OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bu Bing

Bu Bing (o Wai Bing) (xinès: 外丙, nascut Zi Sheng, xinès: 子勝) va ser un Rei de la Xina de la Dinastia Shang.
En els Registres del Gran Historiador, ell és llistat per Sima Qian com el segon rei Shang, succeint al seu pare el Rei Tang (xinès: 汤), després de la mort d'hora del seu germà major Tai Ding (xinès: 太丁). Va ser entronitzat l'any de Yihai (xinès: 乙亥), with Yi Yin (xinès: 伊尹) com el seu primer ministre i Bo (xinès: 亳) com la seva capital. Va governar durant uns dos anys abans de morir. Se li va atorgar el nom a títol pòstum de "Wai Bing" (xinès: 外丙) i va ser succeït pel seu germà menor Zhong Ren (xinès: 仲壬).
Inscripcions de script d'oracle ossi sobre ossos descoberts a Yinxu, alternativament registren que va ser el quart rei Shang, el segon fill de Da Ding, amb el nom atorgat a títol pòstum de "Bu Bing" (xinès: 卜丙), i que fou succeït per Da Geng.

## Referències

* ↑ Bai, Shouyi. An Outline History of China. Beijing: Foreign Language Press, 2002. ISBN 7-119-02347-0.
* 1 2 «The Shang Dynasty Rulers». China Knowledge. [Consulta: 7 agost 2007].
* 1 2 «Shang Kingship And Shang Kinship» (PDF). Universitat d'Indiana. Arxivat de l'original el 2008-04-09. [Consulta: 7 agost 2007].
Bu Bing Dinastia Shang :
| Títols de regnat |||
| Precedit per: Da Ding | Rei de la Xina | Succeït per: Zhong Ren o Da Geng |
# Bud Tingelstad

Bud Tingelstad és un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 4 d'abril del 1928 a Frazee, Minnesota.
Bud Tingelstad va córrer a la Champ Car a les temporades 1960-1971 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis de tots aquests anys (menys les edicions de 1961 i 1970).
Tingelstad va morir d'un atac de cor el 30 de juliol del 1981 a Indianapolis, Indiana.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1960 | 18 | 28 | 142.354 | 29 | 9 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1962 | 5 | 10 | 147.753 | 10 | 15 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1963 | 54 | 25 | 148.227 | 27 | 28 | 46 | 0 | Accident |
| 1964 | 15 | 19 | 151.210 | 26 | 6 | 198 | 0 | a 2 voltes |
| 1965 | 5 | 24 | 154.672 | 23 | 16 | 115 | 0 | Accident |
| 1966 | 22 | 27 | 159.144 | 26 | 21 | 16 | 0 | Sobreescalfament |
| 1967 | 10 | 25 | 163.228 | 22 | 14 | 182 | 0 | Virolla |
| 1968 | 10 | 18 | 164.444 | 17 | 16 | 158 | 0 | Pressió de l'oli |
| 1969 | 15 | 18 | 166.597 | 18 | 15 | 155 | 0 | Motor |
| 1971 | 58 | 17 | 170.156 | 24 | 7 | 198 | 0 | a 2 voltes |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 1468 | 0 | |
| Curses | 10 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 0 |
| Top 10 | 3 |
| Retirades | 6 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitzats pel campionat de la F1.
Bud Tingelstad va participar en 1 cursa de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1960.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 1
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Podiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0
# Burro (joc de cartes)

El burro és un joc de cartes de baralla espanyola que consisteix a aconseguir 4 cartes del mateix índex.

## Jugadors

A aquest joc poden jugar des de 3 fins a 12 persones amb una baralla, tot i que es pot jugar amb més baralles.

## Cartes

Per a jugar al burro s'han d'agafar de la baralla tants grups de 4 cartes amb el mateix índex com jugadors hi juguen. Per exemple, si hi ha 3 persones jugant podem prendre els 4 asos, els 4 tresos i els 4 reis.

## Partida

Primer es reparteixen una per una totes les cartes, tenint així 4 cartes cada jugador. L'objectiu és aconseguir 4 cartes amb el mateix índex intercanviant-les amb la resta de jugadors de la següent manera: cadascú posa una de les seves cartes cara avall, es compta fins a tres i cada jugador dona la seva carta al jugador que té a la dreta. I així fins que un acabi.
Quan un jugador acaba, posa la mà al centre de la taula i crida Burro!! i immediatament tothom ha de posar la mà damunt de la del guanyador, sent el perdedor l'últim en posar la mà. Si han acabat alhora un o més jugadors no importa qui hagi estat el primer a dir burro, el que importa és qui perd.
Al qui ha perdut se li apunta, per ordre, una lletra de la paraula burro, fins a completar-la. El primer que la completi perd la partida, i així successivament fins que quedin 2 jugadors.

## La Finta

Alguns jugadors creuen que la finta, o "amago", és un art, i es basen en ella per a guanyar als adversaris. Fer una finta consisteix a posar la mà al centre i exclamar qualsevol cosa diferent de burro per tal de confondre els rivals i fer que posin la mà. A tots els que la posin, se'ls sumarà una lletra. Si no la posa ningú, se li sumarà una lletra al que hagi fet la finta.

## La Final

Com que quan queden dos jugadors seguir jugant al burro és una ximpleria, ja que els 2 jugadors exclamarien burro al mateix temps, s'ha de buscar alguna alternativa per a decidir qui és el guanyador. En general el guanyador és el que tenia menys lletres, en cas d'empat es pot decidir de la manera que es vulgui, des de jugant al popular pedra, paper i tisores, encertant el jòquer o el comodí d'entre una munió de cartes o fins i tot jugant-ho al mexero.

## Referències

* ↑ «Burro». A: DIEC2: diccionari de la llengua catalana. 2a. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Juego de Cartas, Burro» (en castellà). Apuestas de Cartas. [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ «Burro» (en castellà). labrisca.es. Arxivat de l'original el 2012-03-11. [Consulta: 18 gener 2016].
Viccionari
# Búnquer de la Talaia

El Búnquer de la Talaia és una obra de Salou (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El búnquer es troba emboscat a l'indret anomenat La Talaia, situat al nord del Cap de Salou dins del terme municipal d'aquesta vil·la.
Aquesta construcció militar formava part de la línia defensiva marítima que protegia la costa tarragonina durant la Guerra Civil. L'estructura de l'entramat de passadissos i sales subterrànies està feta de formigó.

## Referències

* 1 2 «Búnquer de la Talaia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].
# Búnquer del Cap de Sant Corneli

El Búnquer del Cap de Sant Corneli és una obra de Conca de Dalt (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció arquitectònica defensiva. Es tracta d'un espai de planta quadrangular, alçat amb murs de pedra i formigó. Conserva una espitllera en un dels murs, però l'estructura es troba parcialment enderrocada.

## Història

Construït durant el temps que va estar en actiu el Frot de Pallars (Abril - Desembre 1938). Se sap que aquest concretament va pertànyer al bàndol nacional.

## Referències

* 1 2 «Búnquer del Cap de Sant Corneli». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Campanya de Muhammad Sultan al Golf Pèrsic

La campanya de Muhammad Sultan al Golf Pèrsic (1396 - 1397) foren una sèrie d'operacions militars encarregades per Tamerlà al seu net Muhàmmad Sultan ibn Jahangir per sotmetre la regió costera de Fars fins al Regne d'Ormuz.
En el informe de Muhammad Sultan sobre la campanya es diu que va seguir la via de Darabjirdi, després Tarum o Tarim (a la frontera del Fars amb Kirman), acompanyat de Jahan Shah i Saif al-Din, però aquest es va haver de quedar malalt a Kerbal. Va arribar a Hormuz exterminant a tots els que s'oposaven i allí se li va unir el príncep Rustem procedent de Kazerun i Fal. A més altres amirs havien sotmès diversos governants locals: l'amir Jalal Ahmad havia sotmès a Gehrom i Lar; l'amir Ideku Barles havia enfilat cap a Kirman i havia sotmés la província de Kigh i Makran, que va saquejar fins a la plana de Dasht Ali. Reunits tots a Hormuz van conquerir set fortaleses comercials. El rei d'Hormuz, Muhammad Shah, es va haver de refugiar a Gehrom i va demanar la pau que li fou acordada mitjançant un tribut anyal de 600.000 dinars. Ideku i el seu germà es van quedar a Jiroft per controlar qualsevol intent de revolta. El príncep aleshores va tornar a Xiraz i d'allí al país que Yazdi anomena Khurestan i ha de ser Khuzestan. Hajji Saif al-Din, recuperat, es va dirigir a la cort via Yadz.
Quan Muhammad Sultan tornava a la cort, un personatge que l'acompanyava anomenat Jamal al-Din al-Firukuí el va intentar matar però no li va sortir be i només el va ferir lleument; l'assassí va fugir cap a les muntanyes i va caure per un precipici i es va matar; els servidors del príncep que el perseguien, van trobar el cadàver i li van tallar el cap que van portar a Muhammad Sultan. El príncep va seguir el seu camí a la cort i després de passar per Burudjird i Hamadan, va passar cap a Rayy i el Khurasan en direcció a Samarcanda.

## Bibliografia

* Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 68.
# Cal Caus (Sanaüja)

Cal Caus és un edifici del municipi de Sanaüja (Segarra) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un gran habitatge situat dins d'un ampli espai tancat i situat al final del carrer Morè amb confluència amb el carrer del Calvari.

## Descripció

Es tracta d'una construcció de planta irregular (forma de L) i articulada a partir de dues estructures arquitectòniques distribuïdes a diferents nivells d'alçat. La façana d'ingrés s'obre al carrer Morè, i s'estructura a partir de planta baixa, primer i segon pis, Corona aquesta estructura, una cornisa motllurada sustentada a partir de mènsules i que ressegueix tot el perímetre superior.
A un pla més endarrerit, s'adossa una segona estructura arquitectònica, articulada en dos nivells respecte al seu alçat. Un primer nivell es troba en contacte amb l'edifici principal o d'ingrés, i es disposa en forma de torrassa, destacant notablement en alçada respecte a la resta d'edificació. Aquesta torrassa presenta tres obertures visibles en forma de finestra; així com, una cornisa motllurada que ressegueix el seu perímetre rectangular, sobre la qual es disposa un terrat balustrat, rematat amb quatre pinacles a cada un dels seus angles. Finalment completa aquesta estructura arquitectònica una construcció de característiques similars a la resta de l'edifici, però d'alçada inferior respecte a la torrassa.
Destaquem la presència de plaques de guix motllurades situades verticalment a les arestes dels angles de l'habitatge, així com la disposició clàssica dels cossos mitjançant franges horitzontals i guardapols a totes les obertures que donen al carrer Morè. Amb tot, cal matisar una petita diferència afegida respecte a la decoració de les obertures de l'estructura arquitectònica situada en un pla més endarrerit respecte a l'edifici d'ingrés, i és la presència d'una mènsula centrada a la llinda de les obertures. També trobem d'altres elements decoratius destacables com la disposició de quatre capitells de pedra decorats amb motius vegetals que coronen els pilars de la tanca que dona al carrer Morè. L'obra d'aquest habitatge presenta un parament de murs arrebossats amb presència de pintura ocre.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Caus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Cal Catí (Olius)

Cal Catí és una masia situada al municipi d'Olius, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ «Rutes per l'entorn de Solsona». Ajuntament de Solsona, 2014. [Consulta: 26 desembre 2021].
# Cal Muç

Cal Muç és una obra de Ripollet (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana tanca una construcció de tres cossos, per això és molt ample. Està dividida en tres franges: la planta baixa on se situa l'entrada principal; el primer pis amb tres balcons de grans dimensions, amb baranes treballades en ferro forjat i rematats en frontons triangulars; per acabar, un frontis adornat amb motllures geomètriques que emmarquen sis respiralls. Finalment es remata la façana amb una balustrada de tres trams, coronada per quatre esferes. Cal comptar una altra planta que queda per sota del nivell del carrer que consta d'una única sala que dona al jardí, que encara conserva el pou i un antic safareig de rentar. La coberta és plana.

## Història

A Cal Muç han viscut cinc generacions de la família Dausà, una saga de constructors iniciada per Muç Dausà Estapé i Mariona Roviralta Mauri; va ser el propi Muç Dausà qui va aixecar la casa. Un dels nets de Muç, Albert Dausà, fou batlle de Ripollet entre 1966 i 1979. La casa continua a mans de la família Dausà.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Muç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Cal Mutxatxà

Cal Mutxatxà és una masia de Selvanera, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de quatre façanes i tres plantes. Té un edifici annex. La façana est té una entrada a la planta baixa i una petita finestra al costat. A la planta següent, a la dreta, hi ha un balcó amb barana de ferro i, a la seva esquerra, una finestra. Al darrer pis hi ha una finestra. A la façana sud hi ha una finestra al segon pis. A la façana oest, la planta baixa l'ocupa un edifici annex, a la resta de la façana no hi ha obertures. A la nord, a la planta baixa, hi ha una entrada, i a l'esquerre una altra. Hi ha dues finestres al pis superior.
Les façanes est i sud estan envoltades per murs, que tenen una entrada a l'est amb porta metàl·lica amb dos pilars a cada costat. La coberta és de dos vessants (Nord-Sud), acabada en teules.
Hi ha un edifici annex, adjunt a la façana oest.
S'hi va per la carretera que deixa Selvanera pel sud, es passa per davant del mas Mascó i després s'agafa un camí a la dreta (el de l'esquerra porta al mas Nadal), i ja s'hi arriba.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Mutxatxà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Campionats regionals portuguesos de futbol

Abans del primer campionat de Portugal es disputaren a Portugal campionats de futbol a nivell regional. Els més importants foren els de Lisboa i Porto, que comptaven amb els millors equips. Els campionats foren els següents:
| Lisboa (1907-1947) Portalegre (1912-1947) Évora (1913-1947) Porto (1914-1947) Faro (1915-1947) Funchal (1917-1973) Braga (1923-1947) | Coimbra (1923-1947) Viana do Castelo (1924-1943) Aveiro (1925-1947) Beja (1925-1947) Santarem (1925-1947) Vila Real (1926-1947) Viseu (1927-1947) | Setúbal (1928-1947) Leiria (1930-1947) Horta (1931-1973) Castelo Branco (1937-1947) Guarda (1947) |
A més es disputaren diversos tornejos entre clubs de diferents regions. Aquests foren:
* Taça D. Carlos I
** 1894: F.C. Lisbonense
* Taça José Monteiro da Costa (organitzada pel FC Porto com a campionat del nord de Portugal)
** 1911: FC Porto
** 1912: FC Porto
** 1913: Académica de Coimbra
** 1914: FC Porto
** 1915: FC Porto
** 1916: FC Porto
* Taça de Portugal (organitzada pel club S.C. Império)
** 1912: SL Benfica
** 1913: SL Benfica
** 1918: SL Benfica
* Jogos Olímpicos Nacionais
** 1910: SL Benfica
** 1911: Club Internacional de Foot-Ball
** 1912: SL Benfica
** 1913: SL Benfica

## Referències

* 1 2 «Taça José Monteiro da Costa». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 26 agost 2013].
* 1 2 3 «Portugal - Competitions before World War I». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ Tovar, Rui. Almanaque do FC Porto 1893–2011 (en portuguès). Alfragide: Caderno, 2011. ISBN 9789892315430.

## Vegeu també

* Campionat de Lisboa de futbol
* Campionat de Porto de futbol
# Can Campllong

Can Campllong és una masia de Castellar del Riu (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
S'hi va des de la carretera BV-4243 (de Berga als Rasos de Peguera). Al km. 4,9 (42° 06′ 38″ N, 1° 47′ 28″ E﻿ / ﻿42.110486°N,1.791186°E﻿ / 42.110486; 1.791186), després del trencall d'Espinalbet, es pren la pista asfaltada de l'esquerra, senyalitzada direcció "Campllong". Al cap de 400 metres es troba la pista a la masia que té el pas barrat.

## Descripció

Masia d'estructura clàssica coberta a dues aigües amb el carener paral·lel a la façana de llevant. L'actual construcció és fruit de l'ampliació de la primera masia que tenia la façana a migdia però que es traslladà a llevant en adossar-se un nou cos en aquest sector. Fou aleshores, al segle xviii, quan s'obriren noves finestres de majors dimensions i balcons amb baranes de ferro forjat.

## Història

Situada dins del terme de l'antic castell de Castellar del Riu i posteriorment del Castell d'Espinalbet, era una de les masies dedicades a l'explotació ramadera i forestal del terme. Durant l'època medieval les pastures d'aquest pla de Campllong foren cedides al monestir de Santa Maria de Poblet pels vescomtes del Berguedà, els senyors de Peguera i els Berga. La masia es construí a finals del segle xvii o principis del xviii, al peu de l'antic camí ral de Berga a Sant Llorenç de Morunys, prop del paradigmàtic Pi de les Tres Branques, símbol religiós al segle xviii i nacionalista als segles XIX i XX.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 «Can Campllong». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Can Camps (Argentona)

Can Camps és una obra d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia de planta baixa i pis, amb teulada a dues vessants i frontó a la façana.
Actualment té dos cossos perpendiculars a la façana, ja que el tercer cos, de llevant, està mutilat. La façana presenta un portal de mig punt amb onze dovelles i dues finestres gòtiques conopials, tot de mitjan del segle xvi. La finestra del cos de ponent conserva una espitllera.
Es destacable que tots els elements de pedra no són de granit, com és habitual a Argentona, sinó de pedra de més qualitat. De l'interior tan sols destaca l'entrada, amb un portal de pedra amb permòdols d'accés al celler. A la cuina es conserva la llar de foc amb el forn de pa, i possiblement un rentamans.
Les finestres del primer pis tenen festejadors.
El subsòl també està protegit mitjançant la fitxa E2-07 del Catàleg de patrimoni arquitectònic, arqueològic, paisatgístic i ambiental.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Camps». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Can Castells (Maçanet de Cabrenys)

Can Castells és una casa de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat a prop del centre del poble, de planta rectangular i amb façanes que donen a tres carrers. Les obertures d'aquest edifici són carreuades i destaca la llinda de la porta d'accés amb la data inscrita 1783, així com la d'una de les finestres de la façana lateral amb la data inscrita 1782. La façana posterior és la que es troba en més mal estat de conservació. Algunes de les obertures han estat reformades en epoca moderna, així com s'ha aixecat un pis més a l'extrem d'aquesta façana. Pel que fa a la coberta hem de parlar de dos tipus de coberta. La primera és a dues vessants, que és la que dona al carrer de les Dòmines, i la segona és una coberta amb terrassa que dona a la façana posterior.

## Referències

* ↑ «Can Castells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Can Castells (Vidreres)

Can Castells és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta rectangular format per una part central elevada i uns cossos laterals més baixos.
La part central consta de tres plantes i té una coberta de dues aigües a laterals. En destaquen les golfes, amb les tres finestres d'arc de mig punt de rajol, la llinda monolítica horitzontal de la porta principal i la finestra emmarcada de pedra de Girona i d'ampit motllurat del primer pis. A la façana hi ha un rellotge de sol i, a la part dreta, sobre el teulat dels cossos laterals, restes de contraforts per aguantar el pis superior.
Les parts laterals consten de dos plantes i coberta de dues aigües a façana. A la part dreta es pot observar una superposició de teulades que ens informa d'un dels moments de les successives reformes de l'edifici. D'aquesta part en destaquen les obertures emmarcades de pedra, el gran llinda de la part original de la casa a la part esquerra, una petita finestra enreixada i una finestra cantonera a la part esquerra amb els ampits treballats i una mena de columna que separa les obertures dels dos costats. En una porta de la planta baixa es poden observar, als muntants, reaprofitaments de llindes treballades de mode senzill de forma de quart de cercle.
A la part posterior de la casa hi ha noves dependències adossades en relació al seu funcionament com a Restaurant.

## Història

La part més antiga de la casa és la part esquerra. Va créixer cap a la part dreta i després la part més a l'esquerra El pis superior és de principis de segle xx.
Sembla que en el passat (potser durant la Guerra dels Segadors) s'hi produí un incendi, ja que les llindes d'algunes habitacions estan trencades.
A la llinda de la porta principal d'entrada a l'actual Restaurant hi ha una inscripció emmarcada i protagonitzada per una creu. Té una factura similar a la llinda principal del mas de Can Pau Andreu i al del seu antic molí. Hi diu: JAUME CASTELLS ME FESIT FABRÉ II DE 1774
A la llinda de la porta del cos més antic, avui inutilitzada com a accés, hi ha una altra inscripció, escrita en minúscula on diu: Iesus (IHS) Any 1705 Als X Desembre Salvador Castells
Les intervencions són progressives i gairebé generacionals. Primer es va afegir un cos a la dreta de la part original, on hi ha la llinda més antiga. A principis del segle xix (1815) es va fer una ampliació a l'esquerra, destinada a paller. A principis del segle xix (1910) es va fer el pis superior. Es noten també, reaprofitaments en portes i finestres de la part ampliada el segle xix i finestres tapades a la façana del cos central, al primer pis.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Castells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ «Can Castells (Vidreres - La Selva)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].

### Bibliografia

* Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: Inventari històric artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca,1998
# Can Pau Filbà

Can Pau Filbà és una masia de Sant Pere de Vilamajor (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de dues plantes amb carener paral·lel a la façana principal. És de reduïdes dimensions, com correspon a l'època en què fou construït. Com a principals elements a destacar trobem la porta d'arc de mig punt rebaixat i unes finestres adovellades. També hi ha una excel·lent mostra d'era enrajolada, davant mateix de la façana principal.

## Referències

* ↑ «Can Pau Filbà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 octubre 2017].