OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Boronat (el Catllar)

Cal Boronat és un casal d'estil modernista al municipi del Catllar catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La casa del propietari Josep Fortuny, construïda en una placeta, destaca per la profusió d'elements decoratius en pedra artificial de la seva façana i per la irregularitat de les seves plantes.
La casa Modernista del Catllar data de 1907. És estructurada en planta baixa, pis noble i golfes. Sembla que hi hagué una primitiva casa d'estil renaixentista popular com les que troben al seu costat, entre el c/ del Carme i el c/ Cavallers, perquè a l'arcada de la porta principal, a la volta, consta la data de 1774.
La casa està construïda aprofitant el pendent del carrer, de manera que la planta baixa té finestra, porta principal i porta garatge, anant de menys a més alçada. L'arc de la porta principal està rematat per una decoració floral que surt de la dovella central de l'arc i que s'enlaira cap al pis noble i sembla com si fos l'element de sustentació d'aquest balcó. El pis noble té tres balcons en perfecta simetria, amb guardapols en forma d'arcs ondulats amb decoració floral.
Damunt del balcó central del pis noble apareix l'escut de Catalunya. Les golfes tenen finestres quadrades emmarcades per arcs modernistes i enmig de les finestres hi ha dues peces quadrades amb motius florals.
La balustrada del terrat presenta decoració de fulles, que semblen falgueres, amb relleu molt alt i rematant tot el conjunt hi ha la data de la casa i els noms dels propietaris. A banda i banda de la façana hi ha dos gerros

## Referències

* ↑ «Cal Boronat». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* 1 2 3 4 «Cal Boronat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].
# Districte de Martigny

Martigny és un dels 14 districtes del cantó de Valais. Està situat a la part occidental d'aquest cantó i compta amb una superfície de 263,3 km² i 36.627 habitants. La capital del districte és Martigny i té 11 municipis:
* 1932 - Bovernier
* 1906 - Charrat
* 1926 - Fully
* 1914 - Isérables
* 1912 - Leytron
* 1920 - Martigny
* 1921 - Martigny-Combe
* 1908 - Riddes
* 1913 - Saillon
* 1907 - Saxon
* 1929 - Trient
# Sibil·la de Palau

Sibil·la de Palau (Després de 1231 - Després de 1280) va ser comtessa d'Empúries i vescomtessa propietària de Bas, succeint el seu pare Simó de Palau. El 1262 va casar-se amb el comte Hug V d'Empúries i va tenir un fill que esdevindria Ponç V d'Empúries. Per desavinences amb el seu fill va vendre part dels seus títols a Dalmau de Palau, al rei Pere el Gran i als bisbes de Girona.

## Referències

* ↑ «Sibil·la de Palau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Abu-Ubayda Màmar ibn al-Muthanna

Abu-Ubayda Màmar ibn al-Muthanna —àrab: أبو عبيدة معمر بن المثنى, Abū ʿUbayda Maʿmar b. al-Muṯannà— (728- vers 825), fou un filòleg àrab nascut a Bàssora.
Va viure sempre a Bàssora, excepte curtes estades a Bagdad. Va compondre dotzenes de tractats filològics àrabs i compilacions. Va escriure també dues obres filològiques sobre l'Alcorà anomenades Gharib al-hadith i Majaz al-Quran.

## Referències

* C. E. Bosworth, “Abu Obayda Mamar,” Encyclopædia Iranica, I/4, pp. 355-356; una versió actualitzada està disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/abu-obayda-mamar-b
# Celio Roncancio González

Celio Roncancio González (Manizales, 12 de març de 1966 - Ídem, 8 de juny de 2014) va ser un ciclista colombià, professional del 1997 al 2000. Del seu palmarès destaca el Campionat nacional en ruta de 1996.

## Palmarès

* 1989
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia
* 1994
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia
* 1996
** Campió de Colòmbia en ruta

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1988. 59è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1996. 51è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Murió el exciclista profesional Celio Roncancio». eluniversal.com, 09-06-2014 [Consulta: 25 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Simonelli

Simonelli és un cràter sobre la superfície del planeta nan Plutó, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 19.26 ° de latitud nord i 321.54 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 286 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 30 de maig del 2019 i fa referència a Damon Simonelli (1959-2004), astrònom estatunidenc que va investigar la història de la formació de Plutó.

## Referències

* ↑ "Simonelli". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Buratti, Bonnie Jean; Veverka, Joseph. «Damon Paul Simonelli (1959–2004) Obituary» (en anglés). American Astronomical Society, 01-12-2005. [Consulta: 18 maig 2021].
# Cal Boronat

«Cal Boronat» té aquests significats:
* Cal Boronat (el Catllar), edifici del Catllar (Tarragonès)
* Cal Boronat (Cervera), casa de Cervera (Segarra)
# Districte de Marrupa

El districte de Marrupa és un districte de Moçambic, situat a la província de Niassa. Té una superfície de 17.730 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 53.649 habitants. Limita al nord amb el districte de Mecula, a l'oest amb els districtes de Majune i Mavago, al sud amb els districtes de Nipepe i Maúa i a l'est amb els districtes de Mueda i Namuno de la província de Cabo Delgado.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en tres postos administrativos (Marrangira, Marrupa i Nungo), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo de Marrangira:
** Marrangira e
** Nantete
* Posto Administrativo de Marrupa:
** Marrupa (Vila)
** Messalo
** Messenguesse e
** Pringilane
* Posto Administrativo de Nungo:
** Nungo

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 8 març 2008].
# Vella Pafos

Vella Pafos, modernament Kukla o Konuklia, fou una ciutat del sud-oest de Xipre. Segons la llegenda fou fundada per Cínires, pare d'Adonis, o segons una altra llegenda, per les amazones. Es trobava a poca distància de la costa prop del cap Zephyrium i la desembocadura del riu Bocaros (Bocarus). Se suposa que fou d'origen fenici. Es va establir el culte a Afrodita i fou el centre del seu culte més important del món; el temple d'Afrodita era portat per uns sacerdots anomenats Cinirades (descendents de Ciniras) però controlats per un senat i una assemblea del poble. El temple fou destruït per un terratrèmol al segle i, però reconstruït per Vespasià. Del temple encara en queden les restes i les muralles que l'envoltaven.

## Referències

* ↑ Tate, Karen. Sacred Places of Goddess (en anglès). CCC Publishing, 2005, p. 34. ISBN 1888729171.

## Vegeu també

* Pafos (ciutat)
# Abu-Ubayd al-Qàssim ibn Sal·lam

Abu-Ubayd al-Qàssim ibn Sal·lam al-Baghdadí o al-Khurassaní o al-Ansarí (en àrab Abū ʿUbayd al-Qāsim b. Sallām al-Baḡdādī o al-Ḫurāsāni o al-Anṣārī) (770-838) fou un gramàtic àrab nascut a Herat, fill d'un mawla (convers) romà d'Orient.
Va estudiar a Herat i va marxar a Kufa, Bàssora i Bagdad on va estudiar gramàtica i religió. Va retornar al Khurasan i fou preceptor de dues famílies de notables; el 807 fou cadi de Tars, nomenat pel governador de la ciutat Thàbit ibn Nasr ibn Malik fins al 805 i després va viure 10 anys a Bagdad. El 834 va anar en pelegrinatge a la Meca i hi va restar fins a la seva mort el 838. Va escriure vint-i-tres obres, algunes sobres dificultats lingüístiques a l'Alcorà.

## Referències

* Weipert, Reinhard. «Abū ʿUbayd al-Qāsim b. Sallām». Encyclopaedia of Islam, THREE. Editada per: Kate Fleet, Gudrun Krämer, Denis Matringe, John Nawas, Everett Rowson. Brill Online, 2016. 21 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-3/abu-ubayd-al-qasim-b-sallam-SIM_0297>
# Fluorur de potassi

El fluorur de potassi (KF) és un compost inorgànic iònic que es presenta en estat sòlid i en forma de pols de color blanc. La seva estructura cristal·lina és la del NaCl, cúbica. Forma un hidrat el KF·2H₂O que cristal·litza en el sistema monoclínic i perd l'aigua a 41 °C.
Després del fluorur d'hidrogen, KF, és la principal font de l'anió fluorur, F$^-$, per aplicacions en els laboratoris químics i en la indústria. A la naturalesa es troba en estat natural molt rarament en el mineral carobbiita. Les dissolucions de KF ataquen el vidre degut a la formació de fluorosilicats solubles.
Com les altres sals que contenen fluorur, F$^−$, el KF és tòxic per inhalació i ingestió (DL$_{50}$ oral rata: 245 mg/kg; DL$_{50}$ intraperitoneal ratolí: 40 mg/kg; DLLo oral conill d'Índies: 250 mg/kg) i altament corrosiu en contacte amb la pell, produint cremades.

## Aplicacions

En química orgànica el KF és la font preferida en la conversió de clorocarbonis en fluorocarbonis. Síntesi de fluorocompostos aromàtics por intercanvi del grup nitro pel fluoro. Preparació d'àcid 3,4-difluorobenzoic i derivats (preparació de clorofluorobenzens). Síntesi d'èsters d'àcid fluorobenzoic mitjançant un eficient intercanvi directe d'halogen. Emprat per eliminar grups protectors silil en condicions de transferència de fase.

## Referències

* ↑ F. Effenberger i cols., Chem. Ber., 124, 157 (1991)
* ↑ J. Org. Chem., 56, 6406 (1991)
* ↑ R. G. Pews i cols., J. Fluorine Chem., 50, 371 (1990)
* ↑ Y. Yoshida i cols., J. Fluorine Chem., 53, 301 (1991)
* ↑ J. Am. Chem. Soc., 90, 4462, 4464 (1968)
* ↑ J. Am. Chem. Soc., 96, 2250 (1974)
* ↑ J. Chem. Soc. Chem. Commun., 514 (1979)

## Bibliografia

* LIDE D.R. (Ed.) Handbook of Chemistry and Physics. CRC Press. 77th Ed. (1996-1997) New York

## Enllaços externs

* PANREAC
* SCIENCELAB Arxivat 2010-02-10 a Wayback Machine.
# Cal Boronat (Cervera)

Cal Boronat és una casa de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa d'obra arrebossada. És de grans dimensions i té quatre plantes. A la planta baixa hi ha dues portalades laterals d'arc de mig punt rebaixat i dues de centrals quadrangulars, una d'elles ha estat parcialment segada i convertida en finestra.
La primera planta presenta quatre portes balconeres també d'arc escarser i baranes de forja molt decorada. La segona planta també té quatre balcons, les portes iguals a les de la primera planta i les baranes llises. Els balcons quasi no sobresurten de la façana. A la golfa hi ha quatre finestres rectangulars, amb ampit. Les plantes estan separades per motllures amb decoració floral i geomètrica.

## Referències

* 1 2 «Cal Boronat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Districte de Marromeu

El districte de Marromeu és un districte de Moçambic, situat a la província de Sofala. Té una superfície de 5.871 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 69.895 habitants. Està situat als marges del riu Zambeze, junt a la seva desembocadura a l'oceà Índic, i limita al nord i nord-est amb el districte de Mopeia de la província de Zambézia, a l'est amb el districte de Chinde, també de la província de Zambézia, al sud amb l'oceà Índic, a l'oest amb el districte de Cheringoma i al nord-est amb el districte de Caia.
Una part del districte, denominada Complex de Marromeu, integra el delta del Zambeze i és un conjunt d'àrees de conservació declarades lloc Ramsar, zona humida d'importància internacional.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en dos postos administrativos (Marromeu i Chupanga), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo de Chupanga:
** Chupanga
* Posto Administrativo de Marromeu:
** Vila de Marromeu
** Marromeu
** Quama

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 8 març 2008].
* ↑ «Portal do Governo de Sofala - Áreas de conservação». Arxivat de l'original el 2010-04-25. [Consulta: 16 setembre 2016].
# Fúlmine

Fúlmine és un personatge de còmic creat pel dibuixant, humorista i editor argentí Guillermo Divito, que va ser publicat a la revista humorística argentina Rico Tipo dels anys 40 a anys 60 del segle passat. També va aparèixer a altres publicacions com el diari Clarín
Fúlmine és un home alt i prim, de cap rodó, cara picada per la pigota i amb un llarg nas acabat en punta. Sempre vestit de vestit negre, amb paraigua i guants del mateix color, Fúlmine representa l'home malastruc a qui se li adjudica ser el portador de la mala sort i les desgràcies envers els qui tracten amb ell.
La seva indumentària anacrònica podria haver inspirat a Francisco Ibáñez per dissenyar al personatge Mortadel·lo de la seva popular sèrie Mortadel·lo i Filemó, però les semblances acaben aquí. Un altre personatge sorgit de l'editorial Bruguera que podria estar basat en Fúlmine seria el personatge de Miquel Bernet Doña Urraca.
Prova de l'èxit de Fúlmine al seu país natal, és l'aparició en 1949 d'una pel·lícula basada en el personatge.

## Referències

* 1 2 Laich, Guillermo. «Fúlmine, Fallutelli, y Bómbolo» (en castellà). [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Horario Lares Divito. «FULMINE» (en castellà). Guilermo Divito, 22-09-2007. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Marchetti, Pablo. Puto el que lee: Diccionario argentino de insultos, injurias e improperios (en castellà). Planeta Argentina, 6 de maig de 2017.
* ↑ Fernández Soto (2005), p.21 a 22.
* ↑ «Detectives, espías y agentes de la ley: Mortadelo y Filemón; La orejas en espiral» (en castellà). El Miajilla. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Comparativa gràfica
* ↑ «Fúlmine (1949)» (en castellà). cinenacional.com. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ «LA HISTORIA DEL COMIC EN LA ARGENTINA SEGUNDA PARTE: Desde comienzos de la década del '30 hasta el final de la década del '40» (en castellà). todohistorietas. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ javihildebrandt. «Viñetas Argentinas en el Cine (parte 1)» (en castellà). Fanboy Cave, 11-07-2012. [Consulta: 14 novembre 2019].

## Bibliografia

* Fernández Soto, Miguel. El mundo de Mortadelo y Filemón. Palma: Dolmen Editorial. Colección Stoyteller nº 3, novembre de 2005. Depósito Legal: B-41700-2005. ISBN 84-96121-86-0.

## Enllaços externs

* Divito, per Geno Díaz (castellà)
* La pel·lícula de Fúlmine a IMDb (anglès)
# Quadrangle Beethoven

El quadrangle Beethoven és un dels 15 quadrangles definits del reticulat cartogràfic adoptat de la Unió Astronòmica Internacional per Mercuri. Comprén la part de la superfície de Mercuri entre els 25° S - 25° N de latitud i entre els 72° - 144° longitud O i és identificat amb el codi H-7.
El cràter Beethoven és l'estructura geològica present al seu interior triada com a epònim pel mateix quadrangle. Aquesta denominació ha estat adoptada el 1976, després que la missió Mariner 10 disposara de les primeres imatges de la superfície de Mercuri. Abans s'anomenava quadrangle de Solitudo Lycaonis, nom de la característica d'albedo que havia estat històricament identificada en aquesta part de la superfície.
Durant els tres sobrevols planetaris de Mercuri es va obtenir un cartografia parcial de la seva superfície. Després de la missió MESSENGER es va poder completar el mapa i millorar el detall de la part ja coneguda.
La regió és caracteritzada per alguns sistemes de marques radials i per nombrosos cràters.

## Referències

* ↑ NASA. «SP-423 Atlas of Mercury - Description». [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ NASA. «SP-423 Atlas of Mercury - The regions of Mercury as seen by Mariner 10.». [Consulta: 8 juny 2021].

## Bibliografia

* John S. King; David H. Scott. «Geologic Map of the Beethoven Quadrangle of Mercury» (en anglès). USGS. DOI: 10.3133/i2048. [Consulta: 8 juny 2021].
# Vicente González Arnao

Vicente González Arnao (Madrid, 27 d'octubre de 1766 -4 de març de 1845) fou un polític, advocat i intel·lectual espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Llengua.

## Biografia

Pertanyia a una família de comerciants i va estudiar a l'Institut San Isidro de Madrid i en 1789 es llicencià en dret a la Universitat d'Alcalá de Henares. També va estudiar matemàtiques, grec, àrab, botànica, química i mineralogia. En 1792 va obtenir la càtedra de física experimental alhora que exercia d'advocat. En 1797 va rebre l'Orde del Toisó d'Or i entre 1803 i 1804 fou conseller del Banco de San Carlos. De 1804 a 1807 fou síndic personer de l'ajuntament de Madrid i representant a la capital de la Diputació Foral de Biscaia. En 1804 va ingressar a la Reial Acadèmia Espanyola.
Quan els borbons abdicaren en 1808 fou comissionat pel Col·legi d'Advocats de Madrid perquè el representés en la redacció de l'estatut de Baiona. En 1809 Josep Bonaparte el va nomenar secretari general del Consell d'Estat encarregat de redactar el codi civil i en 1813 prefecte de Madrid. Sembla que durant aquests anys va ingressar a la francmaçoneria i en 1811 ingressà a la Real Sociedad Económica Matritense de Amigos del País.
A la caiguda de Josep Bonaparte marxà a l'exili i en 1814 s'instal·là a París, on treballà de jurista. El 1828 va assessorar l'ambaixada espanyola i el 1831 va poder tornar a Espanya, on fou readmès a la Reial Acadèmia Espanyola (n'havia estat expulsat en 1814). En 1833 va formar part de la Junta Suprema de Sanitat i en 1834 fou tresorer de la Reial Acadèmia de la Història. En 1838 va participar en diverses negociacions a París per tal d'acabar amb la primera guerra carlina. Entre gener i setembre de 1840 fou rector de la Universitat Complutense de Madrid.

## Obres

* Discurso sobre las colecciones de Cánones griegos y latinos (Madrid, 1793)
* Defensa legal [...] sobre si se han declarar por consumidas y extinguidas las situaciones de renta de juros (Madrid, 1802)
* Elogio [...] de Campomanes (Madrid, 1803)
* Elogio [...] de Cisneros (1805)
* Ensayo político sobre el Reino de la Nueva España (1822) traducció d'Alexander von Humboldt
* Opinión sobre la constitución política de la Monarquía española, hecha en Cádiz a principios del año 1812. Escribióla un jurisconsulto español en Valencia, en enero de 1813 (Madrid, 1824)
* Diccionario abreviado de la Lengua española (1826)

## Referències

* ↑ Vicente González Arnao al web de la RAE
* ↑ Vicente González Arnao a mcnbiografias
* ↑ Vicente González Arnao a l'Enciclopedia Vasca Auñamendi
# L'Ordoir

* Per a altres significats, vegeu «L'Ordoir (Indre)».
L'Ordoir (occità) o Lourdoueix-Saint-Pierre (francès) és una comuna (municipi) de França, al departament de Cruesa de la regió de Nova Aquitània. La seva població al cens de 1999 era de 923 habitants. Està integrada a la Communauté de communes des Deux Vallées.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1425 | 1266 | 1100 | 1034 | 923 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Philippe Durand | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Pedro Juan Beneyto Rostoll

Pedro Juan Beneyto Rostoll (Altea, 1875 - Huelva, 1940) fou un empresari i polític valencià, germà del també polític José Beneyto Rostoll. Era fill del comerciant i banquer Juan Beneyto Beneyto i cunyat de José Jorro Miranda. En comptes d'estudiar dret com el seu germà, es dedicà als negocis amb el seu pare, i fou armador de vaixells i comerciant fruiter d'ametlles i panses. Era membre de la Cambra Agrària d'Alacant i el 1914 va rebre la Medalla al Mèrit Agrícola. També es dedicà a la política, militant en el Partit Conservador (sector d'Eduardo Dato e Iradier), amb el que fou alcalde d'Altea el 1899-1902. el 1907-1909 i el 1914-1915 i diputat provincial el 1905 i el 1920 pel districte de Dénia-Callosa d'en Sarrià. Fou president de la Diputació d'Alacant entre agost de 1921 i principis de 1923. Quan es produí la dictadura de Primo de Rivera va ser arrestat. Durant la dictablanda (febrer de 1930) fou membre de la Comissió permanent de la Diputació d'Alacant.

## Referències

* ↑ El pailebot Pura Beneyto d'Altea per Joaquín Ronda Pérez
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.71. ISBN 9788495484802.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Camilo Pérez Pastor | President de la Diputació d'Alacant 1921-1923 | Succeït per: Jaime Llorca Lloret |
# Sant Cristòfol de Cornellà del Bercol

Sant Cristòfol de Cornellà del Bercol és l'església parroquial del terme municipal de Cornellà del Bercol, a la comarca del Rosselló.
Està situada al costat oriental del poble.
L'església de Sant Cristòfol és esmentada el 1087, en el testament de Pere Bernat de Cornellà, però de l'edifici romànic no queda ni rastre, ja que va ser totalment enderrocada per deixar lloc al temple actual.
L'edifici actual fou totalment construït al segle xix, dut a terme amb una alternança de maons i palets de riera, d'una manera molt característica a la comarca, tant edificis religiosos com civils, especialment caves cooperatives. Compta amb una sola nau capçada per un absis poligonal.
En una capella de l'església parroquial de Cornellà del Bercol fou trobada una estela o pilastra romana, amb la inscripció L(ucius) AELIUS / CANTABER. Aquesta estela està dipositada actualment en el Museu Rigaud de Perpinyà.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «157-Sant Nazari». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Sant Nazari». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 92. Sant Cristòfol de Cornellà de Bèrcol». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Kotarba, Jérôme; Castellvi, Georges; Mazière, Florent [directors]. Les Pyrénées-Orientales 66. París: Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Ministère de l'Education Nationale. Ministère de la Recherche. Ministère de la Culture et de la Communication. Maison des Sciences de l'Homme, 2007 (Carte Archeologique de la Gaule). ISBN 2-87754-200-5.
* Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Cornellà del Bèrcol». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «L'església de Sant Cristòfol en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-03-15. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ Kotarba et al. 2007.
# Demiànovka

«Demiànovka» té aquests significats:
* Demiànivka (Sovetski), localitat de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna
* Demiànivka (Simferòpol), localitat de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna