OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Canapè (suport)

El canapè o canapé és un cofre abatible, que serveix de suport al matalàs.

## Característiques

El canapè consisteix en una superfície llisa que s'assenteixi sobre una estructura metàl·lica i té un faldó lateral de fusta. El canapè s'entapissa a joc amb el matalàs i pot tenir una utilitat decorativa o funcional. En aquest segon cas, destaquen els següents tipus:
* Canapè amb calaixos. En el bastiment s'encaixen un o dos calaixos bé en la part frontal, bé en la lateral.
* Canapè abatible. Mitjançant un joc de pistons, la base s'aixeca juntament amb el matalàs deixant al descobert un cofre útil per a guardar roba, joguines o altres estris.
* Canapè niu abatible. Es caracteritza per tenir les mateixes funcions que un canapè abatible, però amb la diferència que a més de tenir un espai extra per a guardar elements, incorpora un llit auxiliar en la part inferior. Aquesta té generalment les mateixes mesures que la principal, però amb l'excepció que el matalàs a usar ha de ser de menor altura, entre 17-18cm. Aquesta mena de canapès niu abatibles són molt comuns en cambres juvenils o en aquelles l'espai de les quals és reduït.
La superfície del canapè ha estat tradicionalment rígida, consistint en una planxa de fusta entapissada. No obstant això, en els darrers anys els fabricants ofereixen també canapès amb base de somier, és a dir, una estructura amb làmines flexibles que s'adapta més bé als moviments del cos. Com a versió econòmica, existeixen canapès la base dels quals està formada per una planxa rígida de cartó ondulat.

## Vegeu també

* Llit
* Matalàs
* Somier
* Matalàs viscoelàstic

## Enllaços externs

* Exemple de canapè niu
* Exemple de canapè abatible

## Referències

* ↑ Canapé segons la pronúncia occidental i canapè segons la pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu el Llibre d'estil
# Nitrat de ferro(III)

El nitrat de ferro(III), antigament nitrat fèrric, és una sal de fórmula Fe(NO₃)₃. Com que és un compost deliqüescent, comunament es troba en la seva forma nonahidratada Fe (NO₃)₃ 9 H₂O, en la qual forma cristalls des d'incolors fins a violat pàl·lid.

## Aplicacions
### En laboratoris

El nitrat de ferro(III) és el catalitzador de preferència per a la síntesi d'amida de sodi partint d'una solució de sodi en amoníac:
    2 NH₃ + 2 Na → 2 NaNH₂ + H₂
Certes argiles impregnades amb nitrat fèrric han demostrat ser útils com oxidants en síntesi orgànica. Per exemple, el nitrat de ferro(III) en montmorillonita -reactiu anomenat "Clayfen" en anglès- s'empra en l'oxidació d'alcohols a aldehids, i tiols a disulfurs.

### Altres aplicacions

Les solucions de nitrat de ferro(III) s'empren en joieria i ferreria per gravar la plata i els seus aliatges.

## Referències

* ↑ "{{{title}}}". Org. Synth.; Coll. Vol. 5: 848. A partir del 2007, 22 altres entrades descriuen preparacions similars en Síntesi Orgànica
* ↑ Cornélis, A. Laszlo, P.; Zettler, M. W. "Iron(III) Nitrate–K10 Montmorillonite Clay" in Encyclopedia of Reagents for Organic Synthesis (Ed: L. Paquette) 2004, J. Wiley & Sons, New York. DOI: 10.1002/047084289.
# Carlos Manuel Gonçalves Alonso

Carlos Manuel Gonçalves Alonso (Luanda, 11 d'octubre de 1978), anomenat Kali, és un exfutbolista angolès de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Angola.
Pel que fa a clubs, destacà a Santa Clara, Barreirense, FC Sion i AC Arles-Avignon.

## Partits internacionals

Selecció de futbol d'Angola :
| Any | Partits | Gols |
| 2003 | 5 | 0 |
| 2004 | 8 | 0 |
| 2005 | 4 | 0 |
| 2006 | 10 | 0 |
| 2007 | 7 | 0 |
| 2008 | 13 | 0 |
| 2009 | 12 | 0 |
| 2010 | 11 | 0 |
| 2011 | 3 | 0 |
| Total | 73 | 0 |

## Referències

* ↑ Carlos Manuel Gonçalves Alonso "Kali" - International Appearances
* ↑ Carlos Manuel Gonçalves Alonso a National-Football-Teams.com (anglès)
# Tormo

«Tormo o El Tormo» té aquests significats:
* Toponímia:
** El Tormo (Cirat), poble del terme municipal de Cirat (Alt Millars)
** El Tormo (la Vilella Alta), muntanya al municipi de la Vilella Alta (Priorat)
** El Tormo (la Morera de Montsant), muntanya al municipi de la Morera de Montsant (Priorat)
** Lo Tormo, muntanya als municipis de Garcia i de la Torre de l'Espanyol (Ribera d'Ebre)
** Tormo de l'Englora, muntanya al municipi de Margalef a la comarca del Priorat
** Tormo de l'Espantaflares, muntanya al municipi de Margalef a la comarca del Priorat
** Tormo del Gall, muntanya al municipi de Margalef a la comarca del Priorat
** Tormo de l'Helena, muntanya al municipi de la Palma d'Ebre a la comarca de la Ribera d'Ebre
** La Vall de Tormo, municipi del Matarranya, a la província de Terol (comunitat autònoma d'Aragó)
** Coll de Tormo, muntanya al municipi de L'Ametlla de Mar a la comarca del Baix Ebre
* Biografies:
** Elías Tormo Monzó (Albaida, 1869 - Madrid, 21 de desembre de 1957), advocat, polític i historiador de l'art valencià
** Enric Tormo i Freixes (Barcelona, 1919), tipògraf català
** Joan de Tormo (Albaida, 1490 - Barcelona, 1553), bisbe de Vic (1510-53) i President de la Generalitat de Catalunya (1552-53)
** Miquel de Tormo Prior de Sant Pere de Besalú i el 63è President de la Generalitat de Catalunya (1553 -1554)
** Ricardo Tormo Blaya (Aiacor, la Costera, 1952 – València, 1998), pilot de motociclisme valencià
# Punts extrems de l'Uruguai

L'Uruguai és el país més meridional d'Amèrica, al costat de l'Argentina i de Xile, que s'estenen molt més cap al sud. La seva àrea territorial està compresa aproximadament entre els paral·lels 30º i 35º de latitud sud i els meridians 53º i 58º de longitud oest. Si s'hi inclou el mar territorial, les coordenades són 30° i 38° de latitud sud i 50° i 58° de longitud oest.

## Latitud i longitud
### Direcció nord-sud

* El punt més septentrional de l'Uruguai es troba sobre el riu Cuareim, proper al rierol Yacot: 30° 05′ 08″ S, 56° 57′ 06″ O﻿ / ﻿30.08556°S,56.95167°O﻿ / -30.08556; -56.95167 (Departament d'Artigas).
* El punt més austral del país es troba a l'extrem sud de la península de Punta del Este: 34° 58′ 27″ S, 54° 57′ 07″ O﻿ / ﻿34.97417°S,54.95194°O﻿ / -34.97417; -54.95194 (Departament de Maldonado).
La distància entre el punt més al nord i el punt més al sud és de 571 quilòmetres.

### Direcció est-oest

* El punt més oriental es troba sobre la desembocadura del riu Yaguarón a la Llacuna Merín: 32° 39′ 14″ S, 53° 10′ 58″ O﻿ / ﻿32.65389°S,53.18278°O﻿ / -32.65389; -53.18278 (Departament de Cerro Largo).
* El punt més occidental de l'Uruguai es troba al sud del riu San Salvador (Punta Arenal Grande): 33° 31′ 30″ S, 58° 26′ 01″ O﻿ / ﻿33.52500°S,58.43361°O﻿ / -33.52500; -58.43361 (Departament de Soriano).
La distància entre el punt més a l'est i el punt més a l'oest és de 500 quilòmetres.

## Altitud

* El punt més elevat d'aquest país, de relleu bastant pla (peniplanura ondada), com a resultat del fet que es troba en una zona de base geològica molt antiga, és el Cerro Catedral d'uns 514 msnm (513,66 msnm) ubicat a la Sierra Carapé, al nord del departament de Maldonado.
* El punt més baix del país és sobre la franja costanera riuplatenca i atlàntica, al nivell mitjà del mar.

## Referències

* ↑ (anglès) CIA: The World Fact Book: Uruguay Arxivat 2007-06-12 a Wayback Machine., Informació geogràfica de l'Uruguai.
* ↑ (castellà) Enciclopedia geográfica del Uruguay, Dades bàsiques sobre geografia de l'Uruguai.
* ↑ (castellà) Informació sobre el Cerro Catedral Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine., pàgina web de la Intendència Municipal de Maldonado, Uruguai.

## Vegeu també

* Sabana uruguaiana
# Roc del Pou de la Neu

El Roc del Pou de la Neu és una muntanya de 1.286,1 metres situat en el punt de trobada de la termea comunal vallespirenc de Ceret, a la Catalunya del Nord i municipal de Maçanet de Cabrenys, a la comarca catalana de l'Alt Empordà. Està situat al límit sud del terme ceretà i al nord del de Maçanet de Cabrenys. És al costat nord-est del Coll del Pou de la Neu, i al nord-oest del Roc de la Graula.
El Roc del Pou de la Neu és un dels passos obligats per a rutes excursionistes o amb bicicleta de muntanya d'aquest sector dels Pirineus.

## Referències

* ↑ El Roc del Pou de la Neu en els ortofotomapes de l'IGN
# Humiliana de Florència

Humiliana de Florència, anomenada Umiliana de' Cerchi (Florència, 1219 - 19 de maig de 1246), fou una patrícia toscana, terciària franciscana. És venerada com a beata per l'Església catòlica.

## Biografia

Nascuda a la família dels Cerchi, rics comerciants que després formaren part dels güelfs blancs de Florència. Son pare, Ulivieri o Vieri, era natural d'Acone (Pontassieve) i s'havia establert a Florència no feia gaire; de la seva mare no se'n sap res: el pare, en quedar vidu, es casà de nou i va tenir un total de disset fills.
Als quinze anys es casà amb el teixidor Buonaguisi, ric però conegut per la seva avarícia i mesquinesa, trets que Humiliana intentava compensar amb el seu tarannà caritatiu i les tasques de beneficència que feia. Amb la seva cunyada Ravenna, anava a missa i es dedicava a les obres de misericòrdia envers els necessitats, dedicant-hi recursos del seu marit, la qual cosa provocà la ira d'aquest, que la colpejà i maltractà.
Va tenir dues filles. En 1239 morí el marit i restà vídua i, passat un any, com era costum llavors, deixà les filles a càrrec de la seva cunyada Ravenna i tornà a la casa pairal. Malgrat que el seu pare volia esposar-la de nou, ella ho refusà i volgué entrar en el monestir de San Pietro a Monticelli. En no poder, es reclogué en una cambra del palau de la família (entre Via della Condotta i Via de' Cerchi) i només en sortia per anar als oficis religiosos. Es dedicà a la pràctica ascètica, la pregària, els dejunis i la penitència. Continuà ajudant els necessitats, especialment les joves vídues amb problemes.
Va seguir la Regla de Sant Francesc, introduïda a Florència en 1252), i fou la primera dona a vestir l'hàbit de terciària franciscana a l'església de Santa Croce. Va tenir visions i experiències místiques i rebia visites de persones que li demanaven consell, en considerar-la santa en vida. Morí el 19 de maig de 1246, encara jove.
Els funerals foren populars i hi anà molta gent a pregar davant el seu cos. Fou sebollida a la basílica de Santa Croce, dels franciscans, primer a terra, després a un mur sota la trona i finalment en una capella del claustre.

## Veneració

Les relíquies se'n conserven a una capella del transsepte de Santa Croce, en una urna. Un reliquiari amb el seu bust de plata fou fet per Lorenzo Ghiberti i avui és al tresor de l'església.
Aviat s'explicaren miracles atribuïts a la intercessió d'Humiliana, fins a 47, registrats pel franciscà fra Ippolito. Venerada popularment, fou finalment beatificada 24 de juliol de 1694 per Innocenci XII.

## Bibliografia

* online Domenico Moreni. Leggenda della beata Umiliana de'Cerchi, Magheri, 1827
# Kojani

Kojani (en rus: Кожаны) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que el 2017 tenia 1.282 habitants. Pertany al districte de Balakhtà.

## Referències

* ↑ «Чистопольский сельсовет на официальном портале Красноярского края». Arxivat de l'original el 2012-05-24. [Consulta: 26 març 2020].
# Neidhart von Reuental

Neidhart von Reuental va ser un dels trobadors alemanys (Minnesänger) més famosos. Va néixer a Baviera i va viure a Àustria. Fou actiu entre 1210 i 1240, ja en una època tardana del Minnesang. Neidhart és molt conegut per ser més aviat sarcàstic i còmic. D'aquest músic bavarès han sobreviscut més peces que de cap altre Minnesänger (55 amb música), mostrant un estil versàtil amb un marcat gust popular.

## Bibliografia

* Kühnel, Jürgen, "Neidhart" an: Neue Deutsche Biographie 19 (1999), p. 44-45 [Consultable en línia: http://www.deutsche-biographie.de/pnd118586874.html]

## Enllaços externs

* http://diglit.ub.uni-heidelberg.de/diglit/cpg848/0541?sid=1335563bb2a44c65d9bbdece5fe8d9fa
* http://www.mr1314.de/1222
* http://www.univie.ac.at/kunstgeschichte-tutorium/stephansplatz/006neidhart.htm Arxivat 2008-12-30 a Wayback Machine.
* http://www.neidhart.kleinervogel-v.de Arxivat 2013-02-02 a Wayback Machine.
# Neil Landau

Neil Landau és un guionista, dramaturg, productor i director estatunidenc. Entre els seus crèdits de cinema i televisió inclouen la comèdia per a adolescents Don't Tell Mom the Babysitter's Dead, Melrose Place, The Magnificent Seven, Doogie Howser, M.D., The Secret World of Alex Mack i Undressed per la MTV.
Neil ha treballat internacionalment com a co-escriptor i consultor de guió executiu en projectes de televisió i cinema per a Sony Pictures Television International (a Rússia), Freemantle Media (a Austràlia), i Intereconomia (a Espanya).

## Carrera

Ha desenvolupat nombrosos episodis pilots de televisió d'una hora per a diversos estudis i cadenes, com Warner Bros., Touchstone, CBS, ABC Family, i Lifetime, i ha escrit guions per Universal Pictures, Disney, Columbia Pictures, i 20th Century Fox.
Va coescriure el guió de Les aventures de Tadeu Jones, una pel·lícula d'animació basada en el curtmetratge “Tadeo Jones”. Després ajudaria a escriure la seqüela. També va treballar com a consultor executiu de guió a la pel·lícula Lope produïda per El Toro, que va ser seleccionada per a un premi de l'Acadèmia com a millor pel·lícula estrangera. Va actuar com a consultor executiu de guió per a la pel·lícula Bruc. produïda per El Toro/Universal Pictures el 2010.
Recentment, Neil va ser vicepresident executiu de desenvolupament de guions per a Amedia Film Group, situat a Moscou (Rússia), i va treballar amb escriptors, productors creatius, editors de contes i executius d'estudi, guiant una pissarra de projectes originals com a llargmetratges, animació, minisèries, pel·lícules realitzades per a televisió, sèries, comèdies de situació, telenovel·les i docudrames històrics.

## Ensenyament

Neil imparteix classes al MFA en guionisme i producció de programes tant a la UCLA School of Film & Television com a USC School of Cinematic Arts. És també assessor del professorat del MFA en Writing Programme al Goddard College.
És autor de diversos llibres en cinema i televisió. El seu primer llibre, 101 Things I Learned in Film School (Grand Central Publishing), va ser publicat el maig del 2010. També és un col·laborador de l'antologia WriteNow! Screenwriting (Tarcher/Penguin); publicat el setembre de 2010. A continuació, va escriure The Screenwriter's Roadmap el 2012, seguida per The TV Showrunner’s Roadmap el 2014. Aquest fou seguit per TV Outside the Box el 2016, i TV Writing On Demand: Creating Great Content in the Digital Era el 2018.

## Referències

* ↑ https://www.washingtonpost.com/ac2/wp-dyn/A15355-2002Dec19?language=printer%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 15 juliol 2020].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-08-26. [Consulta: 15 juliol 2020].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-07-17. [Consulta: 15 juliol 2020].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2008-07-19. [Consulta: 4 maig 2008].
* ↑ «THE SHOWRUNNER'S MAP» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-03-10. [Consulta: 13 març 2018].
* ↑ http://henryjenkins.org/blog/2017/03/how-did-we-get-so-many-great-television-shows-an-interview-with-uclas-neil-landau-part-one.html
# Nigel de Jong

Nigel de Jong (Amsterdam, 30 de novembre de 1984) és un exfutbolista neerlandès que jugava de migcampista defensiu. Va ser internacional per la selecció neerlandesa des del 2004, i va ser convocat per a l'Eurocopa 2008.
El 13 de maig de 2014 va ser inclòs per l'entrenador de la selecció dels Països Baixos, Louis Van Gaal, a la llista preliminar de 30 jugadors per representar aquest país a la Copa del Món de Futbol de 2014 al Brasil. Finalment va ser confirmat en la nòmina definitiva de 23 jugadors el 31 de maig.

## Referències

* ↑ «Nigel de Jong: Profile». worldfootball.net. HEIM:SPIEL, 13-01-2018. [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ AFP. «Van Gaal incluye ocho subcampeones mundiales». FIFA, 13-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-15. [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ Agencia EFE. «Robben y Sneijder encabezan la lista de 30 de Holanda». ESPN, 13-05-2014. [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ «Definitieve WK-selectie Oranje» (en neerlandès). OnsOranje, 31-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-31. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ AFP. «Lista sin sorpresas de Países Bajos». FIFA, 31-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-06-01. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ Agencia EFE. «Sin sorpresas en la lista de Holanda para el Mundial». ESPN, 31-05-2014. [Consulta: 31 maig 2014].

## Enllaços externs

* Perfil de Nigel de Jong Arxivat 2010-10-17 a Wayback Machine. a mcfc.co.uk (anglès)
* Perfil de Nigel de jong a Footballdatabase.com (anglès)
* Nigel de Jong
Nigel de Jong amb la selecció neerlandesa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol dels Països Baixos – Eurocopa 2008
1 van der Sar •
2 Ooijer •
3 Heitinga •
4 Mathijsen •
5 van Bronckhorst •
6 De Zeeuw •
7 van Persie •
8 Engelaar •
9 van Nistelrooy •
10 Sneijder •
11 Robben •
12 Melchiot •
13 Timmer •
14 Bouma •
15 De Cler •
16 Stekelenburg •
17 De Jong •
18 Kuyt •
19 Huntelaar •
20 Afellay •
21 Boulahrouz •
22 Vennegoor of Hesselink •
23 van der Vaart •
Entrenador: van Basten
Selecció de futbol dels Països Baixos – Copa del Món de Futbol 2010
1 Stekelenburg •
2 Van der Wiel •
3 Heitinga •
4 Mathijsen •
5 Van Bronckhorst (c) •
6 Van Bommel •
7 Kuyt •
8 De Jong •
9 Van Persie •
10 Sneijder •
11 Robben •
12 Boulahrouz •
13 Ooijer •
14 De Zeeuw •
15 Braafheid •
16 Vorm •
17 Elia •
18 Schaars •
19 Babel •
20 Afellay •
21 Huntelaar •
22 Boschker •
23 Van der Vaart •
Entrenador: Van Marwijk
Selecció de futbol dels Països Baixos – Eurocopa 2012
1 Stekelenburg •
2 van der Wiel •
3 Heitinga •
4 Mathijsen •
5 Bouma •
6 van Bommel •
7 Dirk Kuyt •
8 N. de Jong •
9 Huntelaar •
10 Sneijder •
11 Robben •
12 Vorm •
13 Vlaar •
14 Schaars •
15 Willems •
16 van Persie •
17 Strootman •
18 L. de Jong •
19 Narsingh •
20 Afellay •
21 Boulahrouz •
22 Krul •
23 van der Vaart •
Entrenador: van Marwijk
Selecció de futbol dels Països Baixos – Copa del Món de Futbol 2014
1 Cillessen •
2 Vlaar •
3 De Vrij •
4 Martins Indi •
5 Blind •
6 De Jong •
7 Janmaat •
8 De Guzmán •
9 Van Persie  •
10 Sneijder •
11 Robben •
12 Verhaegh •
13 Veltman •
14 Kongolo •
15 Kuyt •
16 Clasie •
17 Lens •
18 Fer •
19 Huntelaar •
20 Wijnaldum •
21 Depay •
22 Vorm •
23 Krul •
Entrenador: Van Gaal :
# Nigel Thrift

Nigel Thrift (Bath, Anglaterra, 12 d'octubre de 1949) és un catedràtic anglès de l'Escola de Geografia i Medi Ambient de la Universitat d'Oxford. És membre del Research Priorities Board (ESRC) i de l'Acadèmia Britànica des de 2003.
Ha treballat en diferents comitès consultius del govern del Regne Unit. Els seus camps d'investigació se centren en les noves formes del capitalisme, l'impacte cultural de les tecnologies de la informació, la història del temps i de la consciència del temps, i les ciutats com a focus d'experiment espacial i temporal.
Ha publicat Spatial Formations (Sage, Londres 1996) i ha coeditat nombrosos llibres, d'entre els quals destaquen Cities. Reimagining Urban Theory (Polity Press, Cambridge 2002) juntament amb A. Amin, Timespace. Geographies of Temporality (Routledge, Londres 2001) amb J. May, Thinking Space (Routledge, Londres 2000), amb M. Crang, i The City A-Z (Routledge, Londres 2000), amb S. Pile.

## Referències

* ↑ «Nigel Thrift». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Nigelcookita

La nigelcookita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la bjarebyita.

## Característiques

La nigelcookita és un fosfat de fórmula química PbFe²⁺₂V³⁺₂(PO₄)₃(OH)₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de març de l'any 2024, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es tracta de l'anàleg amb vanadi de la plumbojohntomaïta i l'anàleg amb FeV de la plumboperloffita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: GMCTM2023010.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit polimetàl·lic de coure de Yushui, a uns 16 km al nord-est de la ciutat de Meizhou (província de Guangdong, República Popular de la Xina). Aquest dipòsit xinès és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Nigelcookite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r maig 2024].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 78». European Journal of Mineralogy, 36, 2, 05-04-2024, pàg. 361–367. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-361-2024 [Consulta: 1r maig 2024].
# Novum Testamentum Graece

Novum Testamentum Graece és el nom llatí de la versió grega del Nou Testament. La primera edició impresa fou produïda per Erasme de Rotterdam. Avui la designació Novum Testamentum Graece es refereix normalment a les edicions del Nestle-Aland, anomenat després dels erudits que dirigí el treball crític de la redacció. El text, redactat per l'Institut für Neutestamentliche Textforschung és actualment en la seva edició vigèsima sèptima, abreviació NA27. NA27 és utilitzat com la base de la majoria de les traduccions contemporànies del Nou Testament, així com l'estàndard pel treball acadèmic en estudis del Nou Testament.
# Novuyo Tshuma

Novuyo Rosa Tshuma (Bulawayo, 28 de gener de 1988) és una escriptora de Zimbàbue coneguda sobretot per la seva novel·la Shadows. Va néixer i va créixer a Bulawayo i va anar a la Universitat de Witwatersrand, on va estudiar economia. Més tard va fer programació d'escriptura creativa a la Universitat de Houston.

## Obra

* Scattered Hearts, 2007
* The Controller of the Queue, 2009
* You in Paradise, 2009
* Shadows, 2013
* Telepresence, 2014

## Referències

* ↑ «‘Future of Zim writing is bright’ - The Herald». [Consulta: 11 març 2017].
* ↑ «Fungai Machirori Interviews Novuyo Rosa Tshuma», 24-03-2014. [Consulta: 11 març 2017].
# Nová Bašta

Nová Bašta és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1267.
# Carla Soza

Carla Soza (Santiago de Xile, 1979) és una artista que resideix a Barcelona des de l'any 2000. La seva tasca en els mons gràfic i literari no es va concretar fins que hi va completar els estudis de Filosofia i Història de l'Art. Des del principi l'erotisme ha estat un dels seus principals temes d'interès, que s'ha concretat per exemple en el llibre de contes il·lustrats Postlove (2013). A Lost Kids, en canvi, es va centrar en temes socials, amb pel·lícules sobre l'adolescència en contextos de risc com a referència. La seva obra també ha estat dedicada al paisatge urbà, el retrat, la idea de subjecte i les cultures Mapuche i Selknam. Des de 2009 munta exposicions en diversos espais culturals i d'oci, com llibreries, centres culturals, restaurants o cafeteries. El 2019 va mostrar a la Filmoteca de Catalunya el projecte El cine y el sexo, que consisteix en una sèrie d'il·lustracions digitals inspirades en fotogrames de films eròtics.

## Referències

* ↑ TV3. «Art i filosofia». [Consulta: 7 abril 2019].
* ↑ «Govern.cat - Generalitat de Catalunya». [Consulta: 7 abril 2019].
* ↑ Regió7. «Quin atractiu té Manresa per a una pintora xilena?». [Consulta: 7 abril 2019].