OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paràbola de les dues cases

La paràbola de les dues cases és una al·legoria que narra Jesús a l'Evangeli segons Mateu (Mt 7:24-27).

## Argument

Hi havia dos homes, un va construir la seva casa sobre roca i quan van arribar el vent i la pluja, no van poder enderrocar-la. Per contra el segon home va edificar casa seva sobre la sorra. En arribar una tempesta, la casa no va poder resistir-la i va caure a terra.

## Anàlisi

L'ensenyament de la paràbola apareix explícit al text de Mateu: només aquells qui tenen bons fonaments (els qui segueixen el missatge del cristianisme) poden fer front a la desgràcia. Els altres no podran resistir els mals temps, ja que no estaran ben assentats. Es pot identificar la tempesta amb el judici final o amb l'adversitat, en ambdós casos es necessita la fe i les bones obres per obtenir. La casa és un símbol universal de la seguretat, i en aquest sentit Jesús garanteix als seus seguidors la salvació. La diferència entre els qui obren bé i malament apareix a altres narracions bíbliques, sovint també sota la forma d'al·legories que faciliten la comprensió del missatge d'una forma més gràfica.

## Referències

* ↑ Mateu 7:24-27
Paràboles de Jesús del Nou Testament :
# Peluda pigallada

La peluda pigallada, llenguado, palaia pigallada, peluda randa o serrandell (Arnoglossus thori) és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 18 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes d'Irlanda fins a Sierra Leone i Cap Verd. També a la Mediterrània Occidental i a la mar Negra.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Percarina maeotica

Percarina maeotica és una espècie de peix pertanyent a la família dels pèrcids. Es troba a Ucraïna i Rússia: l'est i el nord-est del mar d'Azov i els deltes dels rius Kuban i Don (tot i que és rar en aquest darrer). És un peix d'aigua dolça i salabrosa, bentopelàgic i de clima temperat.
El mascle pot arribar a fer 10 cm de llargària (normalment, en fa 5,3) i la femella 10,5 (normalment, 6). Tenen el cos pigmentat. Tenen 10-12 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 8-11 radis tous a l'anal. El dors i els flancs són de color gris amb nombrosos i petits punts foscos, els quals es fusionen per esdevenir més grans al llarg de la base de les aletes dorsals. A partir dels 6 mm de llargada menja crustacis planctònics, quan fa entre 16 i 40 mm es nodreix de copèpodes i de Mysida, i a partir del segon any de vida s'alimenta de Knipowitschia longecaudata, Clupeonella cultriventis, cucs bentònics i larves d'insectes. És depredat per siluriformes, Sander lucioperca i Pelecus cultratus. Aconsegueix la maduresa sexual en arribar al primer any de vida i es reprodueix, si més no al golf de Taganrog, entre el juny i el juliol. Els ous són alliberats sobre fons fangosos i les larves desclouran al cap de dos dies, les quals romandran al fons al començament i es desplaçaran a la superfície després de quatre dies. Els adults migren a mar obert després de la posta. És inofensiu per als humans i la seua esperança de vida és de 4 anys en les femelles i de 3 en els mascles.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. (i-iv) 3-69 (70 blank), Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 -106 blank-). Caratteri.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Kuznetsov, I. D., 1888. Percarina (Nordm.) and Benthophilus (Eichw.) of the Sea of Azov. Trudy St. Petersburg. Obsh. Estestv. v. 19: 189-212.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Bogutskaya, N.G. i A.M. Naseka, 2004. Catalogue of agnathans and fishes of fresh and brackish waters of Russia with comments on nomenclature and taxonomy. KMK Scientific Press Ltd. Moscou. 389 p.
* 1 2 3 Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007, Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa, 646 p. ISBN 978-2-8399-0298-4
* ↑ Berg, L.S., 1965. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. vol. 3, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Freyhof, J.; Kottelat, M. (2008). "Percarina maeotica." 2008 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2008. [Consulta: 5 abril 2023]

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Pere V del Congo

Pedro V Nvitila a Nkanga Ndo Mpetelo (m. 1779) va ser un awenekongo (governant titular) del regne del Congo entre 1763 i 1764, considerat posteriorment com a usurpador.
Pertanyia a la facció dels Kimpanzu i va succeir en el tron Sebastião I Kia Nkanga Nkanga, un rei del Kanda Kinlaza sota la regla d'alternança introduïda a principis de segle per Pere IV del Congo. Tanmateix, el maig de 1764 la noblesa descontenta es va revoltar contra ell i el va substituir per Álvaro XI, del clan Kinlaza i oposat a la rotació imposada des de 1718.
Pedro es va refugiar a Mbamba Lovata amb els seus seguidors i es va proclamar únic rei legítim, mantenint la reclamació sobre el regne del Congo fins a la seva mort el 1779.

## Referències

* ↑ David Anderson. Africa's Urban Past. James Currey Publishers, gener 2000, p. 73. ISBN 978-0-85255-761-7.
* ↑ Kwame Anthony Appiah. Africana: The Encyclopedia of the African and African American Experience. Oxford University Press, 2005, p. 2. ISBN 978-0-19-517055-9.
# Pere V d'Alexandria

Pere V d'Alexandria va ser Patriarca Ortodox d'Alexandria cap a l'any 680.
Va succeir a Teodor II, que havia participat al Sínode de l'any 655. De Pere V se sap que va ser present al Tercer Concili de Constantinoble (considerat el VI Concili Ecumènic) celebrat els anys 680 i 681 i que va signar les actes amb el títol de «Bisbe d'Alexandria».
En realitat va ser, com el seu predecessor, un dels coadjutors que Venance Grumel anomena τοποτηρητής, ('topotērētēs, plural topotērētai, 'lloctinent' o literalment 'guardià del lloc') que administraven el tron patriarcal a l'inici de la conquesta musulmana d'Egipte. El seu successor en el càrrec va ser Pere VI d'Alexandria. La llista dels considerats coadjutors va des de l'any 652 al 725.

## Referències

* 1 2 «Petros V». Previous patriarchs. Patriarchate of Alexandria. [Consulta: 7 setembre 2023].
* ↑ Grumel, V. Traité d'études byzantines I La Chronologie. París: Presses Universitaires de France, 1958, p. 443.
# Paso Bonilla

Paso Bonilla és un poble de l'Uruguai ubicat al departament de Tacuarembó. Es troba aproximadament a 10 km de la ciutat capital del departament.

## Població

El 2004 la seva població era de 445 habitants.
Evolució demogràfica (Font: INE) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 | 2011 |
| 74 | 368 | 743 | 286 | 445 | 510 |

## Economia

Una activitat important a la zona és la forestació.

## Referències

* ↑ Poblacions de Tacuarembó (castellà)
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (INE) - Cens de 2004 Arxivat 2012-03-29 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Instituto Nacional de Estadística. «Resultados Censo 2011-Departamento de Tacuarembó». Arxivat de l'original el 2013-01-07. [Consulta: 23 gener 2013].
* ↑ Instituto Nacional de Estadística. «Índice toponimico de entidades de población». Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 12 maig 2012].
* ↑ Instituto Nacional de Estadísticas. «Censo 2004 - Tacuarembó-Población por grupo de edades, según localidad y sexo». Arxivat de l'original el 2013-06-15. [Consulta: 12 maig 2012].
# Pere Horrach

Pere Horrac (Mallorca, s. XVII), escultor.
Va fer el fris de la portada de l'església de Sant Francesc, a la Ciutat de Mallorca, amb les escultures de Sant Domènec i Sant Francesc, d'una factura rígida i manierista (devers el 1630). Horrac sembla que va tenir al seu càrrec la primera fase de l'obra, continuada després pel navarrès Francesc Herrera, donant forma a una de les façanes importants (amb la de Montision) del barroc mallorquí. En el claustre del Convent de Sant Francesc hi obrà (1635-38) el brocal de la cisterna.

## Referències

* ↑ «Horrac, Pere». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 7. Palma: Promomallorca, p. 31. ISBN 84-8661702-2.
# Paul Pallary

Paul Maurice Pallary (Mers-el-Kébir, Algèria, 9 de març de 1869-Orà, 9 de gener de 1942) va ser un professor, malacòleg, zoòleg (especialitzat en aracnologia), geòleg, prehistoriador i arqueòleg francès.
Paul Pallary inicià la seva carrera docent com a mestre d'escola a Orà. Fou arran de diverses excursions escolars a l'Orania que començà a col·leccionar els gastròpodes i les closques de mol·luscs. A poc a poc s'apassionà per la recerca i la classificació de les seves troballes zoològiques i després prehistòriques. El 1892, amb el naturalista i prehistoriador François Doumergue, va descobrir diversos jaciments paleolítics i neolítics situats a la regió de l'Orania.
# Passeig del Ferrocarril

El Passeig del Ferrocarril, també anomenat Es Colesterol, és una via urbana de la ciutat de Manacor que separa el centre del barri de Santa Catalina. Segueix l'antic recorregut del ferrocarril cap a Artà i s'inicia a la plaça de l'Ebenista fins a la plaça Madrid. Es caracteritza per tenir un carril bici enmig de la via envoltat per dues taringues de palmeres. Actualment, funciona com a eix per a anar en bici, caminar o córrer i, a l'hora, és una de les principals vies de circulació de vehicles de la ciutat. Al futur, s'espera restablir la línia Manacor-Artà i que es recuperi el seu traçat.

## Història

El tren arribà a Manacor l'any 1879. Quasi un segle després, el 1977, la línia Manacor-Artà tancà, les travesses varen ser a poc a poc eliminades i el traçat interurbà es convertí en un gran descampat de pols i fang. Finalment, el 7 de juny de 1988 el consistori aprovà en ple ordinari l’avantprojecte del Passeig Ferrocarril.
El 1990 es començà a planificar damunt l’espai com seria el gran passeig i l'agost de 1992 començaren les obres en tres fases, la primera de les quals es donà per finalitzada el gener de 1993. A l'any següent, però, el passeig s'inundà per mor d'unes pluges i es decidí invertir 61 milions de pessetes per arreglar els problemes causats i col·locar unes canonades fins al torrent, a l'altura de la carretera de Palma.

## Places i llocs d'interès

* Plaça de l'Ebenista
* Plaça de sa Moladora
* Auditori de Manacor
* Parc del Molí d'en Beió
* Molí d'en Beió - Escola de Mallorquí
* Plaça Madrid

## Referències

* 1 2 3 «30 anys de ‘colesterol’, palmeres i carril bici» (en català).
* 1 2 3 «Quan fa 25 anys a l’estació de Manacor encara no hi arribaven trens» (en català).
* 1 2 3 «La història dels barris de Santa Catalina, els Creuers i el Tren» (en català).
# Passeig del Postiguet

El passeig de Gómiz, més conegut com a passeig del Postiguet, és un passeig marítim de la ciutat valenciana d'Alacant. S'estén enfront de la platja del Postiguet, des de la plaça de la Porta de la Mar fins a l'estació de la Marina, i discorre en paral·lel a les vies de la línia L5 del tramvia, l'avinguda de Juan Bautista Lafora i el carrer de Jovellanos. Deu el seu nom a Manuel Gomiz Orts, alcalde d'Alacant des de 1890 a 1893, ja que va ser durant el seu mandat quan es va començar a construir el passeig.
El passeig disposa d'un jardí amb una llarga fila de palmeres (que se sumen a les que ja es troben a la platja) i una sèrie de bancs per asseure's enfront del mar. En la part més propera a la Porta de la Mar, se situen dues terrasses molt turístiques; just darrere de la segona, està la parada del tramvia de Porta del Mar. Des d'aquest punt i durant diversos metres, el passeig discorre en paral·lel a un aparcament de vehicles a l'aire lliure. A continuació, es troba un petit edifici que alberga el lloc d'emergència de la platja i, al costat d'ell, l'escultura urbana Despertar, de l'artista Margot González Orta. Després, comença la rampa que dona accés a la passarel·la del Postiguet, que salva el desnivell entre la platja i el barri del Raval Roig, en les faldes de la serra del Benacantil. El passeig es perllonga fins al tram final de la platja i acaba formant una xicoteta rotonda per als vianants darrere de l'estació de la Marina del tramvia.
El sòl del passeig està format per llambordes amb diferents tons de blau turquesa que, col·locats de tres en tres, formen un mosaic de figures hexagonals. El tabloide britànic The Daily Mail recollia en 2011 les queixes d'alguns turistes que deien sentir marejos després de fixar la vista sobre aquest paviment mentre caminaven embriacs.

## Referències

* 1 2 «Guía Urbana». w2.alicante.es. Arxivat de l'original el 26 de novembre de 2016. [Consulta: 5 abril 2016].
* ↑ «LOS PAVIMENTOS DE LA DISCORDIA. LA PLAZA DE PÍO XII Y EL PASEO DE GÓMIZ ~ Alicante Vivo». www.alicantevivo.org. [Consulta: 5 abril 2016].
# Peribea (filla d'Alcàtou)

D'acord amb la mitologia grega, Peribea (en grec antic Περίβοια, Periboia) va ser una filla d'Alcàtou, rei de Mègara.
Es casà amb Telamó i fou mare d'Àiax. Segons una tradició, fou enviada a Creta amb els contingents de joves destinats a ésser devorats pel Minotaure. Minos es va enamorar d'ella, cosa que suscità la indignació de Teseu, que la va rescatar i la desembarcà a Salamina, on conegué el seu marit.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 172. ISBN 8429741461.
# Petroica de les Tanimbar

La petroica de les Tanimbar (Microeca hemixantha) és un ocell de la família dels petròicids (Petroicidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i manglars de les terres baixes de les illes Tanimbar.

## Referències

* ↑ «Petroica de les Tanimbar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Basoga

Els basoga són un grup humà d'Uganda que viu a l'est del riu Victòria Nil, en el regne tradicional de Busoga. Basoga és un plural; el singular és musoga; i l'adjectiu és soga. Els basoga són el 8% de la població d'Uganda.
Abans de l'arribada dels europeus els basoga eren grangers de subsistència, que feien alguns cultius en petits horts familiars i treballaven per un igual l'home que la dona. La societat tradicional soga consistia en petits regnes mai estigueren units sota un lideratge comú. La societat estava organitzada en principis dels quals el principal era el de successió, que era patrilinial, i el grup donava suport als membres de la unitat en afers econòmics, socials i religiosos; els llinatges determinaven els enllaços matrimonials, drets d'herència i obligacions amb els ancestres.
A diferència dels kabakes de Buganda, els diversos reis de Basoga (Kyabazinga) eren membres d'un clan reial, seleccionat entre una combinació de descendents i amb aprovació dels ciutadans. El clan dels Babito, que governava al nord de Busoga, prop del regne de Bunyoro, tenia lligams amb l'aristocràcia d'aquest regne i en general la població de la zona es considera descendent de la gent de Bunyoro.
# Benidorm mon Amour

Benidorm mon amour és una pel·lícula valenciana de 2016 dirigida per Santiago Pumarola amb guió de Paco López Diago, protagonitzada per Ferran Gadea, Miguel Barberà, Òscar Pastor i Manuel Maestro. És una preqüela de L'Alqueria Blanca que situa els personatges de la sèrie l'any 1962 en la capital de la Marina Baixa i rodada en Cullera, El Perelló i Sueca.

## Referències

* ↑ «FilmAffinity». [Consulta: 18 novembre 2022].
* ↑ «Benidorm Mon amour». Fotogramas, 14-06-2016. [Consulta: 18 novembre 2022].
* ↑ Viñas, Eugenio. «'Benidorm, mon amour': el souvenir low cost de l'Alqueria Blanca». [Consulta: 18 novembre 2022].
# Bennettsville

Bennettsville és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 9.425 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bennettsville tenia 9.425 habitants, 3.289 habitatges i 2.167 famílies. La densitat de població era de 651,0 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,1% tenia menys de 18 anys, un 10,5% entre 18 i 24, un 31,2% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 14,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.389$ i la renda mediana per família de 29.272$. Els homes tenien una renda mediana de 24.697$ mentre que les dones 21.054$. La renda per capita de la població era de 13.917$. Entorn del 22,0% de les famílies i el 27,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Bennettsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bennettsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bennington (Kansas)

Bennington és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 623 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bennington tenia 623 habitants, 245 habitatges, i 182 famílies. La densitat de població era de 572,7 habitants per km².
Dels 245 habitatges en un 37,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,8% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 25,7% no eren unitats familiars. En el 21,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31% tenia menys de 18 anys, un 3,9% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.303 $ i la renda mediana per família de 45.972 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.143 $ mentre que les dones 21.429 $. La renda per capita de la població era de 15.919 $. Entorn del 5,1% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bennington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bennington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bernat Gual

Bernat Gual (Tortosa, segle XIV-1453) va ser un mestre d'obres català, actiu a la ciutat de Tortosa almenys entre el 1405 i el 1453. Entre les seves obres destaca la construcció del primer assut de Xerta-Tivenys, una obra municipal del Consell tortosí executada a la dècada de 1440, malgrat que des del 1347 es mirava de posar en marxa.
El primer document en què apareix el futur mestre de cases és precisament el seu contracte d'aprenentatge, establert (1405) amb el mestre d'aixa Domingo Ferrer, ponter de la ciutat. La dedicació dels fusters d'embarcacions a l'arquitectura és una particularitat tortosina que ha estat explicada per la seva tasca a càrrec del manteniment dels ponts i accessos de la ciutat.
Acabada l'etapa de la seva formació, Gual és documentat al servei de la ciutat fins al 1453, any en què deu morir. El seu treball, comandant un petit equip de treballadors, es va centrar sobretot en tasques de conservació, reparació i reforma de les infraestructures i albergs municipals, però també va incloure treballs importants, com ara l'execució de l'assut de Xerta-Tivenys, al riu Ebre. Aquesta obra, en què col·laborà bona part de la població de la ciutat i, especialment, els mestres de la construcció que hi habitaven, es va materialitzar el 1441, després que Antoni Alcanyís i Domingo Xies, mestres d'aixa, i Bernat Gual, citat al document com a "mestre de paredar de pedra", fessin un viatge d'inspecció riu amunt fins a Escatró i Casp, amb la intenció de veure i analitzar obres similars.
A banda d'aquesta estructura, el mestre va participar en la construcció o reparació de la llotja i els pallols, la romana, les cases de la lleuda, l'ermita del barranc d'en Sedó, la peixera de Palomera, l'hospital de la Santa Creu, la peixateria, l'hospital de Sant Llàtzer, l'escorxeria, l'església de Sant Joan del Camp i la Casa de la Ciutat.

## Referències

* ↑ Vidal Franquet, Jacobo «L'ACTIVITAT QUOTIDIANA D'UN MESTRE DE CASES MEDIEVAL. BERNAT GUAL, 1405-1453». Anuario de Estudios Medievales, 43/2, 2013, pàg. 915-940.
* 1 2 Vidal Franquet, Jacobo. La construcció de l'assut i séquies de Xerta-Tivenys (Tortosa) a la Baixa Edat Mitjana. De la promoció municipal a l'episcopal. Benicarló. Onada Edicions, 2006.
* 1 2 Vidal Franquet, Jacobo «Bernat Gual, mestre de cases de la ciutat de Tortosa. Seguiment documental». Recerca, 17, 2017, pàg. 207-238.
# Bernat Obrador

Bernat Obrador és el nom dels següents personatges:
* Bernat Obrador Mut, comerciant i polític mallorquí (?-?)
* Bernat Obrador Billon, periodista i escriptor mallorquí (1881-1947)
# Bertsdorf-Hörnitz

Bertsdorf-Hörnitz és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Està situat a uns 3 km a l'oest de la ciutat de Zittau. El 2022 tenia una població estimada de 2.020 habitants.

## Referències

* ↑ «Saxony (Germany): Cities and Communes in Counties» (en anglès), 13 juliol 2024. [Consulta: 18 agost 2024].
# Bhairabi

Bhairabi és un riu d'Assam (Índia) al districte de Darrang.
Neix a les muntanyes Aka i corre cap al sud fins a desaiguar al Brahmaputra. Es diu que la seva corrent portava una mica de pols d'or. Era navegable per bots i vaixells mitjans.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Bhagalpur

Bhagalpur és una ciutat i corporació municipal de l'estat de Bihar a l'Índia capital del districte de Bhagalpur i de la subdivisió de Bhagalpur. Situada a la plana del Ganges. Destaca per la producció de productes de seda. Disposa d'un petit aeroport i una universitat (Tilka Manjhi Bhagalpur University). La població (2001) és de 340.349 habitants (65.377 el 1872, 68.238 el 1881, 69.106 el 1891, i 75.760 el 1901).
El seu nom deriva de Bhagdatpuram (Ciutat de la Bona Sort) com fou anomenada durant el regne d'Anga al Mahabhrata. A la rodalia hi ha un temple de la dinastia Gupta (segles iii a V). L'antiga universitat budista de Vikramshila fou molt important (era la segona després de la de Nalanda) i data del final del segle viii. Fou centre d'un regne al segle VII la capital del qual era Champa. Va formar part del virregnat de Bengala sota el sultanat de Delhi, i del regne de Gaur, i després de l'Imperi Mogol vers 1574. la tomba de Suja, germà d'Aurangzeb està a la ciutat. L'administració fou cedida per l'emperador a la Companyia Britànica de les Índies Orientals el 1765. Fou declarada municipi el 1864.

## Llocs destacats

* Temple jainista a Champanagar
* Kuppa Ghat (a la vora del Ganges)
* Karna Garh
* L'antiga oficina de Correus
* Temnple de Shiva a Budhanath
* Rabindra Nath Bhavan
* La casa del novel·lista bengali Sharat Chandra Chattopadhyaya
* Parque Lajpat
* Ghuran pir baba
* Pont de Vikramshila Setu
* Sanjay Gandhi Jaivik Udhyan
* Vishhari Sthan (Temple de la Serp) a Champanagar

## Vegeu també

* Jahangira.

## Bibliografia

* The Imperial Gazetteer of India, 1885, Sir William Wilson Hunter, London, Trübner & co.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Official Bhagalpur District Website Arxivat 2018-03-10 a Wayback Machine.
* Notícies de Bhagalpur
# Blauet nan becnegre

El blauet nan becnegre (Ceyx nigrirostris) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que habita corrents fluvials a la selva de les Filipines centrals, a Cebú, Negros i Panay. Sovint considerat coespecífic del blauet nan pitblau..