OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chuffilly-Roche

Chuffilly-Roche és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 88 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chuffilly-Roche era de 88 persones. Hi havia 35 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 15 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 44 habitatges, 33 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 43 eren cases i 1 era un apartament. Dels 33 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Chuffilly-Roche el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 8 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 52 persones, 39 eren actives i 13 eren inactives. De les 39 persones actives 37 estaven ocupades (21 homes i 16 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). De les 13 persones inactives 5 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Chuffilly-Roche hi havia 10 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Chuffilly-Roche a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Chuffilly-Roche a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Can Bonvehí

Can Bonvehí és una masia del municipi d'Alella de finals del segle dinou. Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici civil. Es tracta d'una masia de planta basilical, amb un cos central més elevat i cobert per una teulada de dues vessants, a la qual s'ha col·locat a la seva façana principal, una nova construcció, tipus decorat, i que en realitat no ha canviat en absolut la planta del conjunt. La realització de tipus historicista ha intentat reproduir l'estructura d'un castell medieval, amb dues torres circulars col·locades als dos angles, i rematada tota la façana amb merlets. La decoració de totes les finestres imita també els motius ornamentals gòtics. En conjunt resulta de dubtosa qualitat. Adossada a la masia per la banda dreta hi ha una capella.

## Història

Mentre que la masia data del segle xv, la façana fou realitzada l'any 1898. Antigament s'anomenà "Mas Company de Munt". El 1477 en fou propietari Pere Company. A la meitat de segle xvii fou adquirit pel Doctor en Dret Francesc de Bonvehí. Des d'aleshores, la casa es coneix amb aquest nom.

## Referències

* 1 2 «Can Bonvehí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Nine (pel·lícula)

Nine és un musical cinematogràfic de 2009 dirigit i produït per Rob Marshall, director també de la pel·lícula Chicago. El seu guió, de Michael Tolkin i Anthony Minghella, està basat en el llibret d'Arthur Kopit per a l'obra musical del mateix nom de 1982 i guanyadora d'un premi Tony. Aquest, a més, està inspirat en l'obra italiana de Mario Fratti que, per la seva banda, també deriva de la pel·lícula autobiogràfica de Federico Fellini 8½.
El seu equip interpretatiu inclou als guanyadors dels Premis Oscar Daniel Day-Lewis, Nicole Kidman, Marion Cotillard, Penélope Cruz i Sofia Loren; a l'actriu Kate Hudson nominada als Oscar i Globus d'Or; i a la cantant Fergie guanyadora d'un Grammy.

## Argument

Havent arribat als 50 anys, el director de cinema Guido Contini (Daniel Day-Lewis) es veu afectat per la crisi de mitjana edat que està perjudicant a la seva creativitat i el fica en més d'un embolic amorós. Al mateix temps que intenta acabar la seva darrera pel·lícula, es veu forçat a valorar les diferents dones que han tingut lloc en la seva vida: la seva dona, Luisa (Marion Cotillard); la seva amant, Carla (Penélope Cruz); la seva musa cinematogràfica, Claudia (Nicole Kidman); la seva confident i dissenyadora de vestuari (Judi Dench); una periodista de moda estatunidenca, Stephanie (Kate Hudson); una prostituta de la seva joventut, Saraghina (Fergie); i la seva mare (Sofia Loren).

## Banda Sonora

Tres noves cançons van ser creades exclusivament per a la pel·lícula pel reconegut compositor de Broadway Maury Yeston:
* Guarda la Luna, cantada per Sofia Loren (amb melodia basada en la cançó Waltz from Nine de l'obra musical);
* Cinema Italiano, un número musical interpretat per Kate Hudson amb "un estil retro i elements del pop dels anys 60"; i
* Take It All, originalment escrit pel trio integrat per Nicole Kidman, Penélope Cruz i Marion Cotillard, però que, després de rodar-se, es va arreglar com un solo de Luisa.
Llista de cançons
* "Overture Delle Donne" - Repartiment femení
* "Guido's Song" - Guido
* "A Call From The Vatican" - Carla
* "Folies Bergere" - Lili
* "Be Italian" - Saraghina
* "My Husband Makes Movies" - Luisa
* "Cinema Italiano" - Stephanie
* "Guarda La Luna" - Mamma
* "Unusual Way" - Claudia
* "Take It All" - Luisa
* "I Can't Make This Movie" - Guido
* "Finale" - Companyia
Bonus Tracks
* "Quando Quando Quando" - Saraghina
* "Io Bacio, Tu Baci" - The Noisettes
* "Cinema Italiano" (Ron Fair Remix) - Stephanie
* "Unusual Way" - Griffith Frank

## Premis

Oscars
* Nominada per:
** Millor Actriu Secundària per Penélope Cruz
** Millor Direcció Artística per John Myhre i Gordon Sim
** Millor Vestuari per Colleen Atwood
** Millor Cançó Original per Maury Yeston
Globus d'or
* Nominada per:
** Millor Pel·lícula Musical o Còmica
** Millor Actriu Musical o Còmica per Marion Cotillard
** Millor Actor Musical o Còmic per Daniel Day-Lewis
** Millor Actriu Secundària per Penélope Cruz
** Millor Cançó per Kate Hudson
Premis BAFTA
* Nominada per:
** Millor Maquillatge i Perruqueria

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2009-10-29 a Wayback Machine. (anglès)
Viccionari
# Parlament de Galícia

El Parlament de Galícia (gallec: Parlamento de Galicia, castellà: Parlamento de Galicia) és la institució en la qual es troba el poder legislatiu de la comunitat autònoma de Galícia. Com els Parlaments del País Basc, Catalunya i Andalusia, el Parlament de Galícia va ser instaurat, amb anterioritat a les primeres eleccions autonòmiques, a partir de la redacció de l'Estatut d'Autonomia pel procediment marcat en l'article 151.2 de la Constitució, pels diputats de les Corts Generals escollits en les províncies corresponents en la primera legislatura de la monarquia, presidida per Adolfo Suárez.

## Funcions

Les funcions principals del Parlament de Galícia són:
* Exercir la potestat legislativa de Galícia
* Controlar l'acció executiva de la Xunta de Galícia
* Aprovar els pressupostos
* Escollir el president de la Xunta de Galícia

## Seu

La seu del Parlament de Galícia s'assenta en la capital gallega, Santiago de Compostel·la. El saló de sessions és el lloc habitual on tenen lloc les sessions de ple, i els Diputats prenen els seus seients amatents en forma d'hemicicle, davant la taula presidencial. El President de la Xunta de Galícia i el seu govern ocupen la primera fila d'escons, i la resta de Diputats i Diputades, agrupats per grups parlamentaris ocupen la resta dels escons.

## Composició

El Parlament de Galícia està format per 75 membres, agrupats des de 2024 en quatre grups parlamentaris disposats del següent mode:
* Partit Popular de Galícia (PPdeG): 40 diputats.
* Bloc Nacionalista Gallec (BNG): 25 diputats.
* Partit dels Socialistes de Galícia (PSdeG): 9 diputats.
* Grup Mixt: Inclou Democracia Ourensana (DO): 1 diputat
A les Eleccions al Parlament de Galícia de 2024, el Partit Popular va reeditar la seva majoria absoluta aconseguida el 2020 però va perdre dos escons. D'altra banda, el BNG es va mantenir com a principal partit de l'oposició.

## Eleccions al Parlament de Galícia

* Eleccions al Parlament Gallec de 1981
* Eleccions al Parlament Gallec de 1985
* Eleccions al Parlament Gallec de 1989
* Eleccions al Parlament Gallec de 1993
* Eleccions al Parlament Gallec de 1997
* Eleccions al Parlament Gallec de 2001
* Eleccions al Parlament Gallec de 2005
* Eleccions al Parlament Gallec de 2009
* Eleccions al Parlament Gallec de 2012
* Eleccions al Parlament Gallec de 2016
* Eleccions al Parlament Gallec de 2020
* Eleccions al Parlament Gallec de 2024

## Referències

* 1 2 3 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 539. ISBN 84-930048-0-4.

## Enllaços externs

* Pàgina web del Parlament de Galícia Arxivat 2018-02-11 a Wayback Machine.
# Bergenia scopulosa

Bergenia scopulosa és una planta del gènere Bergenia i pertany a la família de les Saxifragàcies. Creix en boscos, esquerdes de les roques a 2500-3600 metres al sud de Shaanxi (Qin Ling).
Són herbes perennes de 10-50 cm d'altura. Els rizomes són gruixuts i escamosos. Les fulles totes són basals. El pecíol fa 1,5 a 13 cm, revestiment de base glabra al marge; limbe orbicular o àmpliament ovades a àmpliament el·líptiques, (5) 16,5-25 × (4) 13,2-22 cm, coriàcies, glabres, les dues superfícies minuciosament glandular sense os, en general de base arrodonida, poques vegades àmpliament cuneades, marge sinuós o sinuós-dentat, de vegades subsencera i l'àpex és obtús. La inflorescència és cimosa amb moltes flors, els pedicels 5-9 mm, glabres. L'hipant és porpra i glabre. Els sèpals són ovats a àmpliament així, 4-4,5 × 3,3-5 mm, coriacis, glabres les dues cares superfícies, amb moltes venes i l'àpex obtús. Els pètals són el·líptiques o àmpliament ovades orbicular, 8-9 × 6-7,8 mm, venes pinedes, de base estreta gradualment en una arpa ca. 1 mm, àpex obtús. Els estams mesuren 4,5-5 mm. L'ovari és ovoide, d'uns 4,5 mm amb 2 estils d'uns 5 mm. Les flors floreixen entre maig i setembre.

## Taxonomia

Bergenia scopulosa va ser descrita per Tso Pin Wang i publicat a Flora Tsinlingensis 1(2): 433, 607. 1974.

## Referències

* 1 2 Bergenia scopulosa a Flora of China
* ↑ «Bergenia scopulosa». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 29 octubre 2014].

## Bibliografia

* Flora of China Editorial Committee. 2001. Flora of China (Brassicaceae through Saxifragaceae). 8: 1–506. In C. Y. Wu, P. H. Raven & D. Y. Hong (editors) Fl. China. Science Press & Missouri Botanical Garden Press, Beijing & St. Louis.
# Sopa wantan

La sopa wantan és una sopa feta de wantan (un tipus de pasta farcida, paregut a un ravioli). És un exemples típics de l'anomenada cuina chifa de la gastronomia peruana com a resultat de la immigració asiàtica, sobretot xinesa, a aquest país.

## Vegeu també

* Sopa de niu d'oreneta
* Sopa d'aleta de tauró

## Referències

* Banco Interamericano De Desarrollo; Rodríguez Pastor, Humberto. Cuando Oriente llegó a América: contribuciones de inmigrantes chinos, japoneses y coreanos. Inter-American Development Bank, 2005, 2005, p. 127. ISBN 1931003734.
# Desescolarització

Durant la dècada dels setanta, va sorgir aquest nou moviment influït per una sèrie d'autors, pensadors, pedagogs i filòsofs que veien com el model d'escola era ineficaç. S'entén per desescolarització al conjunt de reflexions i propostes pedagògiques presentades per un grup d'autors que a l'inici dels anys setanta van llençar crítiques contundents contra les institucions escolars amb el fi d'acabar amb el predomini d'aquestes i frenar la seva expansió a la resta del món.
Aquest corrent de pensament ha sigut objecte de moltes crítiques, ja que critica durament a una institució història com és l'escola.

## Principals defensors

* Willem van der Eyken y Barry Turner Aventuras en la educación (1969)
* Paul Goodman
* Ivan Illich, La societat desescolaritzada (1970)

## Referències

* ↑ Zaldívar, J. I. (2012). Las teorías de la desescolarización: cuarenta años de perspectiva histórica. Historia social y de la educación, 1(1), 28-57.
* ↑ MASIP MORIARTY, ADRIÁN «Compañeros de viaje para la Sociedad Desescolarizada». Madrid, 07-06-2004.
# Chufo Llorens

Josep Chufo Llorens o Chufo Lloréns (Barcelona, 1931) és un escriptor català especialitzat en novel·la històrica. La seva novel·la Et donaré la terra, a la qual va dedicar quatre anys de treball, es va convertir en un supervendes durant la diada de Sant Jordi de 2008.
Va fer estudis de dret i va ser empresari de l'espectacle abans de començar a escriure, en 1986. Va arribar a ser president de l'Associació de Sales de Festes de Barcelona, i va ser conegut als mitjans barcelonins com a representant del presentador i humorista Pedro Ruiz Céspedes i com a promotor i director de la sala de festes Don Chufo del 1972 al 1991.

## Obra

* Nada sucede la víspera (1986)
* La otra lepra (1993)
* Catalina, la fugitiva de San Benito (2001)
* La saga de los malditos (2003)
* Te daré la tierra (2008)
* Mar de fuego (2011)
* La ley de los justos (2015)
* El destino de los héroes (2020)

## Premis

* Medalla d'Honor de Barcelona (2011).

## Referències

* ↑ Et donaré la terra, editat en català per Rosa dels Vents
* 1 2 Entrevista en elpais.com
* ↑ Ficha en Lecturalia
* ↑ Don Chufo a barcelofilia.blogspot.com
* ↑ Industria, guerra y aristocracia en el último libro de Chufo Lloréns,‘El destino de los héroes' Arxivat 2020-02-07 a Wayback Machine., La Vanguardia, 6 de febrer de 2020
* ↑ Una líder veïnal rebutja la medalla de Barcelona, El Punt-Avui, 29 de novembre de 2011

## Enllaços externs

* Web de Chufo Llorens
# Cancioneiro da Ajuda

El Cancioneiro da Ajuda és un cançoner medieval copiat entre 1290 i 1330, un dels tres caçoners conservats de la literatura galaicoportuguesa. És un pergamí manuscrit in folio, escrit per una sola persona amb lletra gòtica i nombroses miniatures. Pren el seu nom de la ciutat portuguesa d'Ajuda, propera a Lisboa. Es conserva an la Biblioteca del Palau Reial d'Ajuda. Restà incomplet: apareixen els texts poètics, però no s'acabaren les miniatures ni es copià la música, que té un espai reservat sota els versos de la primera estrofa de cada cantiga.
Conté únicament cantigues d'amor, un tipus de composició lírica d'indubtables orígens provençals. Recull un total de 310 cantigues, de les quals 56 són comunes a les del Cancioneiro da Vaticana i 189 a les del Cancioneiro Colocci-Brancuti, ambdós posteriors al d'Ajuda. És el més antic dels tres principales cançoners galaicoportuguesos conservats i el més fiable de tots per estar elaborat en l'època trobadoresca a la cort d'Alfons X de Castella.
Les primeres edicions completes daten de 1824 i 1849, encara que l'edició clássica és la realitzada per Carolina Michaëlis de Vasconcelos el 1904.

## Referències

* 1 2 Dinis (King of Portugal); Manuel Pedro Ferreira Cantus coronatus: 7 cantigas d'El-Rei Dom Dinis: by King Dinis of Portugal. Edition Reichenberger, 2005, p. 38–. ISBN 978-3-937734-09-5.
* ↑ Ricardo Carballo Calero. Historia da literatura galega contemporanea 1808-1936. Editorial Galaxia, 1981, p. 161–. ISBN 978-84-7154-391-2.

## Vegeu també

* Literatura gallega
* Cantiga d'amigo
# Nisha Ganatra

Nisha Ganatra (25 de juny de 1974) és una directora, guionista, productora, i actriu canadenca d'ascendència hindú. Va rebre un Globus d'Or pel seu treball com a directora i productora en la sèrie de televisió Transparent de 2015.

## Filmografia
### Pel·lícules

| Any | Títol | Director | Guionista | Productor | Role | Notes |
| 1996 | Junky Punky Girlz | Sí | Sí | No | | Curtmetratge |
| 1997 | Drown Soda | Sí | Sí | Sí | | Curtmetratge |
| 1999 | Chutney Popcorn | Sí | Sí | Sí | Reena | |
| 2000 | The Acting Class | No | No | No | Dansaire exòtica | |
| 2003 | Cosmopolitan | Sí | No | No | | Per a televisió |
| 2003 | Fast Food High | Sí | No | No | | |
| 2005 | Casaments per encàrrec | Sí | No | No | | |
| 2005 | Bam Bam and Celeste | No | No | No | Linda | |
| 2007 | Don't Go | No | No | No | Shanti | Per a televisió |
| 2008 | The Cheetah Girls: One World | No | Sí | No | | Per a televisió |
| 2011 | Small, Beautifully Moving Parts | No | No | No | Mare | |
| 2013 | The Hunters | Sí | No | Sí | | Per a televisió |
| 2013 | Pete's Christmas | Sí | No | Sí | | Per a televisió |
| 2014 | Code Academy | Sí | Sí | Sí | | Curtmetratge |
| 2016 | Center Stage: On Pointe | No | Sí | No | | Per a televisió |
| 2019 | Late Night | Sí | No | No | | |
| 2020 | Covers | Sí | No | No | | Post-producció |

## Referències

* ↑ Joanne Latimer, Dustin Dinoff, Marise Strauss, & Laura Bracken «Playback's 10 to Watch: Canada's Hottest Up-and-Coming Directors, Actors and Writers». Playback: Canada's Broadcast and Production Journal., 18, 21, 2004, pàg. 1.
* ↑ «Best Television Series».
# Guerlinguetus

Guerlinguetus és un gènere de rosegadors de la família dels esciúrids. Les espècies d'aquest grup són oriündes de Sud-amèrica, on s'estenen des de l'est de Colòmbia fins al nord-est de l'Argentina, passant per Veneçuela, les Guaianes i el Brasil. Són més grossos que els esquirols dels gèneres Microsciurus, Sciurillus i Syntheosciurus, però més petits que els dels gèneres Hadrosciurus i Simosciurus. Fins a principis del segle XXI era considerat un subgènere de Sciurus.

## Referències

* ↑ James L. Patton; Ulyses F. J. Pardiñas; Guillermo D'Elía Mammals of South America, Volume 2: Rodents. University of Chicago Press, 2015. ISBN 022616960X.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Bergenia crassifolia

Bergenia crassifolia, és una espècie de planta del gènere Bergenia que pertany a la família de les Saxifragàcies. Fa unes 12 polzades d'alçada. Les fulles són en forma de cullera. Hi ha una varietat cultivar: Bergenia crassifolia 'Autumn Red.'

## Taxonomia

Bergenia crassifolia va ser descrita per (L.) Fritsch) i publicat a Verhandlungen der Zoologisch-botanischen Gesellschaft in Wien 39: 587–588. 1889.

### Sinonímia

* Bergenia cordifolia (Haw.) Sternb.
* Saxifraga cordifolia
* Saxifraga crassifola

## Referències

* ↑ «Bergenia crassifolia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 21 octubre 2014].
* ↑ Bergenia crassifolia a The Plant List

## Vegeu també

* Saxifragàcies
# Siudaïta

La siudaïta és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de l'eudialita. Rep el nom en honor de Rafał Siuda (n. 1975), doctorat de l’Institut de Geoquímica, Mineralogia i Petrologia de la Facultat de Geologia de la Universitat de Varsòvia.

## Característiques

La siudaïta és un ciclosilicat de fórmula química Na₈(Mn²⁺₂Na)Ca₆(Fe³⁺,Mn²⁺)₃Zr₃NbSi₂₄(Si,◻,Ti)O₇₄(OH)₂Cl·5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018. Cristal·litza en el sistema trigonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions de la secció mineralògica i petrogràfica del museu del país de l'Acadèmia Polonesa de Ciències, a Varsòvia, amb el número de catàleg: mzi iii/1/541.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Eveslogtxorr, al massís de Khibini (óblast de Múrmansk, Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Siudaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Davoli

Davoli (en calabrès Dàvuli o Dàvule) és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. L'any 2023 tenia 5546 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 5.550 | 5.531 | 5.546 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |

## Referències

* ↑ Dizionario Di Toponomastica: Storia E Significato Dei Nomi Geografici Italiani. Garzanti, 1990.
# Strongylopus springbokensis

Strongylopus springbokensis és una espècie de granota que viu a Sud-àfrica i, possiblement també, a Namíbia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Minter, L., Channing, A. & Harrison, J. 2004. Strongylopus springbokensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 19 d'abril del 2008.
# Cantó de La Celle-Saint-Cloud

El cantó de La Celle-Saint-Cloud és un antic cantó francès del departament d'Yvelines, que estava situat al districte de Saint-Germain-en-Laye. Comptava amb 2 municipis i el cap era La Celle-Saint-Cloud.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del cantó de Le Chesnay.

## Municipis

* Bougival
* La Celle-Saint-Cloud

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1981 | Lucien-René Duchesne | Divers droite, després RPR |
| 1981-2011 | Jean-Louis Gasquet | RPR, després UMP |
| 2004- | Olivier Delaporte | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Neftegorsk

Neftegorsk - Нефтегорск (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, a la vora del riu Gorixka, a 12 km al sud d'Apxeronsk i a 94 km al sud-est de Krasnodar, la capital.
Pertanyen a aquest municipi les poblacions de Neftiànaia, Nikolàienko i Podolski.

## Història

El 1924 s'hi realitzà una reforma administrativa que consolidà l'organització dels assentaments rurals que servien als pous petrolífers de Maikop, formant l'assentament Mainefteprom al districte d'Apxeronsk-Khadijensk de l'ókrug de Maikop del Territori del Sud-est. El 30 de gener del 1929 la vila rebé l'estatus d'assentament de treball i el seu nom actual. L'1 de gener del 1935, la vila fou ascendida al rang de ciutat, i es dissolgué el districte d'Apxeronsk. S'hi creà el selsovet de muntanya de Neftegorsk. El 26 de març del 1939 es derogava aquest últim ascens i la capitalitat del districte tornava a Apxeronsk.
# Periostitis

La periostitis és una lesió que es caracteritza per la inflamació dolorosa del periosti de la cara anterior de la cama.
La periostitis tibial es presenta amb dolor al terç inferior de la cama, però pot estendre's més amunt, quasi fins a arribar al genoll. La sensació de dolor és igual que la d'un hematoma, però no varia el color de la pell. La periostitis tibial és la lesió més freqüent dels corredors, i normalment es deu, entre moltes altres coses, a trepitjar malament i a córrer molt intensa i freqüentment amb un calçat gastat (aprox. més de 800 km).
Normalment no es recomana parar de córrer per recuperar-se perquè, segons un dels Principis Weider, el cos s'adapta als estímuls d'estrès; si s'elimina aquest estímul la recuperació és més llarga. Per tant, es recomana, generalment, fer-ho amb poca intensitat i quantitat, i d'una manera específica i supervisada per un especialista (fisioterapeuta o quiromassatgista especialitzat).
Viccionari