OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Flandes Occidental

Flandes Occidental (en neerlandès West-Vlaanderen, en flamenc occidental West-Vloandern) és una província de Bèlgica que forma part de la Regió de Flandes. Va crear-se com a departament del Leie després la reforma administrativa durant l'ocupació francesa. l'1 de gener de 1963 els municipis de Moeskroen i de Komen-Waasten van cedir-se a la província d'Hainaut.

## Municipis de Flandes Occidental

1. Alveringem 2. Anzegem 3. Ardooie 4. Avelgem 5. Beernem 6. Blankenberge 7. Bredene 8. Brugge 9. Damme 10. De Haan 11. De Panne 12. Deerlijk 13. Dentergem 14. Diksmuide 15. Gistel 16. Harelbeke 17. Heuvelland 18. Hooglede 19. Houthulst 20. Ichtegem 21. Ieper 22. Ingelmunster 23. Izegem 24. Jabbeke 25. Knokke-Heist 26. Koekelare 27. Koksijde 28. Kortemark 29. Kortrijk 30. Kuurne 31. Langemark-Poelkapelle 32. Ledegem 33. Lendelede 34. Lichtervelde 35. Lo-Reninge 36. Menen 37. Mesen 38. Meulebeke 39. Middelkerke 40. Moorslede 41. Nieuwpoort 42. Oostende 43. Oostkamp 44. Oostrozebeke 45. Oudenburg 46. Pittem 47. Poperinge 48. Roeselare 49. Ruiselede 50. Spiere-Helkijn 51. Staden 52. Tielt 53. Torhout 54. Veurne 55. Vleteren 56. Waregem 57. Wervik 58. Wevelgem 59. Wielsbeke 60. Wingene 61. Zedelgem 62. Zonnebeke 63. Zuienkerke

## Llista de Governadors

* 1830 - 1831 : Felix de Muelenaere (Partit Catòlic)
* 1832 - 1834 : Felix de Muelenaere (Partit Catòlic)
* 1836 - 1849 : Felix de Muelenaere (Partit Catòlic)
* 1849 - 1857 : Adolphe de Vrière (Liberal)
* 1857 - 1877 : Benoît Vrambout (Liberal)
* 1877 - 1878 : Léon Ruzette (Partit Catòlic)
* 1878 - 1883 : Theodore Heyvaert (Liberal)
* 1883 - 1884 : Guillaume De Brouwer (Liberal)
* 1884 - 1901 : Léon Ruzette (Partit Catòlic)
* 1901 : Jean-Baptiste de Bethune (Partit Catòlic)
* 1901 - 1903 : Charles d'Ursel (Partit Catòlic)
* 1903 - 1907 : Jean-Baptiste de Bethune (Partit Catòlic)
* 1907 - 1912 : Albéric Ruzette (Partit Catòlic)
* 1912 - 1933 : Léon Janssens de Bisthoven
* 1933 - 1940 : Henri Baels (Partit Catòlic)
* 1940 - 1944 : Michel Bulckaert
* 1944 - 1979 : Pierre van Outryve d'Ydewalle (CVP)
* 1979 : Leo Vanackere (CVP)
* 1979 - 1997 : Olivier Vanneste (CVP)
* 1997 - 2012 : Paul Breyne (CD&V)
* 2012 - present: Carl Decaluwe

## Referències

* ↑ «Flandes Occidental». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Catedral de Stavanger

La catedral de Stavanger (en noruec: Stavanger domkirke) és la catedral més antiga de Noruega. Està situada al centre de la ciutat de Stavanger i és la seu de la diòcesi luterana del mateix nom. La construcció, d'estil romànic i gòtic, comprèn aproximadament des de 1100 fins a 1125, i el seu material principal és esteatita.
Està consagrada a la Mare de Déu i Sant Swithun, el sant patró de la ciutat.

## Història

La construcció es va iniciar per iniciativa del primer bisbe de Stavanger, Reinald, qui d'acord amb les sagues era un missioner anglès. Probablement Reinald provenia de Winchester, la seu del bisbat de Sant Swithun. Des del principi la catedral va rebre el nom oficial d'Església de Sant Swithun.
Un incendi a la ciutat el 1272 va ocasionar que es realitzessin obres de reconstrucció a l'església en 1276, per ordres del bisbe Arne. A l'obra romànica original es va agregar una nova secció cap a l'occident, que va incloure l'actual façana occidental i el cor. Així mateix es va remodelar la façana oriental amb una obra gòtica d'alta qualitat artística.
En la dècada de 1860 es va iniciar una nova fase de reparacions, i es van fer canvis significatius en la decoració dels murs exteriors. No obstant això, la restauració a fons que es va dur a terme entre 1939 i 1964, dirigida per Gerhard Fischer va tenir entre els seus objectius la recuperació de les característiques de l'obra medieval, i els canvis del segle xix van ser revertits.

## Descripció

La part romànica de l'edifici destaca per la seva austeritat, i consisteix en la nau de l'església. Una fila de columnes amb capitells de diferent decoració separa la nau principal de cadascuna de les dues naus laterals. En els costats de cada nau lateral es troba un portal amb una llinda aguda i arcs semicirculars romànics. El cor és més estret que la nau i és d'estil gòtic, sense seccions laterals, encara que en l'extrem oriental s'ajusta a l'amplària de la nau per la presència de dues torres laterals.
La façana oriental se situa en l'extrem del cor, és d'estil gòtic i per la seva bellesa es considera la façana principal, si bé l'entrada se situa en el punt cardinal oposat. Tant l'au com la façana oriental tenen grans finestres d'arcs aguts amb riques ornamentacions de tracería, així com vitralls. La façana occidental, també gòtica, és bastant senzilla, amb un únic portal.
Les imatges religioses disposades en nínxols en la façana oriental són obra de Stinius Fredriksen, de 1962, i entre elles es troba Sant Swithun. Altres elements destacables són un púlpit barroc de 1658, de Anders Smith, i la pila bautismal, del segle xiii.

## Bibliografia

* Bruland, Inge; Stavangerkatedralen, vår enestående nasjonalhelligdom, Stavanger 1999 (en noruec).
* Ekroll, Øystein, Stige, Morten, Havran, Jiři, Middelalder i Stein bind 1 i seriïn Kirker i Norge, Oslo 2000, ISBN 82-91399-09-3 (en noruec).
* Fischer, Gerhard; Domkirken i Stavanger, Kirkebygget i middelalderen, Oslo 1964 (en noruec).
* Stige, Morten; Stavangerkorets utvidelse og innflydelse, Hovedoppgave i Kunsthistorie Universitetet i Oslo Høsten 1997 (en noruec).
# Henry Nichols Cobb

Henry Nichols Cobb (Boston, Massachusetts, 8 d'abril de 1926 - 3 de març de 2020) va ser un arquitecte estatunidenc.
Va estudiar a la Phillips Exeter Academy (1944), al Harvard College on es va llicenciar en arquitectura el 1947, i a la Harvard University Graduate School of Design, on es va graduar el 1949. Va estudiar amb Ieoh Ming Pei durant la dècada de 1940. El 1950 Pei va reclutar a Cobb per treballar per al desenvolupador William Zeckendorf a Nova York. Cinc anys després, el 1955 Pei, Cobb i Eason H. Leonard van fundar la seva pròpia empresa, una firma d’arquitectura a Nova York. El nom de la firma va canviar de I.M. Pei & Associates a Pei, Cobb, Freed & Partners el 1989. Ell va contribuir de forma activa i continuada en el treball de l'empresa des de la seva creació el 1955.
Va ser professor de la Universitat Yale (1973-1978) i de la Universitat Harvard (1980-88) i treballà com a arquitecte resident a l'Acadèmia Americana de Roma en 1992. Entre els premis i distincions que va rebre destaquen, l'Arnold W. Brunner Memorial Prize in Architecture (1977), la Medalla d'Or de l'AIA de Nova York (1982), doctor honoris causa, Bowdoin College (1985), Premi d'Arquitectura Chicago, AIA Chicago (1985), doctor honoris causa, ETH Zurich (1990). Entre els seus edificis destaquen, la torre John Hancock (Boston, 1976), la Fountain Place (Dallas, 1986), l'U.S. Bank Tower (Los Angeles, 1992), el World Trade Center (Barcelona, 1995) i la Torre Espacio (Madrid, 2008). Cobb i els seus col·legues van donar forma a ciutats i línies cel·lulars a tot el món amb projectes com Place Ville Marie (1962) a Mont-real, ARCO Tower a Dallas (1983), Charles Shipman Payson Building (1983) al Portland Art Museum de Maine, Moakley. U.S. Courthouse & Harborpark (1998) a Boston, Torre Espacio (2008) a Madrid, Palazzo Lombardia (2013) a Milà i 7 Bryant Park (2016) a Nova York. Entre 1980 i 1985, Cobb va ocupar la presidència del departament d'arquitectura del GSD, on va ensenyar Sophia Gruzdys, professora de la USC i vicepresidenta de l'AIA Europa continental. Cobb, que es va unir a l'Acadèmia Americana al Patronat de Roma el 1968, més tard es va convertir en patró emèrit.

## Referències

* 1 2 3 4 «Henry Cobb, Courtly Architect of Boston’s Hancock Tower, Dies at 93. He was I.M. Pei’s unsung partner for nearly four decades but was responsible for a celebrated body of work in his own right, including New England’s tallest building». The New York Times, 04-03-2020 [Consulta: 29 novembre 2020].
* 1 2 3 4 Sitz, Miriam «Obituary: Henry N. Cobb, 1926-2020». Architectural Record, 04-03-2020 [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ «Henry N. Cobb (EEUU, 1926-2020)». EPDP. El Poder de la Palabra. [Consulta: 29 novembre 2020].
# Federació de Societats de Resistència de la Regió Espanyola

La Federació de Societats de Resistència de la Regió Espanyola (FSORE) va ser una federació obrera anarquista fundada en 1900 i extingida en 1907, succeïda per Solidaritat Obrera. També fou denominada Nova FTRE, per ser també successora de la Federació de Treballadors de la Regió Espanyola.

## Origen

Després de dissolt el Pacte d'Unió i Solidaritat, es van fer diversos intents per reconstruir una organització que agrupés a les diverses organitzacions obreres espanyoles. Entre aquestes, a Haro el manifest del 21 de desembre de 1899 de l'Obrera Internacional, el 24 de gener de 1900 a Manlleu el manifest de la Comarcal del Ter, i finalment, a mitjan 1900 la societat de paletes El Porvenir convoca a un Congrés a Madrid. Es va realitzar del 13 al 15 d'octubre d'aquest any, amb l'assistència d'unes 150 societats obreres, que representaven a més de 50.000 afiliats. Allí es va aprovar la denominació de la Federació, a la qual es va anomenar també "Nova FTRE".

## Vida de la Federació

Els seus estatuts eren d'inequívoc contingut anarquista. Al seu segon congrés celebrat en Madrid en 1901, convocat pel seu secretari Francisco Soler, es van representar 73.000 afiliats, i es va adoptar la vaga general com a mètode més idoni per a l'emancipació obrera.
Al seu tercer congrés, celebrat a Madrid entre el 14 i 16 de maig de 1903, van participar 30 delegats representant a unes 100 societats obreres; es va aprovar l'ensenyament laic, la moderació de la vaga i es va recomanar la pràctica de la solidaritat. Al quart congrés, celebrat a Sevilla entre el 15 i 18 de maig de 1904, es va acordar repudiar els mitjans polítics, ratificant la vaga general com a mètode; la participació va ser sensiblement menor. El cinquè congrés va tenir lloc a Madrid, i va tenir lloc entre el 16 i 19 de maig de 1905, fou un fracàs, preveient un sisè congrés a La Corunya, que mai va arribar a convocar-se. Solament va arribar a editar un butlletí en aquesta ciutat, al començament de 1906, abans de dissoldre's.
Una de les reivindicacions més reclamades per aquesta federació va ser l'obtenció de la jornada laboral de 8 hores; a més de practicar-se l'acció directa contra l'Estat i la patronal, i la defensa de la vaga general. A Andalusia va tenir la seva actuació més preponderant durant l'onada de vagues rurals de 1902. També va tenir participació en vagues a ciutats com Gijón, La Corunya, Sevilla i Barcelona entre 1901 i 1902.
Després d'uns anys de debilitament de l'activitat del moviment obrer en general, i després de desaparèixer la FSORE, sorgí com a successora entre 1907 i 1908 Solidaritat Obrera.

## Vegeu també

* Anarquisme a Espanya

## Bibliografia

* Miguel Iñiguez, Esbozo d'una enciclopedia histórica del anarquismo español. Fundación de Estudios Libertarios Anselmo Lorenzo, Madrid, 2001; pag 239.
# Molí de Sant Julià del Llor

El Molí de Sant Julià del Llor és una obra de Sant Julià del Llor i Bonmatí (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici quadrat i aïllat de dues plantes i coberta de doble vessant amb el carener paral·lel a la façana que compta amb unes construccions annexes i properes (magatzem, bassa i corts), Està situat prop del carrer Vell i té la façana principal orientada cap a sud-est. A tocar de la casa passa un rec que prové de més a munt del pont medieval, proper al molí. La planta baixa conté l'antiga bassa de recollida d'aigua, la sortida d'aquesta i una entrada, sota una terrassa del primer pis, amb una taula feta d'una pedra de molí. L'entrada principal té una porta amb llinda de fusta.
El primer pis conté diverses finestres emmarcades de còdol rierenc, material constructiu bàsic i tradicional d'aquestes contrades. Hi ha una mena de terrassa que es recolza amb un pilar quadrat de rajols. La teulada ha estat reformada durant el segle xx. Hi ha una xemeneia coberta a quatre vessants. Els elements d'interès d'aquest edifici són la volumetria, la tipologia original i la séquia amb el rec.

## Història

Es tracta d'un antic molí dels molts que existiren a l'actual terme municipal de Sant Julià del Llor i Bonmatí. El més antic dels quals és el Molí del Llor, documentat del segle xv i modificat i renovat a finals del segle xix. Actualment es tracta d'un habitatge en desús, amb coberts varis annexos i horta i bestiar per a ús domèstic. L'activitat dels molins, actualment desapareguda, com moltes de les seves restes arquitectòniques, fou bàsica en l'economia de la zona de Sant Julià del Llor i Bonmatí fins al segle xx. Per tant, Bonmatí fou, no fa tant, terra de molins i moliners.
Eren uns molins fariners que durant segles van tenir un paper fonamental en el desenvolupament de la vida, bàsicament agrària, del poble. No és estrany, doncs, que les arrels de Bonmatí estiguin simbolitzades tant a l'escut municipal com al monument dedicat a Manuel Bonmatí de Cendra, per una pedra de molí. També són tradicionals, en aquest cas, els molins paperers, documentats des del segle xviii (amb el cognom Torras), abans que els Torras s'establissin a la Colònia com a paperers el 1903. Segons Benet Valentí i Guitart (1922-2005), recopilador de la història del poble i “bonmatinenc de soca-rel”, els molins tradicionals de l'àrea de Sant Julià del Llor i Bonmatí són els següents: El molí del Llor, el molí de l'Enric, el molí del carrer vell de Sant Julià, el molí de Can Llorà petit i el molí de Calders (Molinot).

## Referències

* 1 2 3 4 «Molí de Sant Julià del Llor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Catedral de Susa

La Catedral de Susa (en italià: Cattedrale di San Giusto, o Duomo di Susa) és una catedral catòlica a Susa, Piemont, al nord d'Itàlia. És la seu del bisbe de Susa i està dedicada a Sant Just de Novalesa (en italià: San Giusto). En els seus orígens va ser l'església de l'abadia benedictina de Sant Just, creada el 1029 pel marquès Olderico Manfredi per albergar les relíquies recentment descobertes de Sant Just. L'església va ser construïda el 1100 i des de llavors ha estat reformada i restaurada diverses vegades. No va ser fins al 1772 que el bisbat de Susa va ser creat a partir del territori de l'abadia, prèviament abadia territorial, i en aquest moment l'església de l'abadia va esdevenir la catedral de la nova diòcesi.
# Horornis

Horornis és un gènere d'ocells, de la família dels cètids (Cettiidae).

## Taxonomia

No hi ha consens taxonòmic sobre la família a la que pertany Horornis. Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023) aquest gènere està inclòs en els cètids (Cettidae). Ja el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que estaria inclòs en els escotocèrtids (Scotocercidae).

## Llistat d'espècies

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023), aquest gènere conté 12 espècies:
* Horornis seebohmi - rossinyol bord de Luzon.
* Horornis diphone - rossinyol bord del Japó.
* Horornis canturians - rossinyol bord de Corea.
* Horornis annae - rossinyol bord de les Palau.
* Horornis carolinae - rossinyol bord de les Tanimbar.
* Horornis parens - rossinyol bord de Makira.
* Horornis haddeni - rossinyol bord de l'illa de Bougainville.
* Horornis ruficapilla - rossinyol bord de les Fiji.
* Horornis fortipes - rossinyol bord muntanyenc.
* Horornis brunnescens - rossinyol bord de l'Himàlaia.
* Horornis acanthizoides - rossinyol bord ventregroc.
* Horornis flavolivaceus - rossinyol bord verd-i-groc.

## Referències

* 1 2 3 «Cupwings, crombecs, cettiid bush warblers, Streaked Scrub Warbler, yellow flycatchers, hylias» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 10 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 628. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Herbón

Santa María de Herbón és una parròquia del municipi gallec de Padrón, a la província de la Corunya.
L'any 2013 tenia 666 habitants distribuïts entre 12 entitats de població: A Barca, As Casas Baratas, Os Condes, Confurco, Cortiñas, Herbón, A Igrexa, Morono, O Rego da Manga, Riba da Fonte, A Rocha i Santa Cruz.
En aquesta parròquia hi ha el convent de San Francisco de Herbón, on es van començar a plantar els coneguts avui com Pebrots de Padrón. Des de 1978 s'ha celebrat ininterrompudament la Festa do Pemento de Herbón, cada primer dissabte d'agost reconeguda com a festa d'interès turísitic per la Xunta de Galícia.

## Referències

* ↑ Pebrot d'Herbón
* ↑ Resolución de 15 de outubro de 2001, da Consellería de Cultura, Comunicación Social e Turismo (DOG nº 211, de 31.10).

## Vegeu també

* Pebrots de Padrón
# Celiprolol

El celiprolol és un medicament beta bloquejant que s'utilitza pel tractament de la hipertensió. Té una farmacologia única: és un antagonista selectiu del receptor β1, però un agonista parcial del receptor β2. També és un antagonista feble del receptor α2.

## Ús mèdic

Es creu que el celiprolol proporciona beneficis clínics a les persones amb síndrome vascular d'Ehlers-Danlos, promovent la síntesi normal de col·lagen als vasos sanguinis i desplaçant la càrrega de pressió dels vasos més propensos a la dissecció i la ruptura.
El 2019, una nova aplicació de fàrmacs (NDA) per al celiprolol va ser denegada per la Food and Drug Administration (FDA) dels Estats units d'Amèrica, en lloc de demanar un assaig “adequat i ben controlat” per determinar si el celiprolol va reduir el risc d'esdeveniments clínics en pacients amb VEDS.
Va ser patentat el 1973 i aprovat per a ús mèdic el 1982.

## Referències

* ↑ Beridze, Natalia; Frishman, William H. «Vascular Ehlers-Danlos Syndrome». Cardiology in Review, 20, 1, 01-01-2012, pàg. 004–007. DOI: 10.1097/crd.0b013e3182342316. ISSN: 1061-5377.
# Exira

Exira és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 810 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Exira tenia 810 habitants, 362 habitatges, i 211 famílies. La densitat de població era de 306,6 habitants/km².
Dels 362 habitatges en un 24,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,2% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 41,7% no eren unitats familiars. En el 38,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 27,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,9% tenia menys de 18 anys, un 4,6% entre 18 i 24, un 19% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 33,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 69,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.319 $ i la renda mediana per família de 32.222 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.917 $ mentre que les dones 17.656 $. La renda per capita de la població era de 15.124 $. Entorn del 9,9% de les famílies i l'11,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Exira». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Exira». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Allison

«Allison» té aquests significats:
* Allison (Iowa), població dels Estats Units a l'estat d'Iowa
* Cliff Allison, pilot de curses de Fórmula 1
* Horton Claridge Allison (Londres, Regne Unit, 1846 - ?), organista i compositor londinenc
# Montardo Petit

El Montardo Petit és una muntanya que es troba en límit dels termes municipals de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) i de Naut Aran (Vall d'Aran), situada en el límit del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici i la seva zona perifèrica.
El pic, de 2.781,4 metres és l'extrem nord-oriental de la Serra de Tumeneia, que separa la sud-oriental Capçalera de Caldes de la nord-occidental vall de Valarties. Està situat nord del Coret de Oelhacrestada i al sud-sud-est del Còth de Montardo.

## Rutes

Les rutes coincideixen amb les del seu germà gran: el Montardo, perquè tan sols estan separats per poc més de 250 metres. Des del Coll de Montardo, on les rutes se bifurquen, es pot pujar fàcilment els dos cims. Dues són les rutes més habituals per arribar al Coret de Oelhacrestada, per iniciar la puijada al Coll i després al cim:
* Des del Refugi de la Restanca via Estanh deth Cap deth Pòrt. Aquest tram coincideix amb el GR 11.18, i també amb la ruta normal de l'etapa de la travessa Carros de Foc que uneix els refugis Joan Ventosa i Calvell i de la Restanca.
* Des del Refugi Joan Ventosa i Calvell hi ha quatre variants, depenent per quines ribes es voregin els diferents estanys del recorregut. La variant més habitual passa entre els estanys de Travessani i Clot, després entre els de Mangades i Monges. Aquesta ruta coincideix en l'altre tram de l'etapa de la travessa Carros de Foc que uneix els dos refugis.
La tercera ruta ho fa pel Circ del Montardo:
* Abandonat la GR 11, 400 metres a l'oest de l'estanh de Montcasau, per dirigir-se al Lac de Saslòsses primer, i a les Basses deth Montardo i el Còth deth Montardo després.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Montardo Petit. [Consulta: 22/09/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)