OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Original Design Manufacturer

Un fabricant de disseny original (ODM) és una empresa que dissenya i fabrica un producte que, finalment, és remarcat per una altra empresa per a la venda. Aquestes empreses permeten que l'empresa propietaria o llicència de la marca produeixi productes sense haver de dedicar-se al treball d'enginyeria de detall necessari per especificar un producte per a la fabricació ni a l'organització i funcionament d'una fàbrica. (Els productes ODM poden ser el negoci principal del propietari de la marca o poden ser un complement d'una altra línia de negoci, com ara la venda al detall general). Això contrasta amb l'ús d'un fabricant contractat, on l'empresa contractant dissenyaria el producte i subministraria aquestes especificacions al fabricant.
Els fabricants de dissenys originals han crescut en mida en els últims anys i, A 2015, molts tenen l'escala per gestionar la producció interna dels productes marcats per l'empresa compradora.
Aquest model s'utilitza especialment en el comerç internacional, on un fabricant local de dissenys originals s'utilitza per produir béns per a una empresa estrangera que veu algun avantatge en la transacció, com ara baixes aportacions de mà d'obra, enllaços de transport o proximitat als mercats. Les tecnologies innovadores i/o patentades desenvolupades/propietat del fabricant del disseny original són una altra de les causes d'aquest model de distribució de productes. També s'utilitzen models de fabricants de disseny originals quan les lleis de propietat local possiblement prohibeixen la propietat directa dels actius per part d'estrangers, permetent que una empresa local produeixi per a una empresa de marca, ja sigui per al mercat nacional o per a l'exportació.
Aquest tipus de negoci forma part de l'"outsourcing". Per exemple: Compal Electronics fa ordinadors portàtils i monitors, i opera com a productor massiu de nombroses empreses de marca, amb l'assistència de baixos costos laborals, de transport a baix cost i de la naturalesa propera a la mercaderia dels inputs físics (en el cas de Compal, ordinadors). components). A 2011, els fabricants de disseny original taiwanesos van fabricar el noranta-quatre per cent de tots els ordinadors portàtils. Algunes empreses com Flex i Wistron són fabricants de dissenys originals i proveïdors de serveis de fabricació d'electrònica.

## Referències

* ↑ «What is ODM (original design manufacturer)? | Definition from TechTarget» (en anglès). https://www.techtarget.com.+[Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «OEM vs ODM in Manufacturing» (en anglès). https://www.seacomp.com.+[Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «Global and China Laptop and Tablet PC Industry Report, 2011-2012» (en anglès). [Consulta: 10 setembre 2012].
* ↑ «Top Suppliers of Original Equipment Manufacturing (OEM) in the US and Canada» (en anglès). https://www.thomasnet.com.+[Consulta: 25 abril 2023].

## Vegeu també

* OEM (Original Equipment Manufacturer)
# Catió d'amoni quaternari

Els cations d'amoni quaternari, també coneguts, en anglès, com a quats, són ions poliatòmics carregats positivament amb l'estructura NR₄$^+$, essent R un grup alquil o un grup aril. Al contrari que l'ió amoni (NH₄$^+$) i els cations d'amoni primaris, secundaris i terciaris, els cations d'amoni quaternaris estan permanentment carregats amb independència del pH de la seva solució. Les sals d'amoni quaternari o compostos d'amoni quaternari (anomenats amines quaternàries en la parla dels camps de petroli) són sals de cations d'amoni quaternari amb un anió.

## Síntesi

Els compostos d'amoni quaternari es preparen per alquilació d'amines terciàries, amb un procés anomenat quaternització.

## Aplicacions

Les sals d'amoni quaternari es fan servir com desinfectants, surfactants, estovadors de tèxtils i agents antiestàtics (per exemple en els xampús). Els gels espermicides també tenen sals d'amoni quaternari.
Els compostos d'amoni quaternari també tenen activitat antimicrobiana.
En la síntesi orgànica les sals d'amoni quaternari es fan servir com a catalitzadors de transferència de fase (PTC). Aquests catalitzadors acceleren les reaccions entre reactius dissolts en solvents immiscibles.

### Osmòlits

Els compostos d'amoni quaternari estan presents en els osmòlits, específicament en la glicina betaïna, els quals estabilitzen la pressió osmòtica en les cèl·lules.

## Efectes en la salut

Poden tenir un gran rang d'efectes en la salut, entre els quals hi ha des d'una irritació lleu de la pell i del tracte respiratori fins a cremades càustiques severes en la pell i en el tracte gastrointestinal (depenent de la concentració), símptomes com la nàusea i el vòmit, coma, convulsions, hipotensió i la mort.
Se sospita que poden ser el grup químic responsable del xoc anafilàctic que ocorre usant medicaments bloquejants neuromusculars durant l'anestèsia total en operacions de cirurgia.

## Referències

* ↑ IUPAC, Compendium of Chemical Terminology, 2a ed. ("The Gold Book") (1997). Versió corregida en línia: (2006–) "quaternary ammonium compounds" (en anglès).
* ↑ Zhishen Jia, Dongfeng shen, Weiliang Xu, Synthesis and antibacterial activities of quaternary ammonium salt of chitosan, Carbohydrate Research, Volume 333, Issue 1, 22 June 2001, Pages 1-6, ISSN 0008-6215
* ↑ http://dx.doi.org/10.1128/AEM.67.6.2692-2698.2001 Sleator, Roy D., Wouters, Jeroen, Gahan, Cormac G. M., Abee, Tjakko, Hill, Colin Analysis of the Role of OpuC, an Osmolyte Transport System, in Salt Tolerance and Virulence Potential of Listeria monocytogenes Appl. Environ. Microbiol. 2001 67: 2692-2698
* ↑ http://www.ehjournal.net/content/pdf/1476-069x-8-11.pdf
* ↑ http://www.inchem.org/documents/pims/chemical/pimg022.htm#SectionTitle:2.1%20%20Main%20risk%20and%20target%20organs
* ↑ Harper, N. J. et al (2009): "Suspected anaphylactic reactions associated with anaesthesia", Anaesthesia, 64(2):199-211

## Enllaços externs

* Toxicities of quaternary ammonium
# Nucleòfug

Un nucleòfug és una espècie química que surt d'un compost químic emportant-se la parella d'electrons de l'enllaç que tenia.
Per exemple, al mecanisme d'una reacció S$_N$2, un nucleòfil ataca un compost orgànic contenint el nucleòfug i trenca l'enllaç que forma el nucleòfug amb la resta de compost. Per exemple la hidròlisi del bromometà amb l'anió hidròxid ${\ce {OH-}}$. L'anió hidròxid és el nucleòfil i el grup que surt, en aquest cas l'anió bromur ${\ce {Br-}}$, és el nucleòfug.

## Referències

* ↑ IUPAC, Compendium of Chemical Terminology, 2a ed. ("The Gold Book") (1997). Versió corregida en línia: (2006–) "nucleofuge" (en anglès).
# Nucleàrids

Els nucleàrids (Nucleariida) són un ordre d'opistoconts ameboides amb pseudòpodes filosos, que viuen principalment en els sòls i l'aigua dolça. Superficialment semblen Vampyrellidae pel fet de tenir mitocondris amb crestes discoides.

## Classificació

Els nucleàrids són opistoconts, aquest grup inclou animals, fongs i diversos grups més petits. Alguns estudis situen els nucleariids com a grup germana dels fongs.

## Característiques

Els nucleariids normalment són petits d'una mida d'uns 50 μm.
* Nuclearia i Micronuclearia.
* Els altres gèneres, Rabdiophrys, Pinaciophora, i Pompholyxophrys, són formes d'aigua dolça. Anteriorment s'incloïen en els heliozoa com els Rotosphaerida.
Segons un informe de 2009, Fonticula, seria un fong llefiscós i un opistocont més relacionat a Nuclearia que a un fong.

## Referències

* ↑ Zettler LAA, Nerad TA, O'Kelly CJ, Sogin ML. «The nucleariid amoebae: more protists at the animal-fungal boundary». J Eukaryot Microbiol., Vol. 48, num. 3, 2001, pàg. 293-7. DOI: 10.1111/j.1550-7408.2001.tb00317.x. PMID: 11411837.
* 1 2 Yoshida M, Nakayama T, Inouye I «Nuclearia thermophila sp. nov. (Nucleariidae), a new nucleariid species isolated from Yunoko Lake in Nikko (Japan)». European journal of protistology, 45, 2, 01-01-2009, pàg. 147–155. DOI: 10.1016/j.ejop.2008.09.004. PMID: 19157810.
* ↑ Steenkamp, E.T.; Wright, J.; Baldauf, S.L. «The Protistan Origins of Animals and Fungi». Molecular Biology and Evolution, 23, 1, 2006, pàg. 93–106. DOI: 10.1093/molbev/msj011. PMID: 16151185.
* ↑ Shalchian-Tabrizi K, Minge MA, Espelund M, et al. «Multigene phylogeny of choanozoa and the origin of animals». PLoS ONE, 3, 5, 2008, pàg. e2098. DOI: 10.1371/journal.pone.0002098. PMC: 2346548. PMID: 18461162.
* ↑ Matthew W. Brown, Frederick W. Spiegel and Jeffrey D. Silberman «Phylogeny of the "Forgotten" Cellular Slime Mold, Fonticula alba, Reveals a Key Evolutionary Branch within Opisthokonta». Molecular Biology and Evolution, 26, 12, 2009, pàg. 2699–2709. DOI: 10.1093/molbev/msp185. PMID: 19692665.
# Acorn Computers

L'Acorn Computers va ser una empresa britànica fundada a Cambridge, Anglaterra, el 1978. L'empresa va produir diversos microordinadors particularment populars al Regne Unit. Entre ells, estaven l'Acorn Electron, el BBC Micro i l'Acorn Archimedes. El BBC Micro produït per Acorn va dominar el mercat educatiu del Regne Unit durant els anys 1980 i inici dels anys 1990, quan l'empresa va ser moltes vegades comparada a l'Apple en els EUA.
Encara que l'empresa hagi estat desglossada en una sèrie d'entitats independents el 1998, va deixar un impressionant llegat, particularment en el desenvolupament del RISC per a ordinadors personals. Algunes exsubsidiàries d'Acorn encara subsisteixen els dies d'avui, particularment l'ARM Holdings, empresa globalment dominant al mercat de telefonia mòbil i de microprocessadors per a PDAs.

## Referències

* ↑ «Acorn and the BBC Micro: From Education to Obscurity» (en anglès). [Consulta: 14 juliol 2009].
* ↑ «Company overview» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-08-21. [Consulta: 14 juliol 2009].

## Enllaços externs

* Wendy M. Grossman. Missing The Big Time (anglès)
# Casa Mill

La Casa Mill és una obra de Vall de Cardós (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular amb façana a ponent en la part mestre perpendicular al cavall que suporta el llosat de llicorella a dues aigües. De planta baixa i tres pisos. La planta baixa, amb poques obertures, és destinada al bestiar, excepte un petit espai rectangular obert al carrer amb volta de canó que era capella dedicada a la Mare de Déu del Roser, avui en desús.
En el primer i segon pis s'obren respectivament tres balcons. En el pis superior, de mansarda, s'obre un balcó protegit per l'ample ràfec de la coberta sostingut per tornapuntes.
La façana és de pedra vista excepte els voltants dels balcons emblanquinats. El pis superior és construït amb un entramat de cabirons vistos, pedra i morter.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Mill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Castell d'Iga-Ueno

El castell Iga Ueno (伊贺上野城, iga ueno-jo), yambé conegut com a castell Ueno i castell Hakuho és un castell japonès localitzat a Iga, Prefectura de Mie, Japó.

## Història

La construcció del castell Iga Ueno va començar el 1585 per ordres de Takigawa Katsutoshi, però, el honmaru i el tenshu van ser construïts pel seu successor, Tsutsui Sadatsugu. El successor de Sadatsugu, Todo Takatora, va manar construir murs de 30 metres d'alt les quals eren els més alts de tot el Japó, rècord que encara conserva. Després que l'amenaça de les revoltes va passar, ja no va ser vist com una fortificació important pel que no va ser reconstruït sinó fins que el tenshu va caure el 1612 a causa de forts vents.
El 1935 el tenshu del castell Iga Ueno va ser reconstruït en fusta. El lloc al dia d'avui allotja un museu que compta amb una col·lecció d'artefactes relacionats amb la història del lloc.
El castell és considerat Lloc Històric Nacional i es troba el dia d'avui dins el Parc Ueno.

## Referències

* ↑ Iga Ueno Castle
* ↑ «Iga Ueno Castle». Arxivat de l'original el 2008-02-19. [Consulta: 8 novembre 2009].
* ↑ «Iga Ueno Castle, Mie». Arxivat de l'original el 2008-04-15. [Consulta: 8 novembre 2009].
# María Colino

María Colino (Madrid, 1971) és una il·lustradora i dibuixant de còmics, que va iniciar la seva trajectòria a la fi dels anys vuitanta en fanzines madrilenys com Pota G o Paté de Marrano. Va destacar sobretot a partir de la seva irrupció a la generació d'autors espanyols de mitjans dels anys noranta.

## Trajectòria

El seu treball va ser publicat en revistes com La Comictiva o El Víbora i editorials com Under Cómic o Edicions de Ponent. El seu talent tècnic i el seu estil especialment expressiu -fins i tot agressiu- va aconseguir que destaqués també en la il·lustració de premsa. Va publicar al diari espanyol El Mundo i altres. L'any 1996 va guanyar el Certamen d'Humor Gràfic J&B i l'any 1998 va ser guardonada amb el Premi Autor Revelació del Saló Internacional del Còmic de Barcelona.
La seva obra Heptamerón va merèixer el Premi al Dibuix realista en la 23a Edició Premis Diari d'Avisos i el Premi al millor llibre il·lustrat en llengua castellana de la Conselleria de Cultura Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana de l'any 1999. Li va valer així mateix una nominació a la Millor Obra al 18è Saló Internacional del Còmic de Barcelona.
A finals de segle va traslladar la seva residència a París o Bristol, i actualment viu a la selva de l'Amazones, en algun lloc situat entre Brasil i Bolívia.

## Bibliografia

* Margarita (Hores i Hores, 1992)
* Rabia Máxima (Under Còmic, 1999) 32 pàg. D.L.: M-41511-1998
* Heptamerón (Edicions de Ponent, 1999) 62 pàg. ByN. ISBN 84-89929-10-6

## Referències

* ↑ María Colino en http://www.ergocomics.net/foros/viewtopic.php?f=4&t=11168, Abril 2009, "Al 2001 vaig estudiar antropologia social a la Universitat de Londres. Vaig viatjar per Mèxic i Etiòpia. Després vaig estar un any en els ports de les Terres Altes escoceses, amb els pescadors i mariscadors del Mar del Nord. L'any 2005 vaig viure cinc mesos amb els shuar de l'Amazonia equatoriana (...)"
* Eduardo García Sánchez «Ràbia màxima. María Colino. Under Comics». O el fill d'Urich, 7, Novembre 1997.
# Paragnetina pieli

Paragnetina pieli és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1907. Rozpr. Ceské. Akad. 16(31):17.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Navàs, 1933. Not. Entomol. Chin. Mus. HEUDE Shanghai 9:15.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:130.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:285.
* Sivec, Stark & Uchida, 1988. Scopolia 16:23.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Bacuri

El bacuri és una de les fruites més populars de la Regió Nord del Brasil i dels estats veïns de la Regió Amazònica, i és abundant en el bioma del Cerrado i en algunes zones de la Mata dos cocais del Maranhão, Piauí i Pará, més específic en l'àrea de Salinas. (Fins i tot és un dels símbols de la ciutat de Teresina).
La fruita fa prop de 10 cm i té una corfa dura i resinosa, amb polpa blanca, d'aroma agradable i sabor intens.
El bacuri és el fruit de Platonia insignis, amb dues espècies conegudes:
* Scheelea phalerata, Arecaceae, també anomenada acuri, aricuri o ouricuru.
* Platonia insignis, Clusiaceae, també anomenada landirana. Aquest fruit es fa servir en l'elaboració de dolços i sorbets; la polpa i el seu làtex té ús medicinal. És un fruit de color verd, del tipus baga, globós.
* Ric en vitamines B1 i B3.

## Oli i mantega de bacuri

Les aplicacions fitoterapèutiques d'aquest oli són es difonen com un remei eficaç contra picades d'aranyes i cobres, i en el tractament de problemes de la pell i contra el dolor d'oïda, a més de ser considerat un remei contra el reumatisme i l'artritis.
La mantega de bacuri dona un to daurat a la pell; quan s'absorbeix, la pell adquireix un toc vellutat, a més de llevar taques i disminuir cicatrius.
| Dades fisicoquímiques de l'oli de bacuri | |
| Densitat específica | 0,896(40 °C) |
| Índex de refracció (40 °C) | 1,4570 |
| Índex de sabonificació | 205,1000 |
| Índex de iode | 47,0000 |
| Composició àcids grassos de l'oli de bacuri | |
| Àcid palmític | el 44,2% |
| Palmitoleic | el 13,2% |
| Esteàric | el 2,3% |
| Oleic | el 37,8% |
| Linoleic | el 2,5% |

## Referències

* ↑ Bacuri Portal São Francisco.
* ↑ MANTEIGA BACURI – BACURI. http://www.amazonoil.com.br/produtos/manteigas/bacuri.htm Arxivat 2015-03-09 a Wayback Machine.
* ↑ MANTEIGA BACURI – BACURI. http://www.amazonoil.com.br/produtos/manteigas/bacuri.htm Arxivat 2015-03-09 a Wayback Machine.
* ↑ MORAIS, Luiz Roberto Barbosa. Produção de óleo de duas espécies amazônicas por prensagem: bacuri platonia insignis (mart.) e pracachy pentaclethra macroloba (willd). –Belém: Universidade Federal do Pará, 2005.
* ↑ Vanessa Fernandes de Araújo, Andrea Camila Petry, Rosângela Martinez Echeverria, Eric Costa Fernandes e Floriano Pastore Jr. Plantas da Amazônia para Produção Cosmética. Brasília, junho, 2007.

## Bibliografia

* Lorenzi, H.; Bacher, L.; Lacerda, M. i Sartori, S.: Fruites brasileres i exóticas cultivadas (de consum in natura). Institut Plantarum, 2834.
# Émile Masson (ciclista 1888-1973)

Émile Masson (Morlanwelz, 16 d'octubre de 1888 - Bierset, 25 d'octubre de 1973) va ser un ciclista belga professional entre 1913 i 1925. Era el pare del també ciclista Émile Masson.
Durant la seva carrera professional aconseguí una quinzena de victòries, entre les que destaquen dues edicions de la Volta a Bèlgica, una Bordeus-París i dues etapes del Tour de França, ambdues el 1922.

## Palmarès

* 1913
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
* 1919
** 1r de la Volta a Bèlgica i vencedor d'una etapa
* 1921
** Campió de Bèlgica de CRE
* 1922
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
* 1923
** 1r de la Volta a Bèlgica i vencedor d'una etapa
** 1r de la Bordeus-París
** 1r del Gran Premi Wolber
** 1r de la Sclessin-St. Hubert-Sclessin
** Vencedor d'una etapa al Critèrium de Midi
* 1924
** 1r de la Jemeppe-Bastogne-Jemeppe
** 1r de la París-Lió (Gran Premi Sporting)

### Resultats al Tour de França

* 1913. Abandona (4a etapa)
* 1919. Abandona (8a etapa)
* 1920. 5è de la classificació general
* 1921. Abandona (1a etapa)
* 1922. 12è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1924. Abandona (5a etapa)
* 1925. 22è de la classificació general

## Referències

* ↑ «MASSON Émile». [Consulta: 22 setembre 2024].
* 1 2 «Palmarès d'Emile Masson père (Bel)». [Consulta: 22 setembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Émile Sr MASSON» (en italià). [Consulta: 22 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Biografia i palmarès d'Émile Masson (francès)
# Íñigo Vélez de Mendizábal Fernández de Garaialde

Íñigo Vélez de Mendizábal Fernández de Garaialde (Vitòria, 15 de març de 1982) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de davanter. Posteriorment ha fet d'entrenador de futbol.

## Trajectòria

Format al planter del CD Aurrerá de Vitoria, el 2002 fitxa pel RCD Espanyol, que l'hi incorpora al seu filial. Dos anys després passa a la SD Eibar, amb qui juga a la Segona Divisió, tot marcant quatre gols en 40 partits.
El 2007 fitxa pel Reial Múrcia, amb qui debuta a la primera divisió. Eixe any disputa 23 partits i marca un gol. A les postres els murcians baixarien a Segona Divisió. A l'any següent, recala a l'Athletic Club, on amb prou feines apareix. El juliol del 2009 fitxa pel CD Numancia, també a la categoria d'argent.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* «Perfil i estadístiques d'Íñigo Vélez» (en alemany). transfermarkt.de. [Consulta: 15 abril 2011].
# Íñigo González de Heredia Aranzábal

Íñigo González de Heredia Aranzábal (Vitòria, 15 de març de 1971) va ser un ciclista basc, que fou professional entre 1994 i 1999.
El seu principal èxit esportiu fou el Campionat d'Espanya de contrarellotge de 1996, que guanyà per davant d'Álvaro González Galdeano i Jaume Hernández Bertran.

## Palmarès

* 1996
** Campió d'Espanya de contrarellotge
* 1998
** 1r al Memorial Manuel Galera

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1995. 70è de la classificació general
* 1996. Abandona
* 1997. Abandona

## Enllaços externs

* Palmarès d'Íñigo González de Heredia a urtekaria.com Arxivat 2005-01-19 a Wayback Machine.
* Fitxa d'Íñigo González de Heredia a sitiodeciclismo.net
# Íñigo Manrique de Lara y Quiñones

Íñigo Manrique de Lara y Quiñones (?,? - Còrdova, 1 de març de 1496) va ser un religiós castellà, bisbe de Lleó (1484-1485) i de Córdova (1485-1496) i inquisidor general coadjutor (1494-1496). No s'ha de confondre, com afirma Manuel Risco que va passar a nombrosos catàlegs episcopals antics, amb el seu oncle Íñigo Manrique de Lara, que va arribar a ser arquebisbe de Sevilla.
Membre de la Casa de Lara, va ser fill de Pedro Manrique de Lara, primer senyor de Valdescaray, i d'Isabel de Quiñones. Va ser bisbe de Lleó entre 1484 i 1485; els Reis Catòlics el van enviar com a ambaixador a Portugal després de l'empresonament del duc de Viseu, però a la seva arribada a la cort de Joan II de Portugal, el duc havia mort, i el bisbe només va poder consolar en nom dels monarques a la infanta Beatriu, mare del difunt. Manrique de Lara va ser promogut a bisbe de Còrdova per petició expressa dels reis a Innocenci VIII, que va accedir per tal de no disgustar als monarques, que sempre havien actuat amb zel d'estendre la religió catòlica. Va ser forta la presència dels monarques a la ciutat de Còrdova durant aquest temps, i en tot cas el bisbe va fer les funcions que requeria el seu càrrec. A finals de juny de 1487, va passar a formar part de la comissió de reforma de l'observança monàstica al regne, juntament amb els bisbes d'Àvila, Segòvia i Lleó. El 1494, el papa Alexandre VI el va nomenar inquisidor general, juntament amb quatre bisbes més, com a coadjutor de Tomás de Torquemada, aleshores ja d'avançada edat, i va donar la mateixa jurisdicció i poders als nous inquisidors nomenats. Només restaria dos anys en aquest càrrec, perquè va morir l'1 de març de 1496; el seu cos va ser enterrat a la catedral de Còrdova.

## Notes

* ↑ És citat habitualment només com Íñigo Manrique de Lara. Per evitar confusions amb altres personatges que siguin coincidents en noms i cognoms, s'ha posat el cognom de la mare.

## Referències

* ↑ Díaz Ibáñez i Nieto Soria, 2006, p. 202.
* ↑ Risco, 1795, p. 60.
* ↑ Gómez Bravo, 1788, p. 377.
* ↑ Gómez Bravo, 1788, p. 378.
* ↑ Gómez Bravo, 1788, p. 379.
* ↑ Gómez Bravo, 1788, p. 383-384.

## Bibliografia

* Díaz Ibáñez, Jorge; Nieto Soria, José Manuel (Dir.). «Iglesia, nobleza y oligarquías urbanas». A: La monarquía como conflicto en la Corona castellano-leonesa (en castellà). Madrid: Editorial Sílex, 2006.
* Gómez Bravo, Juan. Catálogo de los obispos de Córdoba (en castellà). Còrdova: Oficina de Juan Rodríguez, 1778.
* Risco, Manuel. España Sagrada (en castellà). Madrid: Oficina de la viuda e hijo de Marín, 1795.