OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aleksandar Luković

Aleksandar Luković (nascut a Kraljevo, Iugoslàvia, el 23 d'octubre del 1982) és un futbolista professional serbi que actualment juga a les files de l'Estrella Roja de Belgrad, també va ser jugador de la selecció sèrbia.

## Trajectòria futbolística
### Inicis

Luković va començar la seua carrera com a futbolista a l'equip de la seua població natal, l'FK Sloga Kraljevo. L'any 2002 fitxà per l'Estrella Roja un dels equips serbis més importants. El seu primer partit en la Copa de la UEFA el disputà substituint a un altre dels referents serbis actuals, Nemanja Vidić.

### Udinese

Després de dues cessions, una a l'FK Jedinstvo Ub i l'altra a l'Ascoli acabà fitxant per l'Udinese el 2006. Acabà la seua cessió a l'Ascoli formant ja part de l'Unidese, equip amb el qual debutà a la Serie A el 27 de gener del 2007 contra el Torino.

### Zenit St. Petersburg

Després de la seua participació en la Copa del Món 2010 i d'haver tingut cert protagonisme amb la seua selecció, arribà a un acord amb l'equip rus del FC Zenit Sant Petersburg. El traspàs es va tancar a raó d'uns 7,5M€ per a l'Udinese i al voltant d'1,5M€ per al jugador per cada una de les quatre temporades.

### Selecció

Va debutar amb la selecció sèrbia el 15 d'agost del 2005, disputant un partit contra Polònia. Ha format part de la selecció sèrbia participant en la Copa del Món 2010.

## Referències

* ↑ «L'Udinese fitxa a Luković». Sky Sports. [Consulta: 22 juny 2010]. (anglès)
* ↑ «Torino Vs Udinese». football-lineups. [Consulta: 22 juny 2010]. (anglès)
* ↑ «El Zenit fitxa al serbi Luković». La Vanguardia. Arxivat de l'original el 2010-08-10. [Consulta: 2 agost 2010]. (castellà)
* ↑ «Luković fitxa pel Zenit». UEFA.com. [Consulta: 2 agost 2010]. (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa a ESPN
* Estadístiques a Soccerway
# Alagòmids

Els alagòmids (Alagomyidae) són una família de rosegadors del Paleocè i Eocè d'Àsia i Nord-amèrica (McKenna i Bell, 1997). Els alagòmids han estat identificats com els rosegadors més basals, separat dels avantpassats comuns de les formes vivents (Meng et al., 1994). A causa de la seva posició filogenètica i la seva morfologia dental conservadora, els alagòmids han tingut un paper clau en les investigacions dels orígens i les relacions dels rosegadors (Meng et al., 1994; Meng i Wyss, 2001).

## Referències

* McKenna, Malcolm C.; Bell, Susan K. 1997. Classification of Mammals Above the Species Level. Columbia University Press, Nova York, 631 pàg. ISBN 0-231-11013-8
* Meng, J.; A.R. Wyss, M.R. Dawson i R. Zhai, 1994. Primitive fossil rodent from Inner Mongolia and its implications for mammalian phylogeny Nature 370:134-136.
* Meng, J.; A.R. Wyss, 2001. The morphology of Tribosphenomys (Rodentiaformes, Mammalia): phylogenetic implications for basal Glires Journal of Mammalian Evolution 8(1):1-71.
# Alagònia

Alagònia (en llatí Alagonia, en grec antic Ἀλαγονία) era una antiga ciutat de Lacònia propera a la frontera de Messènia. Sota domini romà va ser una de les ciutats dels eleutero-laconis, una federació fundada per August.
Segons Pausànies, tenia temples dedicats a Àrtemis i a Dionís. Era a trenta estadis de Gerènia però el lloc exacte es desconeix. La ciutat es va anomenar així en honor d'Alagònia, una filla de Zeus i Europa.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Alagonia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 22 desembre 2020].
# Alagoinhas

Alagoinhas és una ciutat en l'Estat brasiler de Bahia. Fou fundat el 1852. El 1974, la ciutat va passar a ser la seu de la Diòcesi Catòlica Romana d'Alagoinhas.

## Referències

* ↑ «Alagoinhas - Panorama» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Alagoinhas - História & Fotos» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ Cadete Barbosa De Jesus, Sandy Regina «A territorialidade da igreja Catolica Apostolica Romana no nordeste Brasileiro--2000.» (en spanish). Espaço e Curtura, 21, 01-06-2007, pàg. 50–68.

## Enllaços externs

* Página da prefeitura
* Guia de Alagoinhas Arxivat 2009-03-12 a Wayback Machine.
# All About Steve

All about Steve és una pel·lícula estatunidenca de Phil Traill amb Sandra Bullock i Bradley Cooper, estrenada el 2009. Ha estat doblada al català.

## Argument

En aquesta pel·lícula Sandra Bullock fa el paper Mary Horowitz, una excèntrica dona que està convençuda que un fotògraf de la CCN anomenat Steve (Bradley Cooper) és el seu amor verdader, i el seguirà pels Estats Units tractant de convèncer-lo que estan fets l'un per l'altre.

## Repartiment

* Sandra Bullock: Mary Horowitz
* Bradley Cooper: Steve Muller
* Thomas Haden Church: Hartman Hughes
* Ken Jeong: Angus Tran
* DJ Qualls: Howard
* Katy Mixon: Elizabeth
* Beth Grant: Mrs. Horowitz
* Howard Hesseman: Mr. Horowitz
* Jonathan Chase: Dave
* Luenell: Dona del que protesta
* Noah Munck: Estudiant

## Al voltant de la pel·lícula

Nominada cinc vegades als premis Razzie, va ser premiat en les categories pitjor actriu (Sandra Bullock) i pitjor parella a la pantalla (Sandra Bullock i Bradley Cooper). Cal destacar que l'endemà de la cerimònia dels Premis Razzie, Sandra Bullock va ser premiada amb l'Oscar a la millor actriu per a The Blind Side.

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Boja obsessió». [Consulta: 24 gener 2018].
* ↑ Dargis, Manohla «Sandra Bullock, as a Crossword Creator, Tackles the Puzzle of Love» (en anglès). The New York Times, 03-09-2009. ISSN: 0362-4331.

## Enllaços externs

* All About Steve - Lloc web oficial
# Alejandro Maci

Alejandro Maci (Buenos Aires, 11 de desembre de 1961) és un cineasta, actor, director teatral i guionista argentí.
Es va iniciar com a actor i assistent de la directora María Luisa Bemberg per a la pel·lícula De eso no se habla. Va filmar el guió deixat a la seva mort per Bemberg de El impostor basat en un conte de Silvina Ocampo que li va valer nominacions al Premi Cóndor de Plata per òpera prima i guió.
Va filmar El acompañante i diverses sèries de televisió com Sol negro, Anillo de humo, El Hacker, Los exitosos Pells i l'adaptació argentina d' En terapia.
En teatre ha dirigit La vuelta al hogar de Harold Pinter el 2009 a Buenos Aires.
En 2011 va rebre el Premi Konex de Platí en Guió de Televisió conjuntament amb Esther Feldman.

## Filmografia
### Director

* Los que aman, odian (2017)
* El impostor (1997)
* El acompañante (curtmetratge) (1994)
* María Luisa Bemberg: El eco de mi voz (2022)

### Guionista

* Los que aman, odian (2017)
* El impostor (1997)

### Assistent de direcció

* De eso no se habla (1993)

## Televisió
### Director

* Laura y Zoe (1998).
* Fiscales (1998).
* El Hacker (2001).
* Anillos de humo (2001)
* Sol negro (2003).
* Contra las cuerdas (2010).
* En terapia (2012).
* Variaciones Walsh (2015).
* Santa Evita (2022)

### Guionista

* Tumberos (2002).
* Sol negro (2003).
* Criminal (2005).
* El tiempo no para (2006).
* Lalola (2008).
* Los exitosos Pells (2008).
* Botineras (2009).
* En terapia (2012).

## Referències

* ↑ Alejandro Maci y sus dos mujeres: María Luisa Bemberg y Santa Evita, ambito.com, 31 de maig de 2021
* ↑ Alejandro Maci a alternativateatral.com
* ↑ Alejandro Maci al web dela Fundació Konex

## Enllaços externs

* Fitxa a Cine Nacional
# Alejandro López de Groot

Alejandro 'Álex' López de Groot (Calafell, 18 de setembre del 1993) és un futbolista tarragoní que juga com a davanter.

## Carrera de club

Nascut a Calafell, de mare neerlandesa. És net del ciclista neerlandès Daan de Groot. López es va formar al planter del CF Reus Deportiu, després d'una breu estada al del FC Barcelona. Va debutar com a sènior la temporada 2011–12, a Segona Divisió B.
El 3 de juliol de 2014, després de marcar 12 goals durant la temporada anterior López va fitxar pel València CF, per jugar amb el València CF Mestalla també de Segona B. El 17 de maig de l'any següent va fer cinc gols en una victòria a fora per 8–2 contra el Real Zaragoza B, apujant la seva marca fins a 11.
El 26 de juliol de 2015, López va signar contracte per quatre anys amb el Gimnàstic de Tarragona, acabat d'ascendir a Segona Divisió. Hi va debutar com a professional el 23 d'agost, com a titular, en un empat 2–2 a casa contra l'Albacete Balompié.
López va marcar el seu primer gol com a professional el 10 d'octubre de 2015, el de l'empat en un 2–2 contra la SD Ponferradina. El 8 d'octubre de l'any següent va fer un doblet en un 4–4 a fora contra l'Elx CF.
El 10 de juliol de 2017, López fou traspassat al RCD Mallorca, que acabava de baixar a Segona B. On 7 agost 2019, after achieving two consecutive promotions with the club, he was loaned to second division side Extremadura UD for one year.

## Referències

* ↑ «CF Reus: Álex López; 'La explosión del canterano insaciable'» (en castellà). Diari de Tarragona, 04-07-2014. Arxivat de l'original el 30 de setembre 2015. [Consulta: 29 setembre 2015].
* ↑ «Àlex López y Ebwelle, primeras incorporaciones en el València Mestalla» (en castellà). Vavel, 03-07-2014. [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ «El VCF Mestalla logra el objetivo y mantiene la categoría (2–8)» (en castellà). Valencia's official website, 17-05-2015. Arxivat de l'original el 3 d'abril 2018. [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ «Álex López, nuevo jugador grana» (en castellà). Gimnàstic's official website, 26-07-2015. [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ «El Gimnástic remonta in extremis al Albacete» (en castellà). Marca, 23-08-2015. [Consulta: 23 agost 2015].
* ↑ «Àlex López, traspassat al RCD Mallorca». Gimnàstic Tarragona, 10-07-2017. [Consulta: 10 juliol 2017].
* ↑ «Alex López ya es azulgrana» (en castellà). Extremadura UD, 07-08-2019. Arxivat de l'original el 8 d'agost 2019. [Consulta: 8 agost 2019].

## Enllaços externs

* Gimnàstic official profile (castellà)
* Álex López a BDFutbol
* Álex López, Fitxa a Soccerway
# Aleksei Kossolàpov

Aleksei Víktorovitx Kossolàpov - Алексей Викторович Косолапов (rus) - (17 de març de 1971, Púixkino, Rússia) és un futbolista rus, que juga de defensa. Ha jugat en equips de la lliga russa, com l'Spartak de Moscou, de la lliga espanyola (Sporting de Gijón) o de la del Kazakhstan. Ha estat 8 vegades internacional amb la selecció del seu país, amb la qual ha marcat un gol.

## Títols

* Copa de Rússia: 1996, 1997.
* Lliga del Kazakhstan: 2007, 2008
* Copa del Kazakhstan: 2005, 2008
* Supercopa del Kazakhstan: 2008
# Aleksei Kunxin

Aleksei Nikolàievitx Kunxin (en rus Алексей Николаевич Куньшин) (20 d'octubre de 1987) és un ciclista rus, professional des del 2008 fins al 2012.
El 2008 va donar positiu en un control durant la disputa del Gran Premi Guillem Tell. Va ser desqualificat i sancionat amb dos anys sense poder córrer.

## Palmarès

* 2004
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la regió de Łódź
* 2007
** 1r al Way to Pekin i vencedor de 3 etapes
* 2008
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Guillem Tell
* 2012
** 1r a la Volta a l'Alentejo i vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «KUNSHIN, Alexey». cycling4fans.de. Arxivat de l'original el 7 d'agost 2013. [Consulta: 20 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Am Dam

Am Dam (àrab: أم دام, Am Dām) és la capital del departament de Djourf Al Ahmar, a la regió de Sila, al Txad, situada en un important encreuament de camins a la vall del riu Batha. És una petita ciutat situada aproximadament a uns 120 km del nord-oest de Goz-Beida i a uns 700 km per carretera de la capital, N'Djamena. Am Dam és també el nom de la sotsprefectura en la qual es troba la ciutat. La població de tota la sotsprefectura d'Am Dam és 77,593 habitants.
La ciutat es comunica amb l'exterior per l'aeroport d'Am Dam.

## Història

Va ser capturat pels rebels en el seu avanç sobre N'Djamena el 15 de juny de 2008. Una batalla prop de la ciutat va detenir una nova ofensiva rebel al maig 2009, amb més de 200 morts reportades.

## Demografia

| | Població |
| 1993 | 2.166 |
| 2009 | 5.409 |

## Referències

* ↑ Chad rebels say occupy town closer to capital Reuters
* ↑ «Chad Departments». [Consulta: 31 juliol 2020].
* ↑ Advancing Chad rebels take town BBC News
* ↑ http://www.france24.com/en/20090511-chad-rebels-retreat-sudan-bases
* ↑ «City Population - Population Statistics in Maps and Charts for Cities, Agglomerations and Administrative Divisions of all Countries of the World». [Consulta: 18 juliol 2020].
# Orcinus citoniensis

Orcinus citoniensis és una espècie extinta d'orca que va viure ara fa entre 3,6 i 2,5 milions d'anys (Ma). S'han trobat fòssils al Pliocè d'Itàlia i d'Anglaterra. Era més petita que les orques modernes (O. orca), amb 4 metres de llargada respecte els 7 a 10 metres de les actuals; també presentava fins a 8 dents més a la mandíbula. És possible que s'assemblés a les orques modernes, i podria representar una mena de transició entre les orques actuals i altres dofins. Es creu que l'O. citoniensis caçava peixos grossos i bancs de calamars. Va conviure amb altres grans depredadors de l'època, com ara Hemisyntrachelus orcinina i Megalodon.

## Taxonomia

L'espècimen holotip, MB-1COC-11.17.18, un esquelet incomplet, va ser descrit per primera vegada l'any 1883 pel paleontòleg Giovanni Capellini amb el nom d'Orca citoniensis, procedent dels sediments del Pliocè tardà de la granja Poltriciano als afores de la ciutat de Cetona (Toscana, Itàlia), a la que el nom de l'espècie -citonensis- es refereix. Capellini també es referí a l'espècie com O. citoniensies.
L'any 1887, el geòleg anglès Richard Lydekker va remetre un espècimen procedent de la Formació Red Crag, del Grup Crag (Plistocè d'Anglaterra), que constava d'una dent i un os periòtic de l'oïda interna dreta, i va observar que era similar, tot i que considerablement més petit als de les orques actuals. L'any 1904, el zoòleg francès Édouard Louis Trouessart va canviar el gènere de l'espècie d'Orca a Orcinus, passant així a anomenar-se l'espècie com a Orcinus citoniensis.
L'any 1937, el paleontòleg japonès Hikoshichiro Matsumoto va referir-se a les troballes de Lydekker com a Orca cylindrica. El 1988, el paleontòleg italià Georg Pilleri va assignar a l'espècie algunes dents aïllades del Miocè mitjà, en concret l'espècimen MGPT-PU13981 procedent de Savoia (França); posteriorment l'assignació va ser revisada per un altre palontòleg italià, Giovanni Bianucci, basant-se en la part posterior de l'arrel i la va datar del Pliocè. Bianucci també va identificar un fragment de musell que mostrava cavitats dentals (espècimen MB-nc) que també datava del Pliocè i podia pertànyer a l'espècie.
O. citoniensis podria representar una espècie de transició entre els dofins primitius i les orques actuals. Malgrat això, Matsumoto, mentre describia l'espècie japonesa O. paleorca l'any 1937, va observar que les dents d'aquesta eren molt més grosses que les de O. citonensis i de dimensions més similars a les orques modernes que no pas les de O. citonensis.

## Referències

* ↑ Capellini, Giovanni. Di un orca fossile scoperta a Cetona in Toscana (en italià), 1883.
* ↑ «(PDF) The Odontoceti (Mammalia, Cetacea) from Italian Pliocene. Systematics and phylogenesis of Delphinidae» (en anglès). [Consulta: 9 març 2019].
# Parc Nacional de Láhko

El Parc Nacional de Láhko (en noruec: Láhko nasjonalpark) és un parc nacional de Noruega, situat als municipis de Gildeskål, Meløy i Beiarn, al comtat de Nordland. El parc compta amb unes característiques geològiques úniques, incloent l'àrea més gran de Noruega de carst i coves. També hi ha plantes estranyes i charales dins del parc. El parc va ser establert el desembre de 2012 i té una superfície de 188 quilòmetres quadrats.

## Referències

* ↑ «FOR 2012-12-14 nr 1314: Forskrift om vern av Láhko nasjonalpark, Gildeskål, Meløy og Beiarn kommuner, Nordland» (en noruec). Lovdata, 2012. [Consulta: 3 juny 2013].
# Antonia i Jane

Antonia i Jane (títol original: Antonia and Jane) és una pel·lícula britànica dirigida per Beeban Kidron el 1991. Ha estat doblada al català.

## Argument

Les relacions diàries, alternant les busca-raons i la companyonia, de dues amigues d'infantesa, la bonica Antonia i la endrapadora Jane, les seves dèries sentimentals i professionals, tot acompanyat de sessions de psicoanàlisi…
Jane Hartman. Interpretada per Imelda Staunton, porta ulleres que són massa grans per la seva cara - no estilitzades, massa grans. Porta el seu cabell arrissat en un gran desordre. Creu que la gent del saló de bellesa l'odien, i el seu cabell és la seva revenja. És una raó. Ha estat la "millor amiga" d'Antonia McGill des de la seva infantesa. La seva relació, vista a través des dels seus ulls, ha estat basada en l'exigència d'Antonia per fer-la sentir malament.
Per què de petita Antonia va fundar una societat secreta amb l'únic propòsit d'excloure Jane? Ara Jane i Antonia (Saskia Reeves) han crescut, i han seguit els seus camins separades, excepte un sopar ritual una vegada a l'any, sobre el que agonitzen tant que totes dues es preparen amb visites al seu psicoanalista. (Tenen el mateix psicoanalista, però naturalment no ho han descobert) Jane sempre arriba primera pel sopar, Antonia sempre tard, i Jane, que potser té més talent per a la dramatització que Antonia, sempre està llegint Els Germans Karamazov a la taula.

## Repartiment

En ordre d'aparició a la pantalla:
* Imelda Staunton: Jane Hartman
* Patricia Leventon: Rosa Gluberman
* Alfred Hoffman: Harry Rosenthal
* Maria Charles: Sylvia Pinker
* John Bennett: Irwin Carlinsky
* Richard Hope: Norman Beer
* Brenda Bruce: La psicoanalista
* Alfred Marks: L'oncle Vladimir
* Lila Kaye: La mare de Jane
* Bonnie Parker: Jane nen
* Saskia Reeves: Antonia McGill
* Bill Nighy: Howard Nash
* Cato Sandford: Baby Daniel
* Iain Cuthbertson: Edgar
* Jo Absolom: Daniel Nash
* Michael Ignatieff, Clara Rayner: ells mateixos
* Trevor Peacock: A. D. Humphries
* Peter Wingfield: El taxista
* Ian Redford: Jeremy Woodward
* Allan Corduner: Stephen Carlinsky
* Tania Rodrigues: La policia

## Referències

* ↑ «Antonia i Jane». esadir.cat.
* ↑ «Antonia and Jane». The New York Times.
# Commerce (Missouri)

Commerce és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 110 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Commerce tenia 110 habitants, 42 habitatges, i 30 famílies. La densitat de població era de 132,7 habitants per km².
Dels 42 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,3% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 26,2% no eren unitats familiars. En el 26,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 29,1% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.667 $ i la renda mediana per família de 48.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.125 $ mentre que les dones 16.607 $. La renda per capita de la població era de 17.552 $. Cap de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Commerce». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Commerce». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# N-225

La N-225 és una carretera nacional, que comunica Terol amb el Grau de Castelló, encara que en alguns trams està superposada amb altres carreteres, com:
* Amb la N-234 al tram Terol - Algar de Palància
* Amb la A-7 al tram de circumval·lació de La Vall d'Uixó
* Amb la N-340 entre Moncofa i Castelló de la Plana
* Amb la CS-22 entre Castelló de la Plana i Almassora

## Traçat

La N-225 comença al punt quilomètric 18 de l'Autovia Mudèjar A-23, a l'altura d'Algar de Palància. Passa propera a Alfara de la Baronia i en passar 16-17 quilòmetres, la via és solapa amb l'Autovia del Mediterrani A-7, al seu pas per la població de La Vall d'Uixó. 3 o 4 quilòmetres després, la via se separa de la A-7, i continua el seu recorregut sentit est, direcció Moncofa. Junt a aquesta localitat, la carretera N-225 es torna a solapar, aquesta vegada, amb la N-340, i junt a aquesta carretera, arriba a la ciutat de Castelló de la Plana, on es bifurca. A partir d'aquest punt i fins a Almassora, la carretera N-225 ha estat transformada en autovia, amb el nom de CS-22. Als darrers quilòmetres, paral·lela a la CS-22, la via travessa els polígons industrials de la zona nord d'Almassora, i així arriba al Grau de Castelló, i finalitza el seu recorregut.

## Localitats properes

* Algar de Palància
* Alfara de la Baronia
* La Vall d'Uixó
* Castelló de la Plana
* Almassora
* Grau de Castelló

## Autovia de la N-225

En el transcurs de la N-225 existeixen alguns trams on ha estat desdoblada i convertida en autovía:
* Tram Circumval·lació de Castelló, amb el nom de CS-22.
# Aleksandra Kurzak

Aleksandra Kurzak (Brzeg Dolny, Voivodat de Baixa Silèsia, 7 d'agost de 1977) és una soprano polonesa.
Va començar l'educació musical a l'edat de set anys, tocant el violí i el piano. Va estudiar cant als conservatoris de Breslau i Hamburg. Va fer el seu debut en l'òpera professional a l'edat de vint-i-un anys a l'Òpera Estatal de Breslau com a Susanna a Le nozze di Figaro. La seva mare i mestra Jolanta Żmurko va realitzar el paper de la Comtessa. Kurzak ha sigut premiada en concursos de cant a Varsòvia, Barcelona, Hèlsinki i Canton. Entre 2001 i 2007, Kurzak va ser membre del conjunt de l'Òpera Estatal d'Hamburg, on va cantar nombrosos papers.
El 2004 va debutar al Metropolitan Opera al paper d'Olympia de Els contes de Hoffmann. En la mateixa temporada va debutar al Covent Garden com a Aspasia de Mitridate, re di Ponto. L'artista va tornar al Met i ha tornat regularment a la Royal Opera House. Al febrer de 2010 va cantar per primera vegada al Teatre alla Scala en el paper de Gilda.
Kurzak també ha aparegut a la Staatsoper de Berlín, Teatre Regio de Parma i Théâtre du Capitole, a Tolosa, Òpera Estatal de Baviera, a Múnic, Òpera de Viena, Teatre Regio de Torino, el Teatro Massimo de Palerm, Teatro Massimo di Bellini a Catània, Teatro Real de Madrid, Lyric Opera House a Chicago, Festival de Salzburg, Arena di Verona, Los Angeles Opera, San Francisco Opera, Palau de les Arts de València, Festival Mozart de La Corunya, així com en l'Òpera Nacional de Gal·les en Cardiff i al Theater an der Wien, Òpera Nacional de Finlàndia, l'Òpera Nacional de Varsòvia i el Teatro La Fenice.
Va signar un contracte exclusiu amb Decca Classics el 2010.
La temporada 2012-2013 va debutar al Gran Teatre del Liceu al costat de Rolando Villazón a L'elisir d'amore.

## Discografia

* Chopin: Songs, amb Mariusz Kwiecień, acompanyada per Nelson Goerner. Chopin Society. 2010
* Gioia - àries de Rossini, Donizetti, Verdi i Puccini. Decca 2011
* Hej, kolęda! - Nadales poloneses. Universal Music Poland 2012
* Bel Raggio - àries de Rossini. Decca (2013)

## Referències

* ↑ Aleksandra Kurzak. Polska królowa sopranu Arxivat 2013-02-13 a Wayback Machine. 2011
* ↑ http://www.liceubarcelona.cat/temporada-2012-2013/opera/lelisir-damore/fitxa-artistica.html Arxivat 2014-04-27 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Aleksandra Kurzak - Lloc web oficial