a segon, i és el 969è cognom més freqüent.
Algunes persones que porten aquest cognom:
* Anna Sanchis Chafer (El Genovés, Costera, 18 d'octubre de 1987), ciclista professional valenciana
* Ferran Sanxis de Castre (1240 - Pomar, Aragó, 1275), primer baró de Castre
* Josep Sanchis Sivera (València, 5 de gener de 1867 - València, 21 de maig de 1937), canonge i historiador valencià
* Manuel Sanchis i Guarner (València, 9 de setembre de 1911 - València, 16 de desembre de 1981), filòleg, historiador i escriptor valencià en llengua catalana
* Manuel Sanchis Martínez (Alberic, València, 26 de març de 1938), exfutbolista valencià, pare de Manolo Sanchís
* Manuel Sanchis Hontiyuelo, conegut com a Manolo Sanchís, (nascut el 23 de maig del 1965 a Madrid), exfutbolista espanyol, fill de Manuel Sanchis Martínez
* Vicent Sanchis i Llàcer (València, 1961), periodista i tertulià valencià

## Referències

* ↑ Juan-Mompó, Joaquim. «Sanchis, no Sanchís». Núvol, 01-11-2014. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Sanchis». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ Ferrer, Ramon; Emili Casanova «Distribució dels cognoms Maians, Siscar, Mestre i Sanxis per les terres valencianes des de l'Edat Mitjana fins ara». Saitabi, 58, 2008, pàg. 491-505. ISSN: 0210-9980.
* ↑ «Idescat. Població. Onomàstica. Cognoms de la població. Cognom de la persona: SANCHIS. Per comarques i Aran». [Consulta: 13 març 2017].

## Enllaços externs

* Difusió del cognom Sanchis a Espanya, Mapa dels Cognoms
Viccionari
# Satura

La llei Satura o Satyra va ser una antiga llei romana que permetia presentar als comicis els projectes formats per afers diversos entre ells, agrupats en una llei amb l'objecte que s'aprovessin o rebutgessin tots a la vegada. Aquesta llei la va derogar la llei Caecilia Didia.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 144 [Consulta: 13 abril 2022].
# Sans Arc

Els Sans Arc, o Itázipčho (Itazipcola, Hazipco - ‘aquells que cacen sense arcs') en lakota, són una subdivisió de la Nació Lakota. Sans Arc és la traducció francesa del nom lakota que vol dir "sense arcs". El traductor de Wooden Leg: A Warrior Who Fought Custer remet el nom com totes les fletxes se'n van. Viuen a la reserva índia de Cheyenne River.
Una de les moltes etimologies folklòriques del nom lakota narra la següent història: el veritable significat de Itazipacola és "sense marques". Això es refereix al fet que els Itazipco eren tan generosos que no marcaven les seves fletxes (eren marcades perquè els guerrers poguessin reclamar el bisó que havien matat), d'aquesta manera tothom podrà participar de la carn de la caça. És per això que quan el Creador va voler donar la canonada al lakota, la Dona Búfal Blanc Wopi la va donar als Itazipco, perquè sempre estaven disposats a compartir-ho.

## Bandes (thiyóšpaye) històriques Itázipčho

Juntament amb els miniconjou (Mnikȟówožu, Hokwoju - ‘Plantes per l'Aigua’) i Two Kettles (Oóhe Núŋpa, Oóhenuŋpa, Oohenonpa - ‘Dues bullides' o ‘Dues Calderes') sovint són coneguts com a Lakota Central i es divideixen en nombroses bandes o thiyóšpaye:
* Itazipco-hca (‘Autèntics Itazipco’)
* Mini sala (‘Aigua Vermella’)
* Sina luta oin o Shinalutaoin (‘Penjolls vermells')
* Woluta yuta (‘Mengaen carn de cérvol seca del quart darrere’,‘menjadors de pernil')
* Maz pegnaka (‘Porten abillaments de metall al pel')
* Tatanka Cesli o Tatankachesli (‘Fems d'un toro búfal')
* Siksicela o Shikshichela (‘Dolentss', ‘Dolents de diferents classes')
* Tiyopa Canupa or Tiyopaoshanunpa (‘Fums a l'entrada’)

## Famosos Sans Arcs

* Spotted Eagle
* Red Bear
* Looks Up
* Circling Bear
* Elk Head
* Black Hawk
* Hump Nose, cap present a la batalla de Little Bighorn.

## Referències

* ↑ Marquis, p.180.
* ↑ Minneconjou and San Arc bands
* ↑ Marquis, p.211.

## Bibliografia

* Lakota Page, The Great Sioux Nation
* Thomas B. Marquis (interpreter), Wooden Leg: a warrior who fought Custer, p.180, University of Nebraska Press, 2003 ISBN 0-8032-8288-5.
# Scheuchzerita

La scheuchzerita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom pel naturalista suís Johann Jakob Scheuchzer (1672-1733), que va ocupar la càtedra de física i matemàtiques de la Universitat de Zúric.

## Característiques

La scheuchzerita és un silicat de fórmula química Na(Mn,Mg,Zn)$_9$[VSi$_9$O$_{28}$(OH)](OH)₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2004. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la scheuchzerita pertany a «09.DM - Inosilicats amb 6 cadenes senzilles periòdiques» juntament amb els següents minerals: stokesita, calciohilairita, hilairita, komkovita, sazykinaïta-(Y), pyatenkoïta-(Y), gaidonnayita, georgechaoïta, chkalovita, vlasovita, revdita i terskita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu geològic cantonal de Lausana, a Suïssa, amb el número d'espècimen: mgl 79355.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Fianel, situada a la localitat d'Ausserferrera, a la vall de Ferrera (Grisons, Suïssa). També ha estat descrita a les mines Monte Alpe i Valgraveglia, ambdues a Ligúria (Itàlia). Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Scheuchzerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 gener 2020].
# Selena Öztaner

Selena Öztaner és una cantant d'òpera turca. És soprano.
Nascuda a Istanbul, Selena Öztaner, va atreure l'atenció amb la seva passió per la música des de nena. A l'edat de vuit anys, es va familiaritzar amb la música clàssica per primera vegada quan va ser admesa al cor infantil d'İçel. A continuació va seguir el Cor de Joventut de l'Òpera Estatal de Mersin i el Cor Polifònic de Mersin.
Va donar el seu primer pas important el 1997 amb la gravació al Conservatori Estatal de la Universitat de Çukurova (Turquia), en cant d'òpera. L'any 2001 va començar a estudiar a Ankara al Conservatori d'Estat de la Universitat d'Hacettepe, cantant d'òpera. Es va graduar el 2004. Després va aprovar l'examen d'admissió del Màster en el mateix tema. Al setembre de 2005, va anar a Múnic, ja que va rebre una beca a la Europa Akademie der Künste. El 2007, Selena Öztaner es va graduar amb distinció de la classe magistral a la Europa Akademie der Künste en el camp del cant d'òpera. De 2007 a 2014 va ser professora de cant d'òpera a l'Acadèmia de Música de Múnic.
Es casada amb Mert Öztamer, també músic turc.

## Referències

* ↑ http://www.selenaoztaner.com/Soprano_Selena_Oztaner/Ozgecmis.html Arxivat 2019-03-01 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.theater-regensburg.de/sparten/musiktheater/opernchor/selena-oeztaner/ Arxivat 2019-03-01 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.mittelbayerische.de/region/regensburg-stadt-nachrichten/konzert-der-theaterfreunde-21179-art1722970.html Arxivat 2019-03-01 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.mittelbayerische.de/region/regensburg-stadt-nachrichten/berliner-luft-und-grosse-oper-21179-art1614136.html Arxivat 2019-03-01 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Leyla Gencer
* Elif Gökalp

## Enllaços externs

* Selena Öztaner a Operabase
* Selena Öztaner canta "O mio babbino caro"
# Sector circular

Un sector circular és la porció d'un cercle limitada per dos radis i un arc; la regió més petita es coneix com el sector menor i la més gran com el sector major. La seva àrea es pot calcular com es descriu a baix.
Sia θ l'angle central en radians, i r el radi. L'àrea total d'un cercle és $\pi r^{2}\$. L'àrea del sector es pot obtenir multiplicant l'àrea del cercle per la proporció entre l'angle i $2\pi$ (perquè l'àrea del sector és proporcional a l'angle, i $2\pi$ és l'angle del cercle sencer):
    $A=\pi r^{2}\cdot {\frac {\theta }{2\pi }}=r^{2}\left({\frac {\theta }{2}}\right)={\frac {1}{2}}r^{2}\theta .$
Si $\theta$ és l'angle central expressat en graus sexagesimals, també es pot obtenir una fórmula similar:
    $A=\pi r^{2}\cdot {\frac {\theta }{360}}$
Hi ha sectors circulars singulars com per exemple:
* El semicercle, meitat d'un cercle.
* El quadrant, quarta part del cercle.
* El sextant sisena part del cercle.
* L'octant, vintena part del cercle.
La llargada, L, de l'arc d'un sector ve donada per la fórmula següent:
    $L=\left(\pi \cdot r\cdot {\frac {\theta }{180}}\right)$
on θ està en graus.
La llargada del perímetre d'un sector és la suma de llargada d'arc i els dos radis. Ve donat per la fórmula següent:
    $L=r\cdot \left(2+\pi \cdot {\frac {\theta }{180}}\right)$
on θ està en graus.

## Vegeu també

* Segment circular - Tros del sector comprès entre l'arc i la corda traçada entre els extrems de l'arc.
* Cònica

## Enllaços externs

* Definition and properties of a circle sector Amb animació intercativa
* Wolfram MathWorld: Circular Sector
# Senat de Ruanda

El Senat de Ruanda (kinyarwanda Sena, francès Sénat) és la cambra alta del Parlament de Ruanda. La seu es troba a Kigali, la capital de Ruanda.

## Història

Després del període de transició (1994-2003) que succeí al genocidi, el Senat, com la Cambra de Diputats, s'estableix per la Constitució del 4 de juny de 2003. Les disposicions relatives a ell apareixen a la subsecció 3, "Del Senat" d'aquest text (seccions 82 a 89).

## Composició

El Senat té 26 membres.
* 14 són elegits per sufragi indirecte dels quals:
** 12 per Comitès Executius del Sector i del Districte, Municipis i Ajuntaments de les principals ciutats (un per província i un altre per la ciutat de Kigali)
** 2 professors universitaris elegits indirectament pel personal docent i investigador d'universitats i institucions d'educació superior, tant privades com públiques
* 12 són nomenats:
** 8 pel president de la República
** 4 pel Fòrum d'Organitzacions Polítiques
Els antics caps d'estat poden formar-ne part si ho demanen. El 30% dels membres del Senat han de ser dones. Actualment (2011) en són 10 (el 38,46 %). Agnès Mukabaranga, Marie Mukantabana, Stéphanie Mukantagara i Henriette Umulisa són antigues membres femenines del Senat.

## Presidència

De 2003 a 2011 el president del Senat ha estat Vincent Biruta. L'actual President del Senat és Bernard Makuza elegit el 10 d'octubre de 2014.

## Durada de la legislatura

El mandat de cada senador és de vuit anys, excepte els antics caps d'estat. L'última renovació, per als 14 seients que s'han d'omplir indirectament, data del 27 de setembre de 2011.
La primera legislatura del Senat va començar el 2003, la segona el 2011. Aquesta última finalitzarà el 2019.

## Notes

* ↑ «Text de la Constitució de 2003». Arxivat de l'original el 2007-06-22. [Consulta: 21 maig 2018].
* ↑ http://www.gov.rw/Six-Senators-take-Oath-of-Office-today-in-the-presence-of-President-Kagame-and-the-Parliament Arxivat 2018-05-22 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.rwandaparliament.gov.rw/parliament/Former_Senators.aspx Arxivat 2018-05-22 a Wayback Machine.
* ↑ ORINFOR
* ↑ « Makuza Bernard nouveau président du sénat », IGIHE

## Enllaços externs

* Pàgina del Senat de Ruanda Arxivat 2016-02-17 a Wayback Machine.
# Senat de Mèxic

El Senat de la República (Senado de la República, en castellà) o la Cambra dels Senadors (Cámara de Senadores, en castellà) és la cambra alta del cos legislatiu del govern mexicà, el Congrés de la Unió. Està integrat per 128 senadors, dels quals s'hi elegeixen:
* dos per cada estat i dos pel Districte Federal segons el mètode d'escrutini uninominal majoritari—és a dir, majoria relativa; els partits polítics han de registrar una llista amb una fórmula de dos candidats, els quals s'elegeixen de manera conjunta i es coneixen com a senadors uninominals;
* un per cada estat i un pel Districte Federal, assignat a la primera minoria—és a dir, al partit que obtingui la segona posició en les eleccions de cada estat i el Districte Federal; i
* trenta-dos assignats segons el principi de l'escrutini proporcional plurinominal—és a dir, segons el mètode de la representació proporcional, en què el país sencer forma una sola circumscripció.
El Senat de la República és la representació dels estats de la federació, sense importar llur població, mentre que la Cambra de Diputats és la representació del poble mexicà. Ja que hi ha una combinació d'eleccions de majoria relativa i de representació proporcional, el sistema electoral per elegir els membres del Senat és un sistema de vot paral·lel. El Senat es renova totalment cada sis anys, en eleccions concurrents amb les eleccions presidencials i parlamentàries per renovar la Cambra de Diputats. Els senadors no poden reelegir-se per al període següent immediat.
El Congrés de la Unió es reuneix a partir de l'1 de setembre de cada any per celebrar el primer període de sessions ordinàries, i l'1 de febrer, per en celebrar el segon període.
Segons la constitució de 1917, els requeriments per a ser senador són:
* ser ciutadà mexicà per naixement i amb la capacitat d'exercir els seus drets,
* tenir almenys vint-i-cinc anys al dia de l'elecció,
* ser originari de l'estat on es faci l'elecció o veí amb residència efectiva amb més de sis mesos anteriors a la data de l'elecció,
* no estar en servei actiu a l'exèrcit ni tenir cap càrrec dins la policia o gendarmeria rural almenys noranta dies abans de l'elecció,
* no ser ministre (secretari) i subministrament (subsecretari) d'estat, ni ministre de la Suprema Cort de Justícia llevat que renunciï d'aquell càrrec un any (els secretaris) o dos anys (els ministres de la Cort) abans de l'elecció;
* no ser ministre de cap culte religiós.

## Referències

* ↑ Article 57 Arxivat 2008-09-18 a Wayback Machine.. Constitución Política de los Estados Unidos Mexicanos
* ↑ Article 55 Arxivat 2011-07-08 a Wayback Machine.. Constitución Política de los Estados Unidos Mexicanos
* ↑ Article 58 Arxivat 2008-09-18 a Wayback Machine.. Constitución Política de los Estados Unidos Mexicanos

## Enllaços externs

* Senado de la República, en castellà
# Serra de Codonyola

La Serra de Codonyola és una serra situada al municipi de Navès (Solsonès), amb una elevació màxima de 1.335,9 metres.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra des Mussoles

La Serra des Mussoles, o de les Mussoles, és una serra situada en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El seu nom prové «del basc, mun-tzi-ol-a, cabana de l'aturonament, del massís de turons».
La seva alçada fluctua entre els 2.313,9 i 2.813,5 metres. El Pic de Morrano, a més de ser el sostre de la serra, la delimita pel seu extrem sud-oriental. És, de fet, el contrafort nord-oest d'aquest pic, i en davalla cap al Planell d'Aigüestortes. Separa la Vall de Morrano al nord-esr, de la Vall de les Mussoles al sud-oest.

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Serra de les Mussoles. [Consulta: 31/10/2013]

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 22 abril 2011].
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Serra de les Mussoles (extrem nord occidental). [Consulta: 31/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Pic de Morrano. [Consulta: 31/10/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)