OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Martorell i Codina

Maria Martorell i Codina (Barcelona, 26 de juny de 1923 - Caldes d'Estrac, 22 de març de 2015) fou una mestra i directiva del moviment coral a Catalunya.
El 1962 va ser una de les fundadores del cor infantil L'Esquitx, vinculat a la Coral Sant Jordi, que dirigia el seu germà, Oriol Martorell i Codina. Amb la intenció de millorar la formació musical a les escoles, que havia estat molt deficient o era pràcticament nul·la durant els anys del franquisme, el 1967 va fundar i dirigir el Secretariat de Corals Infantils de Catalunya, federació que agrupa 5.000 nois i noies de més cent corals.
El Govern de Catalunya li concedí la Creu de Sant Jordi l'any 2013.

## Referències

* ↑ «Mor Maria Martorell, pedagoga i impulsora del moviment coral infantil a Catalunya». Ara.cat.
* 1 2 «Maria Martorell i Codina | enciclopèdia.cat». [Consulta: 2 maig 2020].
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 25 personalitats i 15 entitats». Web oficial de la Generalitat de Catalunya, 30-04-2013. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 2 abril 2014].
# Ctònies

Les Ctònies (en grec antic: Χθονία, llatí: Cthonia) eren un festival de l'antiga Grècia que se celebrava a la ciutat d'Hermíona en honor de Demèter Ctònia, un apel·latiu que la invocava com a divinitat ctònica, relacionant-la amb l'inframon, que també s'atribuïa a divinitats com Hècate, Nix i Melínoe.
Pausànies descriu breument aquest festival, que se celebrava cada any i es feia a l'estiu. Consistia en una processó encapçalada pels sacerdots de tots els déus i pels magistrats d'aquell any, que eren seguits per homes i dones i fins i tot per nois i noies, tots vestits amb roba blanca i flors al cap que en deien cosmosàndal, probablement jacints que recordaven la prematura mort de Jacint.
A la processó la segueixen uns homes que porten una vaca lligada amb cordes, encara brava, i quan arriben al temple la deslliguen perquè entri per ella mateixa, mentre altres aguanten les portes obertes, i quan ja ha entrat, les tanquen. Quatre dones velles que es troben dins del santuari la sacrifiquen. Per sorteig trien qui l'ha de matar, i ho fa amb una falç. Obren les portes, i els encarregats de fer-ho porten una segona vaca, i després una tercera i una quarta, que les velles maten de la mateixa manera. El sacrifici presenta una característica, i és que cap al costat on cau la primera vaca han de caure totes les altres. Davant del temple hi ha algunes estàtues que representen les dones que han estat sacerdotesses i uns seients on esperen les velles abans d'iniciar-se el ritual. Pausànies diu que allò que veneren més que cap altra cosa, ell no ho va arribar a veure, ni cap altre home d'Hermíona ni cap estranger, i només les velles saben de què es tracta. Alguns habitants d'Hermíona es van establir a Messènia i van portar el costum a Lacedemònia.

## Referències

* ↑ Pausànies, Descripció de Grècia, II 35.5-8.
# Pla dels Pinetons

El Pla dels Pinetons és una plana del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
Està situat en el sector central-septentrional del terme, a prop i al sud-oest del punt quilomètric 6 de la carretera C-1413b, al nord-est del Bosc de Seldasses. Es troba a la carena que separa el torrent de Seldasses, a ponent, del torrent del Barbot, a llevant.

## Referències

* ↑ Cingles de Bertí i de Gallifa [Document cartogràfic] : Gallifa, Vall de S. Miquel, Sots Feréstecs, Sot del Bac, Vall de Neu, Castell Cir, Sauva Negra: mapa topográfico excursionista: topografía procedente del mapa nacional del Instituto Geográfico y Catastral, de otros centros y observaciones directas por el equipo técnico de editorial Alpina / cartografía: A. Bescós; cartografía complementaria y res.tecn. X. Coll. Granollers: Editorial Alpina, 1986. ISBN 84-7011-033-0.

## Enllaços externs

* El Pla dels Pinetons en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; el topònim no surt en el mapa
# Blauet nan africà

El Blauet nan africà o blauet pigmeu africà (Ispidina picta) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que habita sabanes i boscos de la major part de l'Àfrica Subsahariana, mancant del sud-oest i la banya d'Àfrica.

## Referències

* ↑ Blauet pigmeu africà a CERCATERM Rev. 24/04/2012
# Morelia (gènere)

Morelia és un gènere de serps de la família Pythonidae. Són serps arborícoles que es habiten a Austràlia, Papua Nova Guinea, i Indonèsia. És un gènere amb espècies que van des de 2 a 5 m de longitud.

## Espècies

* Morelia bredli (Gow, 1981)
* Morelia carinata (Smith, 1981)
* Morelia spilota (Lacépède, 1804)
* Morelia viridis (Schlegel, 1872)

## Referències

* ↑ The Reptile Database
# Anna Cornelia Holt

Anna Cornelia Holt (Zwolle, 1671 - 1692), fou una pintora de finals del segle xvii dels Països Baixos.

## Biografia

Va ser filla d'Herman Holt (1643–1672), regidor de Zwolle, i Armarenta Holt (d. 1714). Era cosina de Aleida Greve i Sophia Holt. Juntament amb les seves cosines, va rebre classes de pintura del pintor Wilhelmus Beurs. Ella era la menor de les quatre alumnes de Beurs. Les quatre deixebles de Beurs van ser honrades amb una dedicatòria en el llibre que va publicar el seu mestre l'any 1692. El seu Autoretrat amb fruita, és molt similar a l'autoretrat creat per Aleida Greve de la seva mateixa edat. Va morir relativament jove i sense conèixer-se que hagués estat casada.

## Referències

* 1 2 «Anna Cornelia Holt». Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie. [Consulta: 15 abril 2016].
* ↑ «Anna Cornelia Holt» (en neerlandès). historici.nl.
# Sant Antoni de Pàdua dels Escolapis

Sant Antoni de Pàdua és l'església de la comunitat dels Pares Escolapis de la vila de Moià (Moianès) protegida com a bé cultural d'interès local. L'església barroca dels Escolapis forma conjunt amb el gran casal que aquest orde té dins el nucli urbà de Moià. Aixecada en el període 1707-1724, ha sofert diverses profanacions en èpoques de turbulència. La construcció no fou totalment acabada fins al 1750. L'interior ha estat reconstruït després de la guerra civil. No conserva cap peça anterior a aquesta dada. Actualment serveix com a església del col·legi. L'altar que es pot veure avui fou aixecat el 1960. És una església d'una sola nau, molt espaiosa. La façana pertany al barroc tardà i presenta abundant decoració vegetal de grotesc i garlandes. La portalada és coronada per una fornícula amb una imatge de sant Antoni de Pàdua feta després de la guerra. L'original fou profanada en la darrera guerra civil. L'interior de la capella rep la seva llum per un òcul circular col·locat a la part superior de la façana. La coberta és a dues aigües. Flanqueja el conjunt una torre-campanar d'estil barroc tardà molt senzill.

## Notes

* 1 2 «Església del Convent Escola dels Escolapis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Autoretrat (Dou, Nova York)

L'Autoretrat és una pintura de 1665 de Gerrit Dou. Es mostra a l'artista en el moment més alt de la seva fama, sostenint una paleta de pintor i envoltat d'objectes del seu estudi. Pertany a la col·lecció del Museu Metropolità d'Art de Nova York.

## Descripció

Com anteriorment va fer el seu mestre Rembrandt, Dou es va realitzar diversos autoretrats, probablement per encàrrec per a clients específics que eren propietaris de més d'una de les seves obres; avui dia es coneixen prop d'una dotzena. Aquest va entrar en la col·lecció del museu a través del llegat de Benjamin Altman.
Aquesta pintura de Dou va ser documentada el 1908 per Hofstede de Groot que va escriure:
| « | «283. Retrat del pintor Sm. 101 i Suppl 60; M. 112. Col·locat de peu al costat d'una finestra, sosté la paleta i els pinzells a la mà esquerra, i volteja amb la seva dreta els fulls d'un gran llibre posat damunt de l'ampit. Aparenta uns quaranta anys, porta una armilla de color marró amb mànigues, un mantell blau fosc brodat amb punta encaix daurada, i una gorra de color blau clar; una cortina penja sobre l'ampit de la finestra, que cobreix part d'un conegut relleu de l'escultor François Duquesnoy, que representa uns nens jugant amb un boc, aquest relleu es troba sota la finestra. En un primer pla hi ha un test de calèndules. Un cep creix sobre un costat de la finestra, on penja una gàbia d'ocells. En el fons hi ha un cavallet amb un paraigua obert a la part superior. "Una imatge molt bonica i interessant" SM.» | » |
El relleu fet per Duquesnoy va ser utilitzat diverses vegades per Dou en altres pintures de nínxol:

## Influència posterior

Aquesta pintura va ser copiada per Etienne Compardel, i potser va ser aquesta versió la que va utilitzar com un exemple Jacobus Houbraken per al diccionari del seu pare de pintors. Arnold Houbraken admirava a Dou tant que va començar el seu segon volum de biografies de pintors el Schouburgh amb la seva biografia, cridant-lo amb el seu contemporani Bartholomeus van der Helst «dos llums de guia en les arts» i que il·lustren els seus retrats amb dues metxes enceses.
* Miniatura copiada per Compardel
* Retrats de Dou i Van der Helst per Jacobus Houbraken

## Referències

* ↑ «Self-Portrait». Metropolitan Museum of Art.
* ↑ Hofstede de Groot. «Gerar Dou, 283 Portrait of the Painter».
* ↑ Smith, John. «A Cataloghe Raisonne of The Works of the most eminent Dutch, Flemish, and French Painters. Part I», 1829.
# Maria Martí Iglesias

Maria Martí Iglesias (Cervià de les Garrigues, 1901 – Lleida, 28 juliol 1939) va ser una militant de la CNT. Fou la primera dona afusellada a Lleida i una de les disset dones executades a Catalunya víctimes de la repressió franquista.
Nascuda a Cervià de les Garrigues, era filla de Josep i Maria, soltera i mestressa de casa. Era d'ideologia llibertària i estava compromesa políticament amb la causa Republicana i el catalanisme.
La fi de la Guerra Civil d'Espanya donà pas a la dictadura del General Franco que va iniciar una cruenta repressió dels vençuts. El BOE va publicar el 9 de febrer de 1939 la Llei de Responsabilitats Polítiques, que instava els ajuntaments a elaborar llistes de persones sospitoses d'haver simpatitzat o format part de partits d'esquerres, sindicalistes, anarquistes, comunistes, milicians, voluntaris al front, catalanistes i Socors Roig. La propagació de rumors i les rancúnies personals fomentaren les delacions entre particulars.
Maria Martí, que pertanyia a una familia que s'havia significat durant les col·lectivitzacions, fou denunciada i acusada de ser propagandista dels fets ocorreguts l'any 1934 quan Lluis Companys va declarar l'Estat Català i de donar suport al Front Popular a les eleccions de 1936. La instrucció del sumari recull informes de Falange que afirmen que era una dona extremista de pèssima reputació, i que va indicar a uns milicians el lloc on es trobava el capellà Agapit Gorgues (beatificat el 2013), que fou posteriorment assassinat.
Tot i que no hi havia proves concloents i que altres persones podien haver induït o participat en el crim, Maria fou condemnada a mort. Fou afusellada el 28 de juliol de 1939 a la tàpia del cementiri de Lleida i enterrada a la fossa comú. Tenia 38 anys.

## Referències

* ↑ «MARIMON, Sílvia "Perilloses i roges": la història de disset dones afusellades. La historiadora Queralt Solé investiga els judicis franquistes contra les condemnades a Catalunya.», 18-11-2016. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Mas, Andreu. «La repressió va ser massiva a les comarques de Lleida - 08 nov 2015». [Consulta: 15 novembre 2019].
* ↑ Bella, Emili. «L'ombra de Maria Martí - 10 des 2016». [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ «[Causa nº 000352 - Maria Martí Iglesias. Procediment Sumarissim]» (en castellà). Arxiu Tribunal Militar Tercero, 1939. [Consulta: 14 novembre 2019].
# Copiula oxyrhina

Copiula oxyrhina és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Allison, A. 2004. Copiula oxyrhina. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Blauet nan atzurat

El blauet nan atzurat (Ceyx azureus) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que habita rierols a zones amb arbres i manglars de la zona australasiana, a les illes Moluques, Tanimbar, Aru, Raja Ampat, Nova Guinea, nord, est i sud-est d'Austràlia i Tasmània.
# Minestrone

El minestrone italià és un tipus particular de menestra (minestra) amb brou (brodo) i amb moltes verdures. Es pot completar amb pasta o arròs. Entre els ingredients més comuns es troben els fesols, cebes, pastanaga, api, patata i tomàquet. El minestrone és un plat que varia segons la regió italiana i l'estació de l'any, no hi ha una recepta única. En general es fa amb un sofregit de ceba i pastanaga a la qual s'uneixen les verdures tallades més o menys fines. S'afegeix aigua o brou i es couen a foc lent.
Tradicionalment es preparava amb lesverdures de la temporada i era considerat un plat de persones pobres.
Actualment també es troba com a plat preparat congelat.
# Amigogima

Amigogima (també transcrita com Amig@gima o AmigoGima) és una pel·lícula espanyola del 2002 dirigida pel director portuguès establert a Barcelona José María Nunes, autor també del guió. Es tracta d'una pel·lícula experimental i força personal, un viatge circular a la recerca de l'amic a qui Nunes exigeix, entre altres condicions, que mai murmuri ni tampoc cridi. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

Un dia un home va llançar un crit perquè trobés un amic. Cada vegada regirava més i més la seva memòria per veure quanta i quina gent coneixia. Podria ser que els amics s'anessin quedant en l'oblit. I per ací es perdia, amb el rezel de no poder trobar als amics de la primera infantesa, o de la primera adolescència. En sentir-se nàufrag, llença un crit per buscar a l'amic, que bé podria ser un crit de socors. Una pel·lícula on l'espai es contrau i el temps s'expandeix.

## Repartiment

* José María Blanco
* Susana García Díez
* Martin Huber ... Mario
* Empar Roselló

## Premis

* I Premis Barcelona de Cinema: Premi al millor director (José María Nunes)

## Referències

* ↑ Amigogima a Fotogramas
* ↑ José María Nunes: «En la actualidad se necesita más un cine de meditación», Última Hora, 30 de juny de 2002
* ↑ Amigogima a esadir.cat
* ↑ Els Premis Barcelona 2002 celebren la seva primera edició, laxarxa.cat, 19 de desembre de 2002

## Enllaços externs

* Amigogima al web de José María Nunes
* Amigogima, Irrupción de la mirada y el grito per Francisco Javier Gómez Tarín.
# Economia de Guinea Bissau

Un dels països més pobres del món, l'economia legal de la Guinea Bissau depèn principalment de l'agropecuària i de la pesca, però el narcotràfic és probablement el tipus de comerç més rendible. Les plantacions d'anacard van créixer considerablement en els últims anys. El país exporta peix i fruits del mar així com petites quantitats de cacauet, cor de palmera i fusta.
L'arròs és el principal cultiu i aliment bàsic. No obstant això, els combats entre les tropes del govern recolzades per Senegal, i una junta militar van destruir molt de la infraestructura i van causar gran perjudici a l'economia en 1998. La guerra civil va portar a una reducció del 28% del producte interior brut aquell any, amb una recuperació parcial en el període 1999-2002. La producció agrícola va caure alguna cosa entorn de 17% durant el conflicte, així com la producció de drupas d'anacard van caure fins a 30%. Empitjorant la situació, l'any 2000 el preu de la drupa d'anacard va caure 50% al mercat internacional, augmentant la dificultat començada amb devastació de la guerra civil.
Al desembre de 2003 el Banc Mundial, el FMI i la UNDP van ser forçats a intervenir per subministrar auxili pressupostari d'emergència en un total de US$ 107 milions per a l'any de 2004, la qual cosa va representar més del 80% del pressupost del país. La combinació de perspectives econòmiques limitades, un govern central feble i dirigit per una facció i una posició geogràfica favorable van fer aquest país de l'Àfrica Occidental una escala del narcotràfic cap a l'Europa, utilitzant especialment diverses illes deshabitades de l'Arxipèlag dels Bijagós. S'estima que passin pel país 1 miliard de dòlars en narcòtics per any.

## Referències

* 1 2 3 4 5 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2020-05-16. [Consulta: 22 maig 2015].
* ↑ Droga retorna à Guiné-Bissau Arxivat 2011-06-18 a Wayback Machine. opais.co.mz, 8 de junho de 2010
# Dasyatis fluviorum

Dasyatis fluviorum és una espècie de peix de la família dels dasiàtids i de l'ordre dels myliobatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 130 cm de longitud total i 6.120 g de pes.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Alimentació

Menja marisc.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical (4°S-33°S) i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic occidental: Nova Guinea i Austràlia (des del Territori del Nord fins al nord de Nova Gal·les del Sud).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Last, P.R. i L.J.V. Compagno, 1999. Dasyatididae. Stingrays. p. 1479-1505. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma. (anglès)
* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units. (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315. (anglès)
* ↑ Last, P.R. i J.D. Stevens, 1994. Sharks and rays of Australia. CSIRO, Austràlia. 513 p. (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Manorina

Manorina és un gènere d'ocells de la família dels melifàgids (Meliphagidae ).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per 4 espècies:
* Manorina melanophrys - menjamel cellanegre.
* Manorina melanocephala - menjamel cridaner.
* Manorina melanotis - menjamel d'orelles negres.
* Manorina flavigula - menjamel collgroc.
# Perušić

Perušić és una localitat de Croàcia, es troba al Comtat de Lika-Senj, pertany al municipi de Perušić.

## Demografia

Al cens del 2011 la població del municipi era de 2.638 habitants distribuïts en les localitats següents:
* Bakovac Kosinjski - 126
* Bukovac Perušićki - 91
* Donji Kosinj - 494
* Gornji Kosinj - 132
* Kaluđerovac - 24
* Klenovac - 32
* Konjsko Brdo - 118
* Kosa Janjačka - 98
* Krš - 32
* Kvarte - 193
* Lipovo Polje - 122
* Malo Polje - 74
* Mezinovac - 24
* Mlakva - 51
* Perušić - 852
* Prvan Selo - 97
* Selo Sveti Marko - 34
* Studenci - 44

## Referències

* ↑ «1. POPULATION BY AGE AND SEX, BY SETTLEMENTS, 2011 CENSUS» (en anglès). Institut Nacional d'Estadística de Croàcia. [Consulta: 3 octubre 2021].
# Blauet nan de Buru

El blauet nan de Buru (Ceyx cajeli) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que habita l'illa de Buru, a les Moluques meridionals.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
# Cresta e Fontanilha

Creste és un municipi francès situat al departament del Puèi Domat i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 55 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Creste era de 55 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 24 eren l'habitatge principal de la família, 9 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 36 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 24 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 7 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 8 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Creste el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 42 persones, 35 eren actives i 7 eren inactives. De les 35 persones actives 32 estaven ocupades (20 homes i 12 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 7 persones inactives 1 estava jubilada, 3 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un restaurant.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Creste a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Creste a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Amigos (escultura)

L'escultura urbana coneguda pel nom Amigos, ubicada a la plaça Juan XXIII, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Santiago de Santiago, i està datada 1993.
L'escultura representa un home i una dona nus presos de les mans en una actitud afectuosa, de gran afectivitat. Les figures presenten suaus corbes i en el bronze fosc polit i brillant en què estan realitzades. Formant part de l'escultura hi ha una fina plataforma quadrada, del mateix material, que presenta una llegenda:
| « | A Oviedo, en recuerdo de Tomás y Cecilia, con ellos conocí la amistad, en ellos conocí el amor | » |
A més està col·locada sobre una pètria plataforma a manera de pedestal que al seu torn presenta una altra placa amb una inscripció en la qual pot llegir-se: "Estatua donada a la ciudad de Oviedo por el escultor Santiago de Santiago. 1993.

## Referències

* 1 2 Escultura «Amigos» Arxivat 2014-12-16 a Wayback Machine. a vivirasturias.com
* 1 2 Oviedo (Asturias) Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine. a esculturaurbana.com
* ↑ «desdeasturias.com - Las esculturas de Oviedo» (en espanyol europeu). [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ Amigos a el.tesorodeoviedo.es
Viccionari