OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apol·lònia

«Apol·lònia (Apollonia)» té aquests significats:
* Antroponímia: Apol·lònia (prenom), prenom femení català
* Toponímia:
** Riu d'Apol·lònia (Síria)
** Llac d'Apol·lònia (Mísia)
** Illa d'Apol·lònia (Bitínia)
** (358) Apol·lònia, asteroide.
** Refetor de Santa Apollonia, convent de la ciutat de Florència.
** Ciutats:
*** Apol·lònia d'Acte, ciutat de la península d'Acte a la Calcídia
*** Apol·lònia de l'Atos
*** Apol·lònia d'Assíria, ciutat capital de districte a Assíria
*** Apol·lònia de Calcídia, ciutat de la península Calcídica al nord d'Olint
*** Apol·lònia de Canaan, antiga ciutat i fortalesa a la plana de Xaron, a Israel, a uns 16 km al nord de Tel-Aviv. Parc Nacional Apol·lònia.
*** Apol·lònia de Cirenaica, una de les cinc ciutats de la Pentàpolis de Cirenaica.
*** Apol·lònia de Creta, ciutat del nord de Creta, propera a Cnossos
*** Apol·lònia (sud de Creta), ciutat a la costa sud de Creta de situació incerta
*** Apol·lònia d'Etòlia, ciutat etòlia situada a la frontera, prop de la ciutat de Naupacte. L'esmenta Tit Livi.
*** Apol·lònia de l'Euxí, ciutat al Pont Euxí (Tràcia) al sud de Mesèmbria i del riu Anquialos, que fou una colònia de Milet
*** Apol·lònia de Frígia.
*** Apol·lònia d'Il·líria, ciutat d'Il·líria a la riba del riu Aous, colònia de Corint i Còrcira
*** Apol·lònia de Lícia
*** Apol·lònia de Macedònia.
*** Apol·lònia de Migdònia, ciutat de la regió de Migdònia a Macedònia al nord de la Calcídica entre Tessalònica i Amfípolis
*** Apol·lònia de Mísia.
*** Apol·lònia de Pisídia.
*** Apol·lònia del Ríndacos
*** Apol·lònia de Sicília, possiblement l'actual Pollina, prop de Cefalù
*** Apol·lònia de Tràcia, ciutat de Tràcia entre Maronea i Abdera
* Biografies: Apol·lònia d'Alexandria, cristiana martiritzada per la seva fe, venerada com a santa per totes les confessions cristianes
Viccionari
# The Transporter

The Transporter (en francès: Le Transporteur) és una pel·lícula francoestatunidenca dirigida per Louis Leterrier i Corey Yuen. El seu escriptor, Luc Besson, s'inspirà en la sèrie de BMW The Hire per crear aquesta pel·lícula. Fou llançada a França el 2 d'octubre del 2002, i l'11 d'octubre als Estats Units. Els protagonistes són Jason Statham com a Frank Martin i Shu Qi com a Lai Kwai. Aquesta és la primera pel·lícula de la sèrie, seguida per Transporter 2 i per Transporter 3.

## Argument

Un exmembre d'algun cos especial, en Frank Martin, presta els seus serveis de conductor expert a qualsevol que pagui bé. En principi ell no s'implica en els afers en què col·labora. De fet, aquest principi no entra dins de les regles quan el paquet que transporta comença a queixar-se i a demanar d'anar a pixar... Aquest acte d'humanitat, una excepció en els seus principis, el convertirà en el blanc d'una colla de gàngsters, alhora que ha d'escapar de la policia.

## Repartiment

* Jason Statham: Frank Martin / el transportista
* Shu Qi: Lai Kwai
* François Berléand: l'inspector Tarconi
* Matt Schulze: Darren Bettencourt / Wall Street
* Ric Young: M. Kwai
* Doug Rand: el cap dels atracadors
* Matthieu Albertini: un dels atracadors
* Sandrine Rigaux: la infermera

## Producció

La producció del film va començar el 1er d'octubre de 2001 El rodatge, d'una durada de 87 dies, s'ha desenvolupat l'any 2001, majoritàriament a França, a París i al Sud, més particularment a la Costa d'Azur a Villefranche-sobre-Mar, Sant-Tropez, Calanques de Marsella, Marsella, Cassis, Canes (la Croisette), Èze, Niça, Sant-Rémy-de-Provence, Menton, Antibes i Cap-d'All. El film igualment ha estat rodat a Mònaco.

## Rebuda

"La millor pel·lícula que Steven Seagal no va fer" "Obecede la primera llei del cinema d'acció: accelerar el cor i enlluernar a l'ull" "Una barreja totalment satisfactòria de caos i diversió eixelebrada" "Una altra pel·lícula d'acció gran i estúpida a l'estil de 'XXX'"

## Referències

* ↑ «Box office / business for The Transporter (2002)». Internet Movie Database. [Consulta: 26 març 2009].
* ↑ The Transporter a Box Office Mojo (anglès)
* ↑ «Le Transporteur». Allociné.
* 1 2 3 «Côte d' Azur & Paris Filming Locations» (en anglès). Thetransportermovie.net. Arxivat de l'original el 2020-03-01. [Consulta: 22 desembre 2016].
* ↑ Morris, Wesley «The Transporter». Boston Globe.
* ↑ O’Sullivan, Michael «The Transporter». The Washington Post.
* ↑ Reva, Steven «The Transporter». Philadelphia Inquirer.
* ↑ Lehmann, Megan «The Transporter». New York Post.
# Aporrea

Assemblea Popular Revolucionària Americana o Aporrea és un portal web veneçolà d'informació sociopolítica i cultural.

## Història

Aporrea va ser creat el maig del 2002 com alloc web de l'Assemblea Popular Revolucionària arran del Cop d'Estat de l'11 d'abril d'aquell any, considerat com «el cop mediàtic». A partir d'aquell esdeveniment, es crearen nombroses alternatives comunicacionals afins a la Revolució Bolivariana, amb la finalitat de buscar un equilibri informatiu i fer de contrapés a les declaracions fetes pels mitjans de comunicació privats sobre el govern d'Hugo Chávez.
Aporrea, d'acord a la seva pàgina web, no admet cap tipus de discriminació per raó racial, religiosa, de gènere o orientació sexual i nacionalitat.

## Referències

* ↑ «The Counterattack of the Propaganda Apparatus» (en anglès americà), 17-02-2019. [Consulta: 14 setembre 2021].
* ↑ «Gonzalo Gómez, de Aporrea: “Maduro merece ser revocado”» (en castellà). [Consulta: 14 setembre 2021].
# Antoni Pascual i Bou

Antoni Pascual i Bou (Artés, 1965-) és un escriptor català. Signa les seves obres com a Toni Pascual.
Va guanyar el Premi Sant Jordi 1982 amb la novel·la Christian, que va escriure amb disset anys. La concessió del premi va ser objecte de certa polèmica. Christian explica una setmana de la vida d'un estudiant universitari, poc després d'haver marxat de casa dels seus pares i d'haver-se instal·lat sol en un pis, decidit a viure absolutament al marge dels valors i de les normes de conducta de la comunitat.
Antoni Pascual va estudiar filologia anglo-germànica a la Universitat de Barcelona. Es va doctorar el 2006 amb la tesi Tristram Shandy and the decline of the logos. Ha exercit de traductor amb Contes d'hivern d'Isak Dinesen (1986), Howards End d'E. M. Forster (1988) i Chatterton de Peter Ackroyd (1989).
Als anys noranta va viure un temps a Gran Bretanya, fins que es va establir a Hamburg, on resideix des de fa més de vint anys amb la seva dona i el seu fill. És professor d'anglès i castellà a l'ensenyament secundari.

## Obres

* Autoretrat (1981), premi de poesia Martí Dot de Sant Feliu de Llobregat
* Arrelo en el misteri de la pedra (1982), finalista del premi Recull de Blanes
* Christian. Enciclopèdia Catalana, 1983. Premi Sant Jordi 1982.
* La febre. Edicions 62, 1985.
* Currywurst a l'A16 (Arxivat 2019-06-08 a Wayback Machine.) Núvol, 2019 [conte publicat en format digital]

## Referències

* ↑ Pla i Arxé, Ramón. Sammlung. Abadia de Montserrat, 2001, p. 71-74.
* ↑ «Antoni Pascual i Bou». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 13 gener 2016].
* ↑ «El retorn sorprenent de Toni Pascual». Núvol. [Consulta: 8 juny 2019].
* ↑ «Qui és qui. Index d'autors: Pascual Bou, Antoni.». Institució de les Lletres Catalanes. [Consulta: 13 gener 2016].
# The Doraemons: Mushimushi pyonpyon daisakusen!

The Doraemons: Mushimushi pyonpyon daisakusen! és un curtmetratge del 1998 protagonitzat pel grup dels Doraemons, i que fou emesa per À Punt amb el nom Doraemon, la gran missió dels insectes. A la versió de Televisió de Catalunya, s'anomena Els Doraemons a la missió dels insectes.

## Trama

Per ser promocionats en el seu curs de formació, els Doraemons han de superar un examen concret: han de ser dipositats al centre d'un bosc, sense mapes i amb l'obligació de no utilitzar Chusky. L'objectiu és arribar al camp base abans del vespre, en cas contrari hauran fracassat. Els Doraemons s'enfrontaran a diversesvicissituds i arribaran lleugerament després del termini establert, però també gràcies al testimoni d'algunes xicones que havien ajudat durant l'aventura, seran igualment promoguts i podran celebrar-ho.

## Distribució

La pel·lícula es va projectar als cinemes japonesos el 7 de març de 1998, juntament amb Doraemon: Nobita no nankai daibōken i Kaettekita Doraemon. Va recaptar més de dos mil milions de iens.
El títol internacional del curtmetratge és The Great Operating of Springing Insects.

## Referències

* ↑ «Doraemon, la gran missió dels insectes», 27-09-2020. [Consulta: 9 setembre 2023].
* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Els Doraemons a la missió dels insectes». [Consulta: 9 setembre 2023].
* ↑ 讀賣年鑑 (en japonès). 讀賣新聞社, 1999.
* ↑ «The Doraemons: The Great Operation of Springing Insect (1998)». OFDB, 31-05-2005. [Consulta: 9 setembre 2023].
# Apišal

Apišal va ser una ciutat estat de Mesopotàmia situada al nord-oest d'Accad, sotmesa per Sargon I d'Accad.
Un poema accadi del segon mil·lenni explica que diferents ciutats de Mesopotàmia es van sublevar contra Naram-Sin d'Accàdia al començament del seu regnat l'any 2260 aC. Les ciutats eren Kix, Kutha, Kazallu, Marad, Umma, Nippur, Uruk, Sippar, els països de Magan, els regnes elamites (Warakshe -que les inscripcions anomenen Parahsum), Awan, Anshan, Xeriku (anomenat Sirihum), Mardaman i segurament també Zahara o Zakhara (potser Apirak), el país de Simurrum, Namar, Apišal i Mari. Encara que el relat diu que totes les revoltes van ser simultànies és possible que no ho fossin, i que hi haguessin participat altres estats en el transcurs dels anys. Però Naram-Sin les va derrotar totes i va conservar l'imperi unit.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (eds.). Los imperios del antiguo oriente: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 86, 105. ISBN 8432301183.
# Araba

«Araba» té aquests significats:
* Araba, nom basc d'Àlaba
* Araba (o arba o abra), paraula turca (d'arrel àrab o persa) sorgida al segle xiv que identifica una carreta o carro.
* Wadi Araba, vall de la part final del Jordà
Viccionari
# Antonio Bailetti

Antonio Bailetti (Bosco di Manto, Vicenza, 29 de setembre de 1937) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1961 i 1969.
El 1960, com a ciclista amateur, va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla d'or en la contrarellotge per equips del programa de ciclisme. Formà equip junt a Livio Trapè, Ottavio Cogliati i Giacomo Fornoni.
Com a ciclista professional destaquen dues etapes al Tour de França, el 1962 i 1963, i dues més al Giro d'Itàlia, el 1962 i 1963.

## Palmarès

* 1960
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Roma en la prova de CRE
* 1961
** Vencedor d'una etapa al Giro de Sardenya
** Vencedor d'una etapa als Tres dies del Sud
** Vencedor d'una etapa del Gran Premio Ciclomotoristico
* 1962
** 1r de la Niça-Gènova
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor de 2 etapes al Giro de Sardenya
* 1963
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1964
** Vencedor d'una etapa al Giro de Sardenya
* 1966
** 1r al Trofeu Laigueglia

### Resultats al Tour de França

* 1962. 80è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1963. 55è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1961. 76è de la classificació general
* 1962. 39è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1963. 42è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1964. 76è de la classificació general
* 1965. 46è de la classificació general
* 1966. 54è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1968. Abandona

## Referències

* ↑ «BAILETTI Antonio». [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Olympedia – Antonio Bailetti». [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Antonio BAILETTI» (en italià). [Consulta: 8 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Antonio Bailetti a siteducyclisme.net
# Antonio Ayné Esbert

Antonio Ayné Esbert (Barcelona, 1920 - Mataró, 1980) va ser un prolífic autor de còmic català del gènere de còmic d'humor, sobretot en el seu vessant infantil. Era cosí de l'editor i guionista de còmic Antonio Ayné Arnau.

## Biografia

Antonio Ayné va iniciar la seva carrera professional a l'Editorial Valenciana, on es va encarregar de realitzar tot el material dels primers números, al costat de José Soriano Izquierdo, i va crear el còmic, El Professor Carambola (1944). Per la revista, TBO, va crear sèries com Titin i Topita (1943) o Narizán de la Selva (1946).
Per al còmic Espurna d'Editorial Toray va dibuixar El vampiro Draculín (1948-1949) i per la revista Nicolas d'Ediciones Cliper, La Família Taruguez (1952). Un any després, va crear el seu millor personatge o almenys el més popular, El Conejito Atómico, (1953-1959) per la revista "Yumbo" d'Ediciones Cliper.
El 1958, va col·laborar amb l'Editorial Marco a la serie de còmics "Hipo, Monito y Fifí", de la qual se'n publicaren molt pocs números.
Per a l'editorial Bruguera, va realitzar Tom Hates i multitud de pàgines de El repórter Tribulete.

## Referències

* 1 2 Antoni Guiral. Los tebeos de nuestra infancia: La Escuela Bruguera (1964-1986). Colección Magnum nº 7. Barcelona: Ediciones El Jueves, S. A., 11/2007, p. 71. Depósito Legal: B-50353-2007. ISBN 978-84-9741-589-7.
* ↑ Jesús Cuadrado. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso 1873-2000. Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v, 2000, p. 93-94. ISBN 84-89384-23-1.
* ↑ Pedro Porcel Torrens; Reproducción:Edicions de Ponent. Clásicos en Jauja. La historia del tebeo valenciano. Alicante, 2002, p. 99. ISBN 84-89929-38-6.
* ↑ Ramírez (1975), p. 195.
* ↑ Juan Antonio Ramírez. La historieta cómica de postguerra. Madrid:Editorial Cuadernos para el Diálogo, Colección Memoria y Comunicación, 12/1975, p. 44. Depósito Legal: M. 38.325 - 1975 ISBN 84-229-6010-9.

## Bibliografia

* Ramírez, Juan Antonio. La historieta cómica de postguerra. Madrid: Editorial Cuadernos para el Diálogo, Colección Memoria y Comunicación, 12/1975. Depósito Legal: M. 38.325 - 1975. ISBN 84-229-6010-9.

## Enllaços externs

* Comic creator: Antonio Ayné a Comiclopedia de Lambiek
# Tifernum Tibierinum

Tifernum Tibierinum és el nom antic de la ciutat italiana de Città di Castello, a la vall alta del Tiber, a uns 30 km a l'est d'Arezzo. La ciutat feia frontera entre l'Úmbria, on s'incloïa, i Etrúria.
La ciutat es coneix sobretot per les epístoles de Plini el Jove, que tenia la seva vil·la pels voltants. Tifernum va demanar a Plini el Jove que fos el seu patró, i Plini, per aquest honor, els havia construït un temple, que després va adornar amb estàtues dels diversos emperadors. En una de les seves cartes demana permís per afegir la de Trajà.
Com que se sap que la vil·la de Plini el Jove era a Etrúria, forçosament la ciutat, que era a l'Úmbria, havia de fer frontera. La localització d'aquesta vil·la no es coneix amb precisió, però se suposa que no era a tocar de Tifernum, sinó a unes deu milles.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tifernum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 6 juliol 2022].
# Tifarouine

Tifarouine (àrab تفاروين) és una comuna rural de la província d'Al Hoceima de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 4.231 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Tinnura

Tinnura (en sard, Tinnura) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 272 habitants. Es troba a la regió de Planargia. Limita amb els municipis de Flussio, Sagama i Suni.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Maria Grazia Carta | Llista cívica |
# Tino

Tino és una illa italiana situada al mar de Ligúria, a l'extrem més occidental del golf de La Spezia. És part d'un arxipèlag de tres illes molt properes entre si que sobresurten al sud del continent a Porto Venere. La més gran de les tres, Palmaria, es troba al nord i la petita Tinetto al sud.
Està inscrita a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1997.

## Referències

* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/826
# Aranyera de Whitehead

El aranyera de Whitehead (Arachnothera juliae) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida de les muntanyes del nord de Borneo.

## Referències

* ↑ «Aranyera de Whitehead». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Arnhac

Arnhac (francès Arignac) és un municipi francès del departament de l'Arieja i la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Antonio Neyrot

Antonio Neyrot (Rivoli, Piemont, c. 1423 - Tunis, 10 d'abril de 1460) fou un frare dominic, mort màrtir per predicar el cristianisme. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

Antonio Neyrot havia nascut a Rivoli, prop de Torí. Estudià i fou ordenat i a mitjan segle prengué l'hàbit de l'Orde de Predicadors al convent de San Marco de Florència, on tingué com a mestre el prior Antoní de Florència. Brillant i hàbil, Antoni destacà per la seva predicació fàcil, però no per la seva convicció religiosa. El prior Antoní fou nomenat bisbe de Florència i Neyrot li demanà permís per viatjar a Sicília a predicar, però li denegà. El jove insistí i acudí a demanar-lo als superiors de Roma, fins que li fou concedit el permís.
Anà a Sicília i, en tornar cap a Nàpols en 1458, el vaixell on viatjava Neyrot fou atacat per pirates musulmans i els seus ocupant foren presos i portats a Tunis, per ésser venuts com a esclaus. D'entrada, Antoni fou ben tractat, fins que la seva arrogància feu que fos empresonat i torturat. Per aconseguir la llibertat, el frare va abjurar del cristianisme i es convertí a l'islam. Començà traduir l'Alcorà i, protegit pel governador, va casar-se amb una dona otomana de família noble.
Poc temps després, uns mercaders genovesos li explicaren que el seu mestre Antoní havia mort en llaor de santedat. Antoni, llavors, començà a pensar en el seu passat i pregà a Antoní perquè el perdonés. Una llegenda diu que el bisbe se li aparegué en somnis i li retragué la seva apostasia. Neyrot, penedit, es confessà amb un sacerdot catòlic de Tunis i començà a fer penitència públicament, tornant a la seva fe primera; el Diumenge de Rams de 1460 va demanar perdó públicament per la seva apostasia davant els cristians de Tunis i fou readmès a l'orde dominic. Tornà a predicar, i es presentà davant les autoritats per proclamar la seva religió cristiana. Com que l'apostasia a l'islamisme era un greu delicte, fou empresonat i torturat, i condemnat a mort.
El Dijous Sant de 1460, al patíbul predicava els seus pecats i la multitud, impacient, es va llençar sobre ell i el matà a cops de pedra i punyalades, arrossegant-ne després el cadàver pels carrers.

## Veneració

El cos fou adquirit pels mercaders genovesos i portat en 1469 a Rívoli, arran de les gestions del duc Amadeu IX de Savoia. Des de llavors es venera a la col·legiata de Santa María della Stella. El seu culte fou confirmat per Climent XIII el 22 de febrer de 1767.

## Bibliografia i enllaços

* Rabenstein, Katherine. "Blessed Antony Neyrot, OP M (AC)", en Saints O' the Day for April 10. Arxivat 2007-02-06 a Wayback Machine.
* Saints for April. "April 10: Blessed Anthony Neyrot". Arxivat 2007-08-08 a Wayback Machine.
# Antonio Negrini

Antonio Giuseppe Negrini (Molare, 28 de gener de 1903 – Molare, 25 de setembre de 1994) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1926 i 1938.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de París, on va disputar dues proves del programa de ciclisme. Fou cinquè en la prova de contrarellotge per equips i quinzè en la contrarellotge individual.
El principal èxit esportiu fou la victòria a la Volta a Llombardia de 1932, quan superà Domenico Piemontesi a l'esprint. Altres victòries destacades foren al Giro de Romagna (1928) i el Giro del Piemonte (1929). En les curses per etapes va guanyar a la Roma-Nàpols-Roma de 1928. Va disputar sis edicions del Giro d'Itàlia, acabant tercer el 1927 i quart el 1929.

## Palmarès

* 1928
** 1r del Giro de Romagna
** 1r de la Roma-Nàpols-Roma
** 1r als Sis dies de Leipzig (amb Costante Girardengo)
* 1929
** 1r del Giro del Piemonte
** 1r a Torí
* 1932
** 1r de la Volta a Llombardia
* 1933
** Vencedor d'una etapa al Critèrium de Midi
* 1935
** 1r del Critèrium de Midi i vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1927. 3r de la classificació general
* 1929. 4t de la classificació general
* 1930. 6è de la classificació general
* 1931. 12è de la classificació general
* 1932. 22è de la classificació general
* 1935. 35è de la classificació general

## Referències

* ↑ «NEGRINI Antonio Giuseppe». [Consulta: 12 novembre 2022].
* ↑ «Olympedia – Antonio Negrini». [Consulta: 12 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Antonio Giuseppe NEGRINI» (en italià). [Consulta: 12 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Antonio Negrini a sitiodeciclismo.net
# Artau de Cardona i de Ventimiglia

Artau de Cardona i de Ventimiglia (?, ?). Almirall, Gran Conestable del Regne de Sicília

## Antecedents familiars

Fill de Pere de Cardona i de Villena i d'Elvira de Ventimiglia.

## Núpcies i descendents

Es casà el 1456 amb Maria de Ventimiglia, baronessa de Pettineo amb una dot de 10.000 florins d'or, amb la que van tenir set fills.
* Hug de Cardona i de Ventimiglia, morí en el setge de Gaeta del 1502.
* Antoni de Cardona i de Ventimiglia.
* Elionor de Cardona i Ventimiglia, se l'identifica com a Juana Leonor de Castella Veintemilla, baronessa de Riessi, casada amb Joan de Calcena.
* Pere de Cardona i Ventimiglia, net d'Enric de Ventimiglia, gran camarlenc del Regne de Sicília, comte de Golisano, morí en la batalla de Bicoca el 1522, va tenir un fill de nom Artau i dues filles anomenades Diana Folc de Cardona i Antonia de Cardona.
* Beatriu de Cardona i Ventimiglia.
* Hipòlita de Cardona i Ventimiglia, es casà amb Alfons d'Ávalos, marquès del Vasto, cosí d'en Francesc Ferran d'Ávalos marquès de Pescara.
* Joan de Cardona i Ventimiglia, comte d'Avellino i Collesano, i capità de l'exèrcit que lluità a la Romanya, es casà amb Anna de Vilamarí. Morí en batalla.

## Referències

* ↑ Cancila, Orazio. ALCHIMIE FINANZIARIE DI UNA GRANDE FAMIGLIA FEUDALE NEL PRIMO SECOLO DELL'ETÀ MODERNA
* ↑ «Artau de Cardona i de Ventimiglia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Artau III de Pallars Sobirà

Artau III de Pallars Sobirà, també conegut com a Artau I d'Alagón (? - 1167) fou comte de Pallars Sobirà (1124-1167) i III senyor d'Alagón (1135-1167).

## Orígens familiars

Fill del comte Artau II de Pallars Sobirà i la seva esposa Aldonça Pérez de Tordesillas.

## Núpcies i descendents

El 1130 es casà amb una donzella anomenada Agnès. D'aquest matrimoni en nasqueren:
* Artau IV de Pallars Sobirà (?-1182), comte de Pallars Sobirà.
* Agnès, casada amb Ramon, senyor d'Erill.
El 1135 es casà amb Ximena Pérez d'Alagón, herèva de la senyoria d'Alagón. D'aquest matrimoni en nasqué:
* Palacín I d'Alagón, senyor d'Alagón.

## Referències

* ↑ «Enciclopedia Aragonesa: Alagón, familia». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 26 setembre 2008].
* ↑ Araldicasardegna: Alagón
Artau III de Pallars Sobirà Dinastia pallaresa Mort: 1167 :
| Precedit per: Artau II de Pallars Sobirà (pare) | Comte de Pallars Sobirà (Llista de Comtes de Pallars Sobirà) (1124-1167) | Succeït per: Artau IV de Pallars Sobirà (fill) |
| Precedit per: Ximena Lópeç d'Alagón (sogra; mare de Ximena) | Senyor d'Alagón (Llista de senyors d'Alagón) (1135-1167) amb Ximena Péreç d'Alagón (muller) (1335) | Succeït per: Palacín I d'Alagón (fill) |