OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reflexos en un ull daurat

Reflexos en un ull daurat (títol original en anglès: Reflections in a Golden Eye) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Huston, estrenada el 1967, adaptació de la novel·la homònima del 1941 de Carson McCullers, escriptora estatunidenca, de la qual altres tres obres han estat adaptades al cinema: The Member of the Wedding per Fred Zinnemann el 1952, The Heart Is a Lonely Hunter per Robert Ellis Miller, el 1968, i The Ballad of the Sad Café per Simon Callow el 1991. Ha estat doblada al català.

## Argument

En un de fort de Georgia, el major Penderton ja no s'interessa des de fa molt de temps per la seva dona Leonora, que té per amant el tinent-coronel Langdon. L'esposa d'aquest últim queda pertorbada pel naixement d'un nen deficient.
Un jove soldat, Williams, vindrà a pertorbar una mica més aquest univers tèrbol. El major se sentirà irresistiblement atret per Williams, mentre aquest intentarà seduir Leonora.

## Repartiment

* Marlon Brando: Major Weldon Penderton
* Elizabeth Taylor: Leonora Penderton
* Brian Keith: Tinent Coronel Morris Langdon
* Julie Harris: Alison Langdon
* Robert Forster: Soldat L.G. Williams
* Gordon Mitchell: Un sergent
* Zorro David: Anaclecto
* Friedrich von Ledebur (No surt als crèdits): Un tinent a la Garden Party
* Harvey Keitel (No surt als crèdits): Un soldat

## Al voltant de la pel·lícula

* Un anunci obre la pel·lícula: "Hi ha un fort al Sud on heus aquí va ser comès un crim fa alguns anys". En realitat, darrere aquesta idea simple, es tracta d'una pel·lícula brillant sobre la bogeria i les desviacions on els actors formen una ronda perversa.
* Montgomery Clift havia d'interpretar inicialment el major Penderton. Però les asseguradores dubtaven de la seva salut física, la solidesa de la qual era necessària per fer el paper. La seva amiga Elizabeth Taylor va renunciar fins i tot al seu salari per assegurar-li el paper. Amb 45 anys, debilitat per llargs anys de malaltia, va morir d'una crisi cardíaca poc temps abans que comencés el rodatge.
* La pel·lícula és, simbòlicament, descrita com desenvolupant-se en el reflex de l'ull daurat d'un paó dibuixat. Això explica el títol i la raó del tractament inicial de la pel·lícula inicial amb un bany de pigments d'aquest color. Cada escena implicava, per crear un contrast, un element que tenia el seu color real. Però el públic va restar confós per aquesta novetat i la pel·lícula va sortir en una versió clàssica.
* Les fotografies de Marlon Brando vestit de Major Penderton van ser utilitzades més tard pels productors d'Apocalypse Now, que necessitaven fotos de Brando més jove per incloure-les en les fulls de servei del jove coronel Walter Kurtz.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Reflexos en un ull daurat. esadir.cat.
* ↑ «Reflections in a golden eye». The New York Times.
# Conferència de Rectors de les Universitats Espanyoles

La Conferència de Rectors de les Universitats Espanyoles (CRUE) és una organització constituïda com a associació sense ànim de lucre que agrupa 75 universitats d'Espanya, 50 de públiques i 25 de privades. Entre altres funcions, assumeix un paper d'interlocució entre les institucions universitàries del país i el Govern d'Espanya.

## Història

La CRUE fou creada el 1994 i sota els seus estatuts es preveuen la promoció de l'educació universitària, la cooperació interuniversitària amb institucions nacionals i estrangeres, la realització d'estudis i la posterior proposta de recomanacions per a la millora de la qualitat educativa i la defensa en el seu conjunt dels interessos universitaris. La CRUE realitza una reunió trimestral de la seva assemblea general, on assisteixen tots els rectors de les universitats integrants de l'organització. Consta, a més a més, d'un comitè permanent i d'una junta directiva, integrada pels mateixos rectors triats periòdicament. Des de 2023 la seva presidenta és Eva Alcón Soler, rectora de la Universitat Jaume I de Castelló. El finançament de la CRUE corre al càrrec del conjunt de les universitats membres.

## Referències

* 1 2 3 «Órganos de decisión, asesoramiento, gestión y supervisión en la educación superior». Glosario europeo sobre educación. Vol. 5. Eurydice, 2009, pàg. 44. Arxivat de l'original el 3 de març 2016 [Consulta: 29 març 2014].
* ↑ «Estatutos de la Conferencia de Rectores de las Universidades Españolas» (en castellà). CRUE. Arxivat de l'original el 2014-09-30. [Consulta: 29 març 2014].
* ↑ Pérez, Marta. «Manuel López, rector de la Universidad de Zaragoza, nuevo presidente de CRUE» (en castellà). Aula Magna, 28-11-2013. [Consulta: 29 març 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Caminemos pisando las sendas de nuestra inmensa felicidad

Caminemos pisando las sendas de nuestra inmensa felicidad és l'himne nacional de la Guinea Equatorial i ha estat adoptat des de la seva independència d'Espanya en 1968.

## Composició i ús

Fou escrit per Atanasio Ndongo. La música fou composta per Ramiro Sánchez López, que era un tinent de l'Exèrcit Espanyol i director de la banda de música d'una caserna de Madrid. Va rebre un premi de 25.000 pessetes per compondre la música. La lletra de l'himne és influïda per la fi de la colonització espanyola a Guinea, i la descolonització n'és el tema central.
L'himne fou usat per primer cop el dia de la proclamació de la independència de la Guinea Equatorial, el 12 d'octubre de 1968, i n'és oficial des d'aleshores.

## Lletra

    Cor:
    Caminemos pisando la senda
    De nuestra inmensa felicidad.
    En fraternidad, sin discriminal,
    ¡Cantemos Libertad!
    I
    Tras dos siglos de estar sometidos
    Por la dominación colonial,
    En fraterna unión, sin separación,
    ¡Cantemos Libertad!
    ¡Gritemos Viva, Libre Guinea,
    Y defendamos nuestra Libertad.
    II
    Cantemos siempre, Libre Guinea,
    Y conservemos siempre la unidad.
    ¡Gritemos Viva, Libre Guinea,
    Y defendamos nuestra Libertad.
    III
    Cantemos siempre, Libre Guinea,
    Y conservemos, y conservemos la independencia nacional
    Y conservemos, Y conservemos
    La independencia nacional.

## Referències

* 1 2 Cusack, Igor «African National Anthems: ‘Beat the Drums, the Red Lion Has Roared'». Journal of African Cultural Studies, 17, 2, 2005, pàg. 235–51. DOI: 10.1080/13696850500448337. JSTOR: 4141312.

## Enllaços externs

* Himne de Guinea Equatorial
# Lukhovitsi

Lukhovitsi - Луховицы (rus) - és una ciutat de l'óblast de Moscou, a Rússia. Es troba a la vora del riu Okà, a 135 km al sud-est de Moscou.

## Història

Abans coneguda com a Glukhovitxi, fou mencionada per primer cop com un assentament d'una votxina de l'arquebisbe de Riazan. L'assentament rebé el nom de Lukhovitxi a mitjan segle xx. Més endavant prengué el nom oficial de Lukhovitsi. El 1957 aconseguí l'estatus de ciutat.
A 11 km al nord-est de Lukhovitsi hi ha l'assentament de Dedinovo, conegut com un dels centres més grans de construcció naval des del segle xvii a Rússia.
# Lita Claver

Lita Claver (La Maña) nom artístic d'Emilia Giménez Giménez (Saragossa, 25 de febrer de 1945) és una vedet de revista. És aragonesa i establerta a Barcelona.
Va debutar a la revista als 15 anys a la Sala Oasis de Zaragoza. Va treballar com a artista còmica a El Molino, esdevenint-ne una figura emblemàtica. L'any 1985 esdevé empresària del Teatre Arnau, amb el seu marit, fins a l'any 1993. L'any 1987 va rebre el Premi FAD Sebastià Gasch com la millor artista de Music-hall.

## Trajectòria professional

Teatre i revista:
* 1994. Más fresca que nunca.
* 1995. Qué caña tiene la Maña.
* 1996. La tuerta suerte de Perico Galápago.
* 1997. Enredos. Al Teatre Tívoli de Barcelona.
* 1998. Con Maña y a lo loco.
* 1999. Nacidas para el humor, amb Paz Padilla, textos de Manuel Veiga. Estada al Teatre Goya de Barcelona
* 2000. Con cierto humor, amb Salomé.
* 2002. 3 Mujeres sin.com, amb Malena Gracia i Chiqui Martí. Teatre Goya de Barcelona.
* 2008. Contra el espejo. Representacions a la Sala Muntaner de Barcelona.
* 2008. Más Maña que nunca.
Filmografia:
* 1977. Las alegres chicas de 'El Molino'.
* 1993. Semos peligrosos (uséase Makinavaja 2), amb Andrés Pajares.

## Referències

* ↑ «Autor: Manuel Veiga». Arxivat de l'original el 2020-02-02. [Consulta: 20 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Fitxa a IMDb (anglès)
* Perfil de La Maña a Molinolandia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Torre del Rellotge (Puigcerdà)

Torre del Rellotge és una obra de Puigcerdà (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de planta baixa i dos pisos, amb coberta a dues aigües. El pis superior o sota-coberta emfatitza la part alta de la façana a tall de frontó, el qual és, a més, remarcat amb fusta i ostenta unes ornamentacions florals a l'espai central. A sobre del frontó hi ha una torreta amb un rellotge esfèric emmarcat amb fusta ornamentada i coronat amb coberta de pissarra a quatre vessants. Les obertures són verticals, com era habitual a l'època. És interessant la tanca del jardí, que disposa d'un cos o glorieta amb obertures, i coberta a quatre aigües molt apuntada amb pissarra.

## Història

Es tracta d'una de les moltes edificacions residencials construïdes a finals de segle xix i principis de segle XX a Puigcerdà, principalment a la zona del voltant de l'estany.
Aquesta urbanització fou promoguda pel farmacèutic Salvador Andru.

## Referències

* 1 2 3 «Torre del Rellotge». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Bergen (desambiguació)

«Bergen» té aquests significats:
* Toponímia:
** Bergen, capital administrativa del comtat de Hordaland
** Bergen (neerlandès) o Mons (Bèlgica) (francès), capital de la província d'Hainaut (Valònia, Bèlgica)
** Bergen (Dakota del Nord), població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord
** Bergen (Holanda Septentrional), municipi de la província d'Holanda Septentrional, al centre-oest dels Països Baixos
** Bergen (Limburg), municipi de la província de Limburg, al sud-est dels Països Baixos
** Bergen op Zoom, municipi de la província del Brabant del Nord, al sud dels Països Baixos
** Bergen-Belsen, camp de presoners i de concentració nazi situat per a la part major al municipi de Winsen, en l'estat de Baixa Saxònia, Alemanya
** Àrea Metropolitana de Bergen, al comtat de Hordaland a Noruega
** Catedral de Bergen, catedral de culte luterà en el municipi de Bergen al Comtat de Hordaland, Noruega
** North Bergen, municipi del comtat de Hudson a l'estat estatunidenc de Nova Jersey
** Bouchavesnes-Bergen, municipi al departament del Somme (regió dels Alts de França)
** Marcgraviat de Bergen, jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic
* Biografies:
** Candice Bergen (Beverly Hills, 1946), actriu estatunidenca
** Steve von Bergen (Neuchâtel, 1983), futbolista suís que juga com defensa
* Organitzacions:
** Orquestra Filharmònica de Bergen, orquestra noruega amb seu a Bergen
** Universitat de Bergen, centre educatiu a la ciutat noruega de Bergen, Noruega
* Miscel·lània: Setge de Bergen op Zoom, combat del 1622 de la Guerra dels Vuitanta Anys
# Referèndum d'independència de Nova Caledònia de 2018

El referèndum d'independència de Nova Caledònia de 2018 és un referèndum d'independència, que s'organitzà el 4 de novembre de 2018, per a decidir la sobirania política de Nova Caledònia, ja fos per a constituir-se com a nou Estat independent o mantenir-se com a col·lectivitat sui generis de França.
El govern i les autoritats de la França metropolitana afirmaren que reconeixerien i acceptarien els resultats del referèndum. El resultat fou del 56.4% a favor de mantenir el status quo i del 43.6% en favor de la independència.

## Context

Segons l'acord de Nouméa, un referèndum d'independència de Nova Caledònia s'havia de dur a terme a finals de 2018. Si la moció no prospera, els habitants de l'arxipèlag de Nova Caledònia tindran oportunitats de tornar a votar el 2020 i el 2022.

## Enquestes

| Empresa enquestadora | Dates | Mida de la mostra | A favor | En contra | Indecisos | Marge |
| Quidnovi | 16-26 abril 2018 | 903 | 15 | 58 | 15 | 43 |
| I-Scope | 16-25 abril 2018 | 682 | 22,5 | 59,7 | 17,8 | 37,2 |
| I-Scope | 23 març - 4 abril 2017 | 514 | 24,4 | 54,2 | 21,4 | 29,8 |

## Reaccions

El president francès, Emmanuel Macron, que havia visitat l'illa el maig del 2018, va afirmar que el resultat mostrava «confiança en la República francesa».
Aloisio Sako, independentista destacat dins del Front d'Alliberament Nacional Canac Socialista (FLNKS) i president de l'Encontre Democràtic del Pacífic, un partit polític que representava els valians i futunians de Nova Caledònia, es mostrava optimista sobre el que considerava una pèrdua estreta per al seu bàndol, i va dir: «a poca distància de la victòria i encara queden dues votacions per a arribar».
L'abril de 2020, 26 diputats independentistes del Congrés van sol·licitar la celebració d'una tercera votació. El 2 de juny, el govern francès va anunciar que el tercer referèndum estava previst per al 12 de desembre de 2021.

## Referències

* ↑ «New Caledonia, French Leaders Look To Finalize Plans For 2018 Referendum» (en anglès). Pacific Islands Report. Arxivat de l'original el 2019-05-04. [Consulta: 21 juliol 2018].
* ↑ Willsher, Kim «New Caledonia sets date for independence referendum». The Guardian, 19-03-2018.
* ↑ «Se impone el no a la independencia en Nueva Caledonia» (en castellà). RFI, 04-11-2018. [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ l'Intérieur, Ministère de. «kernel (1) / Erreur - Les services de l'État en Nouvelle-Calédonie» (en francès). Arxivat de l'original el 2017-07-29. [Consulta: 21 juliol 2018].
* ↑ Lyons, Kate. «New Caledonia referendum: call to reject 'colonising power' France» (en anglès), 17-07-2018. [Consulta: 21 juliol 2018].
* ↑ «French territory rejects independence» (en anglès). BBC.com, 04-11-2018. [Consulta: 21 setembre 2021].
* ↑ «New Caledonia referendum leaves independence movement hopeful» (en anglès). France24.com, 05-11-2018. [Consulta: 5 novembre 2018].
* ↑ «French territory of New Caledonia to hold third independence referendum» (en anglès). France24.com, 02-06-2021. [Consulta: 3 juny 2021].

## Vegeu també

* Referèndum d'independència de Nova Caledònia de 2020
* Llista de les Nacions Unides de territoris no autònoms
# Ramon Massaguer i Vidal

Ramon Massaguer i Vidal (Torroella de Montgrí, 1829 - Torroella de Montgrí, 1904) fou un fotògraf, qui es convertí en un dels pioners de les comarques gironines a dedicar-se professionalment a la fotografia.

## Biografia

Ramon Massaguer nasqué a Torroella de Montgrí i fou el setè de deu germans. Inicialment, es dedicà a activitats vinculades amb la propietat de la terra, també al préstec de capital i durant alguns anys ostentà el càrrec de regidor de l'Ajuntament de Torroella de Montgrí. No obstant, la seva ocupació principal esdevindria la de fotògraf, dedicant-s'hi de manera professional. Segons l'estudiós de la fotografia Emili Massanas, Massaguer disposà d'un taller de fotografia a Torroella, abans d'instal·lar-se a Girona.
L'any 1861, Massaguer i la seva família es traslladaren a la ciutat de Girona. Aquell mateix any, obrí la que seria la primera galeria fotogràfica de caràcter fix que tingué la ciutat. De forma progressiva, altres fotògrafs obriren nous establiments i s'instal·laren també al municipi. Aquesta galeria s'inaugurà amb el nom de Ramon Masaguer y Cia. i s'ubicà al quart pis del número 14 de la plaça de Sant Agustí, actual plaça de la Independència. El seu germà, Joaquim Massaguer i Vidal, obrí també una galeria fotogràfica l'any 1864. S'especula que, possiblement, Ramon Massaguer començà a treballar a la galeria del seu germà aquell mateix any. Més endavant, l'any 1874, adquirí una casa amb uns baixos amb botiga a Torroella, on possiblement ubicà el seu nou taller de fotografia, ja que es té la certesa que a partir de la segona meitat dels anys setanta va fer de fotògraf retratista al municipi.
Massaguer es dedicà principalment a la fotografia d'estudi. Les imatges conservades són retrats amb format de targeta de visita. Gairebé totes les reproduccions són de membres de la família Mascort i també de la família Negre Pastell, en concret la branca Pla-Armengol de Torroella. Són escasses les fotografies conservades amb autoria confirmada, amb datació de l'any 1860 fins al 1904. Aquestes són localitzables en el fons fotogràfic d'Emili Massanas, d'INSPAI, Centre de la Imatge de la Diputació de Girona, en el fons fotogràfic de la família Mascort, de la Fundació Mascort de Torroella de Montgrí, i en el fons de la família Negre Pastell, de l'Arxiu Municipal de Castelló d'Empúries (AMCE).
Al diari La Crónica de Gerona, en una publicació del 14 d'abril de 1864, es diu de Ramon Massaguer:
   «Con razón las fotografías del Sr. Massaguer gozan de una justa fama, pues salen tan perfeccionadas como los principales establecimientos de su clase no solo de España si que también del estrangero.»

## Referències

* 1 2 3 4 Agüera Agüera, Dolors. «Els Massaguer de Torroella de Montgrí: una nissaga d’emprenedors (I)». Emporion, 10-12-2023. [Consulta: 11 març 2024].
* ↑ Martí, Jep «Galeries fotogràfiques a la ciutat de Girona». Fotografiar Girona (II). Creació, tècnica i memòria. Ajuntament de Girona. Servei de Gestió Documental, Arxius i Publicacions (SGDAP), 2018, pàg. 23 [Consulta: 11 març 2024].
* ↑ «Fotografías». La Crónica de Gerona, 14-04-1864, pàg. 3 [Consulta: 11 març 2024].
# Ramon Milsocós

Ramón Milsocós (?, 1782) fou un capellà d'estudi i cabiscol català, és a dir, fou primer cantor del cor i s'ocupà d'ensenyar cant pla als residents al voltant de 1748. Va obtenir la cabiscolia a través d'una permuta amb el degà de la seu de Barcelona, Josep Bastero i Vilana.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, J. M.; Salgado Cobo, Elena. Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions, 2013, p. XXVII (Inventaris dels fons musicals de Catalunya, 7). ISBN 9788449040511.
# Dee

El riu Dee (gaèlic escocès: Uisge Dhè) és un riu a Aberdeenshire, Escòcia (Regne Unit). És un riu popular entre els pescadors de salmó. El 1995 es va estimar que la pesca del salmó al riu contribuïa en entre 5 i 6 milions de lliures a l'economia de la regió dels Grampians. L'àrea al voltant del riu es coneix com a Royal Deeside, en referència al Castell de Balmoral. L'ús d'aquest nom destaca per part de la indústria turística i els orígens són clarament celtes. Uisge en gaèlic escocès designa un riu o bé una massa d'aigua i Dhè vol dir Déu.

## Referències

* ↑ «Glentanar» (en anglès). [Consulta: 3 març 2016].
* ↑ «La Vall del Dee» (en anglès). [Consulta: 3 març 2016].
* ↑ Jordan Colera, Carlos. Os Celtas da Península Ibérica (en gallec). 2010. Toxosoutos. ISBN 9788496673571.
Viccionari
# Ramon de Mur

Ramon de Mur (Tarragona, 1380 $^{(Gregorià)}$ - Tàrrega, 1436 $^{(Gregorià)}$) va ser un pintor gòtic català representant del gòtic internacional i adscrit a l'escola tarragonina.
Fill d'una família menestral tarragonina va viure i treballar a Tàrrega, on va fer la major part de la seva obra. La seva obra més important és el retaule de l'església parroquial de Guimerà, conegut com a Retaule de Guimerà, que fou pintat entre 1402 i 1412 i avui se'n conserven 23 de les 32 taules originals al Museu Episcopal de Vic.

## Altres obres

* Retaule de Santa Llúcia (1412, per a l'església parroquial de Santa Coloma de Queralt
* Retaule de Cervera (1415-1419) de Cervera, avui només es conserva la taula central amb la Mare de Déu de la Llet amb àngels músics que és al Museu Nacional d'Art de Catalunya
* El Sant Bisbe i el donant (1420), obra atribuïda a Ramon de Mur, és al "Cleveland Museum of Art" a Ohio.
* Retaule de Sant Pere Apòstol per a l'església de Vinaixa, (1420-21), acabat per Bernat Martorell, avui dia és al Museu Diocesà de Tarragona.
* Retaule de Guimerà (1402 - 1412), al Museu Episcopal de Vic
* Mare de Déu de la Llet, de Ramon de Mur, procedent de l'església parroquial deSanta Maria de Cervera
* Retaule de Guimerà, actualment al museu Episcopal de Vic

## Referències

* 1 2 «Mur, Ramón de» (en castellà). ArteHistoria. Arxivat de l'original el 31 de juliol 2011. [Consulta: 13 agost 2023].
* 1 2 3 «La seva vida». guimera.info. Arxivat de l'original el 21/8/2016. [Consulta: 13 agost 2023].
# Ramon de Manjarrés i de Bofarull

Ramon de Manjarrés i de Bofarull (Barcelona, 7 d'abril de 1827 - Sevilla, 9 de març de 1918) fou un enginyer industrial català.
Va estudiar a la Junta de Comerç, sent un dels membres de la primera promoció d'enginyers industrials. De 1856 a 1860 exercí de catedràtic de química general a l'Escola Industrial de Sevilla. De 1860 a 1866 de química orgànica i de 1863 a 1866 en fou el director. Des del 1868 fou director de l'Escola Industrial de Barcelona.
El 1873 va visitar l'Exposició Universal de Viena i allà va advertir les possibilitats de la màquina electromagnètica de Grarnme, una dinamo fabricada per Zénobe-Théophile Gramme i que era el primer generador elèctric apte per a l'ús industrial. A proposta seva, l'Escola va decidir importar-ne una pel laboratori de Física Industrial. L'adquisició es feu a través de l'empresa de Tomàs Josep Dalmau i Garcia. La dinamo va arribar el 1874 i a l'any següent es va adquirir una segona més potent. Amb aquestes dinamos es feren diverses proves que acabarien animant a Tomàs Dalmau a fundar el 1881 la Societat Espanyola d'Electricitat per explotar comercialment les seves possibilitats, constituint a primera empresa de subministrament elèctric de Catalunya.
El 1873 va ser nomenat director de l'Escola Lliure Provincial d'Arts i Oficis. El 1891 tornà a Sevilla com a catedràtic de la facultat de ciències.
Fou membre de diverses acadèmies i entitats científiques i del consell general de l'Exposició de Barcelona del 1888. De 1874 a 1876 fou president de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.
Entre les seves obres destaquen: Fabricación clarificadora y mejora de los aceites (1877) i Extracción de los aceites de los orujos oleaginosos (1879).

## Referències

* ↑ Maluquer de Motes, Jordi «Los pioneros de la segunda revolución industrial en España: la Sociedad Española de Electricidad (1881-1894)» (pdf) (en castellà). Revista de Historia Industrial, número 2, 1992, pàgines 122 - 139 [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Ramon de Manjarrés i de Bofarull». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sr. Ramon MANJARRES i BOFARULL». Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona. [Consulta: 11 maig 2018].
* ↑ «Manjarrés i de Bofarull, Ramon de». Galeria de Científics Catalans. Arxivat de l'original el 12 de maig 2018. [Consulta: 11 maig 2018].