OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fortí a la serra dels Valencians

El Fortí a la serra dels Valencians és una obra de Riba-roja d'Ebre (Ribera d'Ebre) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Restes d'una torre situades en un turó de la serra dels Valencians, al sud de la central hidroelèctrica. És de planta quadrangular amb les cantonades tallades al biaix. S'hi conserva alguna espitllera. El parament és de pedres de diverses dimensions unides amb morter i disposades en filades irregulars.

## Referències

* ↑ «Fortí a la serra dels Valencians». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].

## Enllaços externs

* «Fortí a la serra dels Valencians». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Font de Sant Jaume

És una font de broc obrada en pedra del poble d'Horta d'Avinyó municipi d'Avinyó. Està situada entre el torrent de Sant Jaume i el Carrer de Sant Jaume.
La partida a la qual pertany la font i el mas adjacent és la Vila-Seca.
La font tal com la coneixem ara, juntament amb uns rentadors, va ser obrada pels propietaris de Mas Gomis a principis del s.XX per donar accés a l'aigua als veïns del Carrer de Sant Jaume.

## Referències

* ↑ «Vissir 3.26; Cerca». ICGC. [Consulta: 17 abril 2020].
# Font de Sant Francesc

Font de Sant Francesc és una obra de Montblanc (Conca de Barberà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Font realitzada en pedra, de quatre canelles. De figura esvelta, està formada per un cos que fa de base i per una estructura superior que s'hi recolza sobre quatre boles. Aquesta part, de forma triangular, està decorada per un escut coronat i encapçalada per la figura d'un vas.

## Història

Aquesta font es pot datar entre els anys 1850-1860. correspon a una època de grans construccions a la ciutat i a l'eixamplament urbà. Per aquest motiu la font està rodejada per una balustrada de pedra que forma una plaça al costat de l'Església de Sant Francesc.

## Referències

* 1 2 «Font de Sant Francesc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Font de Sant Francesc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Font de Sant Isidre (Alp)

La font de Sant Isidre és una font del nucli d'Alp inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
La font es troba en una petita arcada de mig punt que s'obre en una paret, on també s'hi observa, en un pla superior, una fornícula amb la imatge de Sant Isidre. El canó de la font és de metall i representa el cap d'un animal. L'obertura està flanquejada per dues pedres que sobresurten, on hi ha una cara humana esculpida.

## Vegeu també

* Llista de monuments de la Baixa Cerdanya

## Referències

* ↑ «Font de Sant Isidre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 maig 2015].
# Font de Sant Isidre (Solsona)

La Font de Sant Isidre és una font pública gòtica de Solsona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Font gòtica de pedra del segle xv que antigament subministrava aigua al castell. És de forma rectangular amb dos caps de lleó com a sortidors. A la part superior hi ha una roseta de ventilació. A la dreta, hi té un abeurador.
Està situada a la plaça de Sant Isidre, davant de l'escola de les monges.

## Referències

* 1 2 «Font de Sant Isidre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2017].
# Font de Sant Joan

«Font de Sant Joan» té aquests significats:
* Font de Sant Joan (Montoliu de Segarra)
* Font de Sant Joan (Senterada)
* Font de Sant Joan (Vilafranca del Penedès)
# Frank Kaderabek

Frank Kaderabek (Chicago, 24 de maig de 1929 - East Falls, 28 de desembre de 2023), nom artistic de Frank John Kaderabek, va ser un trompetista nord-americà. De 1975 a 1995, va ser trompeta principal de l'Orquestra de Filadèlfia i també professor de trompeta del Curtis Institute of Music de Filadèlfia.

## Biografia

Fill d'immigrants txecs, va estudiar amb Edward Masacek i Adolph Herseth i es va traslladar a Nova York per estudiar amb Harry Glantz i Nathan Prager. Va ser trompeta principal de la Simfònica de Dallas (1953-1958), assistent/tercera trompeta amb l'Orquestra Simfònica de Chicago (1958-1967) i principal de l'Orquestra Simfònica de Detroit (1967-1975) abans d'unir-se a l'Orquestra de Filadèlfia sota la direcció de l'Orquestra d'Eugene Ormandy. Molts dels seus estudiants particulars i estudiants de Curtis ara toquen a les principals orquestres. És considerat àmpliament com un dels millors trompetistes i professors del món.
Kaderabek va romandre a la facultat de la Universitat de West Chester, on va exercir com a professor adjunt. Mentre és allà, Kaderabek dona a tots els seus estudiants lliçons d'una hora cada dues setmanes en lloc de lliçons de mitja hora cada setmana, dient:
   "No pots aconseguir res que valgui la pena en només mitja hora. Aleshores només acabes de dir "hola". "
Kaderabek va fer un clínic al primer festival anual de trompetes de la Universitat de West Chester sobre els fonaments de la trompeta i també va participar en els tallers internacionals de metalls Claude Gordon des de 1984 fins a l'últim el 1993.
Kaderabek va morir a casa seva a East Falls, Pennsilvània, el 28 de desembre de 2023, a l'edat de 94 anys.

## Referències

* 1 2 https://www.legacy.com/us/obituaries/inquirer/name/frank-john-kaderabek-obituary?id=53976009 Legacy. Retrieved 2 January 2024
* ↑ https://www.springgardenband.org/Information/kaderabek0405.htm Arxivat 2018-04-08 a Wayback Machine. Spring Garden Band. Retrieved 7 April 2018.
* ↑ https://www.wcupa.edu/cvpa/som/am_faculty_fkaderabek.html Arxivat 2012-03-20 a Wayback Machine. Archived 2011-05-18 at the Wayback Machine WCU School of Music, 2005. Retrieved 15 July 2011.
# Francavilla Marittima

Francavilla Marittima és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis de Cassano all'Ionio, Cerchiara di Calabria, Civita i Villapiana a la mateixa província.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi de Francavilla Marittima :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Francavilla Marittima» (en italià).
# Francavilla Fontana

Francavilla Fontana és un municipi italià, situat a la regió de la Pulla i a la província de Bríndisi. El 2022 tenia una població estimada de 35.135 habitants.

## Referències

* ↑ «Puglia (Italy): Provinces and Communes» (en anglès), 1 gener 2022. [Consulta: 4 febrer 2023].
# Forn d'en Bosch

El Forn d'en Bosch és una obra de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic forn de calç, en desús, situat al costat de la Riera de Breda, als afores del nucli urbà, i molt a prop del Molí d'en Bosc.
El mal estat de conservació, donat que està en procés d'enrunament i la vegetació el cobreix, dificulten l'observació general de l'estructura.
El forn està construït aprofitant el pendent del terreny al qual està adossat, de manera que dos contraforts de pedra, a la dreta i a l'esquerra, fan contrapés al terreny elevat on s'ubica.
Es conserva la cambra del forn (en força bon estat de conservació comparat amb l'estructura general) i part de la xemeneia. Unes escales al costat dret, haurien permès accedir a la part superior del forn.

## Referències

* 1 2 3 4 «Forn d'en Bosch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Francesc Cubells i Florentí

Francesc Cubells i Florentí (Reus, 1881 - Tarragona, 1958) va ser periodista i comerciant.
Vinculat des de molt jove al Grup modernista de Reus, participà en les revistes de la colla, Lo Lliri, Athenaeum, Foc Nou, El Pandemonium, Germinal i a altres publicacions reusenques: Lo Somatent, Revista del Centre de Lectura, Las Circunstancias, La República, El Consecuente, Diario de Reus, Heraldo de Reus, i altres. Dedicat activament al periodisme dirigí Las Circunstancias i Reus a la seva ciutat i Minerva i Tarragona a la ciutat de Tarragona. Fundà Reus Comercial, una revista dedicada a l'agricultura i al comerç. Va ser professor de comptabilitat a l'Escola Municipal d'Arts i Oficis de Reus el 1912, i després fundà i dirigí l'Escola de Comerç de Reus.
Membre de la Lliga Catalanista des dels seus inicis, es desvinculà de la política quan entrà de funcionari al consistori reusenc el 1910. Fabricant de sabó per a perfumeria, la seva activitat el portà a presidir la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Tarragona. Soci de la societat recreativa "El Olimpo" va escriure'n una història amb motiu del 75è aniversari de la seva fundació el 1933, publicada anònimament. Va ser cronista-arxiver municipal a l'Ajuntament de Reus durant la guerra civil. En la postguerra, l'ajuntament franquista li encarregà un llibre, "Reus bajo el dominio rojo" que, acabat el 1940, no s'arribà a publicar.
Col·laborà assíduament a la revista Urbs, fundada per Guix Sugranyes el 1956 i els últims anys de la seva vida presidia l'Associació de la Premsa de Reus.

## Referències

* 1 2 3 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 208-209.
* ↑ Història gràfica del Reus contemporani. Reus: l'Ajuntament, 1986, p. Vol. I, pàg. 183. ISBN 8439870027.
# Friedrich Hollaender

Friedrich Hollaender (Londres, 18 d'octubre de 1896 - Múnic, 18 de gener de 1976) fou un compositor alemany, d'origen jueu, però nascut a Londres. Era nebot de Gustav (1855-1915) i Victor Hollaender (1866-1949) ambdós músics i compositors com ell.
La seva família retornà a Alemanya i Frederick va ser educat al Conservatori de Berlín. Quan tenia 18 anys treballà a l'Òpera de Praga. Posteriorment compongué música pel director de teatre Max Reinhardt i pel cabaret i escriví la música de la pel·lícula Der blaue Engel (1930). Abandonà l'Alemanya nazi i emigrà als Estats Units on compongué la música per a un centenar de pel·lícules incloent: Destry Rides Again (1939), A Foreign Affair (1948), The 5,000 Fingers of Dr. T (1953) (amb nominació pels Oscars) i Sabrina (1954). Moltes de les seves cançons van ser fetes famoses interpretades per Marlene Dietrich. El 1956 tornà a Alemanya.
# Línia evolutiva de Zubat

Aquesta línia evolutiva de Pokémon inclou Zubat, Golbat i Crobat.

## Zubat

Zubat és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus verí i volador i evoluciona a Golbat.

### Característiques

Forma colònies en llocs foscos. Fa servir ultrasons per identificar i acostar-se als objectius.

## Golbat

Golbat és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus verí i volador i evoluciona de Zubat. Evoluciona a Crobat.

## Crobat

Crobat és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus verí i volador i evoluciona de Golbat.

## Enllaços externs

* Web oficial de Pokémon
* Zubat a Bulbapedia (anglès)
* Golbat a Bulbapedia (anglès)
* Crobat a Bulbapedia (anglès)

## Referències

* 1 2 3 «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ Pokémon Red de Nintendo Game Boy
Espècies de Pokémon :
# Trans-la-Forêt

Trans-la-Forêt (en bretó Treant-Felger) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 564 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 684 | 747 | 670 | 637 | 594 | 556 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Louis Helleux | PS |
# Nižná Polianka

Nižná Polianka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1515.
# Voltes al carrer Minali

Les Voltes al carrer Minali a Girona formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El carrer es troba cobert per un edifici de tres plantes, amb un porxo obert pels extrems a la planta baixa. Presenta diferents arcs de mig punt de carreus ben tallats, paral·lels a les façanes exteriors de l'edifici. El sostre és amb cairats i peces ceràmiques, en força mal estat de conservació.
A la volta que dona a la plaça de les Castanyes hi consta l'any 1801. Aquest porxo enllaça en Carrer Ciutadans amb la plaça esmentada. Havia estat un pas molt utilitzat pels vianants procedents de la muntanya dels Àngels, que portaven mercaderies per vendre-les amb mercat de Girona.

## Referències

* 1 2 «Carrer Minali». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Bảo Sơn

Bảo Sơn és una comuna rural (xã) i poble del districte Lục Nam, província de Bắc Giang, al nord-est del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Ministry of Public Information in Vietnam». Arxivat de l'original el 2012-08-20. [Consulta: 1r gener 2019].
# El triunfo

El triunfo és una pel·lícula espanyola del 2006 dirigida per Mireia Ros sobre un guió escrita per ella mateixa sobre la base d'una novel·la de Francisco Casavella, i protagonitzada per Juan Diego, Ángela Molina i Marieta Orozco. Està ambientada al Barri xinès de Barcelona. Fou seleccionada per ser projectada a la secció Panorama del 56è Festival Internacional de Cinema de Berlín. És una història amb la rumba com a fil conductor, on es barregen el drama, el romanticisme i l'acció amb banda sonora farcida de cançons de Peret, Gato Pérez, Los Amaya, el Pescaílla o Albert Pla, així com de Los Brincos i Barrabás. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

Barcelona, dècada del 1980. Al barri del Raval tres antics legionaris Gandhi, Fontán i Andrade, controlen els carrers dels barris en conflicte contra bandes formades pels nous immigrants. D'altra banda, el Nen, fill del músic conegut com "El Guacho" i de La Chata, i els seus amics Palito, Topo i Tostao somien amb triomfar com a músics de rumba. Del seu pare només coneix el seu esplendorós passat com a cantant de rumbes, però quan coneix els veritables motius de la seva desaparició (la relació que mantenia Ghandi amb la Chata) pugnen en ell el seu desig de venjança i les ganes de triomfar.

## Repartiment

* Juan Diego... Gandhi
* Ángela Molina... Chata
* Marieta Orozco... Susi
* Pep Cruz... Andrade
* Cheto ... Palito
* Antonio Fernández Montoya "Farruco" ... el Nen
* Miquel Sitjar ... Mediano
* Francisco Conde ... Tostao
* Javier Ambrossi ... Topo
* Joaquín Gómez ... Fontán

## Nominacions i premis

Als V Premis Barcelona de Cinema optava a quatre premis: millor actor (Juan Diego), director (Mireia Ros), millor banda sonora (Johnny Tarradellas) i direcció artística (Llorenç Miquel), però no en va assolir cap. En canvi, al Festival de Màlaga va guanyar la Bisnaga de Plata al millor actor i a la millor banda sonora. Al Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc fou candidata a la Violeta d'Or.

## Referències

* ↑ El Festival de Berlín selecciona el filme 'El triunfo', de Mireia Ros, El País, 27 de gener de 2006
* ↑ La directora Mireia Ros reivindica el barri xino de Barcelona a la Berlinale amb "El triunfo", ccma.cat, 15 de febrer de 2006
* ↑ «El triunfo»: La segunda película de Mireia Ros llena de rumba el Barrio Chino de Barcelona de los ochenta, ABC, 25 d'abril de 2006
* ↑ El triunfo a esadir.cat
* ↑ 'Salvador' arrasa als Premis Barcelona de Cinema, El Periódico, 20 de desembre de 2006
* ↑ Gerardo Herrero gana la Biznaga de Oro con 'Los aires difíciles' en el Festival de Cine de Málaga, 20 Minutos, 25 de març de 2006
* ↑ Best of Spanish cinema in the spotlight at Toulouse, cineuropa.org, 2 d'octubre de 2006

## Enllaços externs

* El triunfo a Goitaquèfanara.cat
# Cynoscion squamipinnis

Cynoscion squamipinnis és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 64 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja peixos, gambes i d'altres crustacis.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des del Golf de Califòrnia fins al Perú.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1861. Revision of the genera of North American Sciaeninae. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13. 79-89.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.
* ↑ Chao, L.N., 1995.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.
* ↑ Jiménez Prado, P. i P. Béarez, 2004. Peces Marinos del Ecuador continental. Vol. 2: Guía de Especies. SIMBIOE/NAZCA/IFEA.
* ↑ Sánchez, A.C., 1997. Listado taxonómico de las especies marinas identificadas en los océanos Pacífico y Atlántico (Caribe) de Nicaragua. Ministerio de Economía y Desarrollo. MEDE PESCA. Managua. 28 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.
# Cristina Esteban

María Cristina Esteban Pérez (Matarrubia, província de Guadalajara, 1951) és una productora i directora de cinema espanyola. Llicenciada en ciències econòmiques i empresarials, es va establir a València i s'hi dedicà a l'impuls d'empreses audiovisuals. El 1988 va fundar amb Piluca Baquero la productora i escola de vídeo Videomax, amb la que va realitzar produccions publicitàries, i que el 1990 va abandonar per fundar Equip Cívic. El 1994 va dirigir i produir el seu únic llargmetratge, el documental Ojalá Val del Omar, basat en la vida i obra de l'artista José Val del Omar després de quatre anys d'investigació. i que va gaudir d'ajudes de la Generalitat Valenciana i de l'Institut de la Cinematografia i de les Arts Audiovisuals (ICAA). Fou exhibida al Festival de Cinema d'Alcalá de Henares al Festival Internacional de Cinema de Venècia, a la mostra Cinema Jove i al Festival de Sitges,

## Referències

* ↑ Cristina Esteban al Diccionario Audiovisual Valenciano
* ↑ 600 películas se presentan en el único mercado nacional del corto, El País, 20 de juny de 2001
* ↑ Un 'asesino' abre el certamen de largometrajes de Alcalá, El País, 23 de novembre de 1994
* ↑ Ojalá Val del Omar al Festival de Cali
# David Albelda Aliqués

David Albelda Aliqués (castellà: David Albelda) (la Pobla Llarga, 1 de setembre de 1977) és un exfutbolista professional valencià que jugava com a centrecampista defensiu. Va ser 51 cops internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria esportiva

La pràctica totalitat de la seua carrera ha transcorregut al València CF, equip del qual en va ser capità, excepte un període de dos anys en els quals va jugar cedit al Vila-real CF.
Durant la temporada 2007-2008 es veié relegat de l'equip per decisió de l'entrenador Ronald Koeman i entrà en un procés judicial amb la directiva de l'entitat per tal d'aconseguir la transferència a un altre club que li permetés tornar a jugar a futbol.
En acabar la temporada 2012-13 el club es renovà amb un nou consell d'administració presidit per Amadeo Salvo i amb l'entrenador Miroslav Đukić. El dilluns 10 de juny de 2013 es reuniren amb el director esportiu Braulio Vázquez i el jugador, i es prengué la decisió final de no oferir la renovació al futbolista, i així es posà punt final a una trajectòria de 15 temporades seguides al València CF.

## Palmarès
### València CF

* 2 Lligues espanyoles: (2001/02 i 2003/04)
* 1 Copa del Rei: (2008)
* 1 Supercopa d'Espanya: (1999)
* 1 Copa de la UEFA: (2003-04)
* 1 Supercopa d'Europa: (2004)

### Selecció espanyola

* 1 Medalla de plata als Jocs Olímpics de Sydney 2000.

## Campionats on participà amb la selecció espanyola

* Eurocopa 2004
* Copa del món 2006

## Referències

* ↑ «El Valencia no ofrece la renovación a Albelda» (en castellà). Superdeporte, 11-06-2013. [Consulta: 12 juliol 2013].
David Albelda amb la selecció espanyola - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Espanya – Jocs Olímpics d'estiu de 2000
1 Aranzubía •
2 Lacruz •
3 Capdevila •
4 Marchena •
5 Unai •
6 Albelda •
7 Angulo •
8 Xavi •
9 José Mari •
10 Gabri •
11 Ferrón •
12 Puyol •
13 Luque •
14 Amaya •
15 Ismael •
16 Velamazán •
17 Tamudo •
18 Felip •
Entrenador: Sáez
Selecció de futbol d'Espanya – Copa del Món de Futbol 2002
1 Casillas •
2 Curro Torres •
3 Juanfran •
4 Helguera •
5 Puyol •
6 Hierro •
7 Raúl •
8 Baraja •
9 Morientes •
10 Tristán •
11 De Pedro •
12 Luque •
13 Ricardo •
14 Albelda •
15 Romero •
16 Mendieta •
17 Valerón •
18 Sergio •
19 Xavi •
20 Nadal •
21 Luis Enrique •
22 Joaquín •
23 Contreras •
Entrenador: Camacho
Selecció de futbol d'Espanya – Eurocopa 2004
1 Cañizares •
2 Capdevila •
3 Marchena •
4 Albelda •
5 Puyol •
6 Iván Helguera •
7 Raúl •
8 Baraja •
9 F. Torres •
10 Morientes •
11 Luque •
12 Gabri •
13 Aranzubía •
14 Vicente •
15 Raúl Bravo •
16 Xabi Alonso •
17 Etxeberria •
18 César •
19 Joaquín •
20 Xavi •
21 Valerón •
22 Juanito •
23 Casillas •
Entrenador: Iñaki Sáez
Selecció de futbol d'Espanya – Copa del Món de Futbol 2006
1 Casillas •
2 Salgado •
3 Pernía •
4 Marchena •
5 Puyol •
6 Albelda •
7 Raúl •
8 Xavi •
9 F. Torres •
10 Reyes •
11 Luis García •
12 Antonio López •
13 Iniesta •
14 Xabi Alonso •
15 Sergio Ramos •
16 Senna •
17 Joaquín •
18 Cesc •
19 Cañizares •
20 Juanito •
21 Villa •
22 Pablo •
23 Reina •
Entrenador: Luis Aragonés :
# Dagetichthys lakdoensis

Dagetichthys lakdoensis és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 40 cm de talla màxima.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del Camerun.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)