OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luis de Medina y Fernández de Córdoba

Luis de Medina y Fernández de Córdoba (Sevilla, 2 de juliol de 1941 - Sevilla, 9 de febrer de 2011) va ser un empresari i noble espanyol, duc de Santisteban del Puerto.
Fill de Rafael de Medina y Vilallonga i de Victoria Eugenia Fernández de Córdoba, XVIII duquessa de Medinaceli.
Estudià en el col·legi de jesuïtes de Sevilla i en el de Santa María de los Rosales de Madrid. Estudià enginyeria química a l'Institut Químic de Sarrià, a Barcelona. Va sobresortir en esports marítims, especialment en vela, habitual regatista en el vaixell Giralda, capitanejat pel comte de Barcelona Joan de Borbó.
Fou empresari, president de Medina Garvey, del sector agrícola. També fou membre de la Junta de Recibidores de la Real Maestranza de Sevilla, i diverses vegades fou membre de la Diputació Permanent de la Grandesa d'Espanya i del Patronat de la Fundació Casa Ducal de Medinaceli i de la Fundació Focus-Abengoa. Melòman, va ajudar a moltes joventuts sevillanes que va presidir.
Morí el 9 de febrer de 2011 a Sevilla. Fou enterrat a Toledo.

## Família

El 1985 casà amb Mercedes Conradi Ramírez. Del seu matrimoni nasqueren:
* Victoria Francisca (1986)
* Casilda (1989)

## Títols

* IX duc de Santisteban del Puerto (1969-2011)
* XVI marquès de Cogolludo (1956-2011)
* XIV marquès de Solera (1969-2011)

## Referències

* 1 2 3 «Fitxa de Luis de Medina» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 27 febrer 2015].
* 1 2 3 4 Redacció «Fallece el empresario Luis de Medina, duque de Santisteban». Diario de Sevilla, 10-02-2011.
* 1 2 Redacció «Fallece Luis Medina, duque de Santisteban y marqués de Cogolludo». El Mundo, 09-02-2011.
# Escut d'Oslo

L'escut d'armes d'Oslo representa al sant patró de la ciutat, Sant Hallvard, amb els seus atributs, la pedra del molí i les fletxes, amb una dona nua sota els seus peus. Hallvard està assegut en un tron amb decoracions de lleó, que en el seu moment també va ser utilitzat comunament pels reis de Noruega. La versió més antiga coneguda mostrava la mateixa composició que el disseny actual, excepte que en lloc d'una figura humana reclinada als peus de sant Hallvard, hi havia un guerrer armat; un dels homes malvats que van matar a Hallvard. A causa del seu mal estat de conservació, la imatge va ser mal interpretada com la dona que Hallvard va tractar de defensar. El símbol va ser fet probablement al voltant del 1300 i va estar en ús durant gairebé tres segles. Després de la Reforma, la ciutat va continuar utilitzant la imatge de sant Hallvard en el seu escut. El segon escut utilitzat per la ciutat data de voltant del 1590. El qual mostra el mateix disseny bàsic, però el sant sosté els seus atributs en mans oposades. També es van perdre les estrelles i alguns altres detalls més petits. Aquest escut es va utilitzar fins al voltant del 1660.
En aquest moment l'Església de sant Hallvard s'havia convertit en una ruïna i la llegenda ja no era coneguda. El tercer escut d'Oslo, realitzats el 1659, encara mostrava el disseny bàsic, però el sant es va transformar en una figura femenina. Encara celebrat les fletxes i tenia un cavaller mort (amb arnés i casc) als seus peus. La pedra de molí s'havia convertit en més prima i s'assemblava més a un anell. Aquesta imatge encara es pot veure en una placa d'una estufa de ferro colat que data del 1770. Aquestes plaques es van fer molt populars a Dinamarca al segle xviii i la figura es presenta com la reina Margarida I, que va unificar els tres regnes de Suècia, Noruega i Dinamarca, que estan representats per l'anell (unió) i les tres fletxes. El cavaller mort era per simbolitzar el seu oponent, Albert de Mecklenburg.
Durant el segle xvii i principis del segle xix, la imatge ha anat canviant. L'anell s'ha mostrat com una serp que es mossega la cua, el tron va ser reemplaçat per un lleó, i el guerrer als peus de Hallvard definitivament es va convertir en una dona.
En 1854, A. T. Kaltenborn va descriure els escut municipals de Noruega i també sobre els escuts medievals d'Oslo. Ho va reconèixer com que representa la llegenda de sant Hallvard, però no va interpretar la figura reclinada correctament. Va convèncer a la ciutat per tenir un nou escut, basat en la suposada composició medieval. Finalment, un nou disseny va ser fet per l'alemany E. Doepler en 1892. La seva composició també es va utilitzar en un escut adequat, dissenyat el 1899 per Reidar Haavin. En 1924, es va fer el disseny actual, encara mostrant la dona en comptes del guerrer original, però ara completament nua.
La bandera d'Oslo està formada per l'escut, lleugerament desplaçat cap a l'esquerra, damunt d'un camp blau.

## Referències

* ↑ Norske Kommunevåpen. «Nye kommunevåbener i Norden», 1990. [Consulta: 20 desembre 2008].
# Camposaure

El camposaure (Camposaurus, 'llangardaix de Camp') és un gènere representat per una única espècie de dinosaure teròpode celofísid, que visqué a la fi del període Triàsic, fa aproximadament 220 milions d'anys, en el Carnià. Fou trobat en els dipòsits Plaguessis de la Formació Bluewater Creek, al comtat Apatxe, a Arizona, Estats Units. Conegut pels ossos del membre posterior, es caracteritza per presentar la fusió del tebi-tarsal amb el fibulo-tarsal, diferint d'altres ceratosàurids a excepció de Coelophysis i megapnosaure.
En el 2000 Downs suggerí que camposaure és un sinònim més modern de Coelophysis, que es trobaria dins de la variació dels espècimens del Ranxo Fantasma, i que les comparacions inicials foren realitzades a partir de l'erroni treball de Colbert. D'altra banda, Nesbitt et al. concorden que és impossible distingir-ho de Coelophysis.
# Oecomys rutilus

Oecomys rutilus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu al nord del Brasil, la Guaiana Francesa, Guyana, el Surinam i l'extrem oriental de Veneçuela. Es tracta d'un animal força comú. El seu hàbitat natural són els boscos primaris i secundaris. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Catzeflis, F.; Weksler, M. Oecomys rutilus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 9 febrer 2017.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Hermann Weil

Hermann Weil (18 de setembre de 1868 – 3 d'octubre de 1927) fou un empresari i home de negocis argentino-alemany. A principis del segle XX fou un dels comerciants més grans de gra a nivell mundial. Va fer de mecenes a la Universitat de Frankfurt. És conegut per haver finançat l'Institut de Recerca Social que va desenvolupar l'Escola de Frankfurt de pensament marxista i la Teoria crítica. És el pare de Felix Weil.

## Referències

* ↑ Jay, Martin. The Dialectical Imagination: A History of the Frankfurt School and the Institute of Social Research, 1923-1950. Boston and Toronto: Little, Brown & Company, 1973.
* ↑ Wiggershaus, Rolf. The Frankfurt School: Its History, Theories and Political Significance. Cambridge, Mass.: The MIT Press, 1995.
# Kristian Henriksen

Kristian Henriksen (Ski, 3 de març de 1911 - 8 de febrer de 2004) fou un futbolista noruec de la dècada de 1930 i entrenador.
Disputà 28 partits amb la selecció de futbol de Noruega, amb la qual participà en el Mundial de 1938. Pel que fa a clubs, destacà al Sarpsborg, Lyn i Frigg. Fou entrenador del Vålerenga en dues etapes; de 1947 a 1948, i de 1957 a 1958. També fou entrenador de la selecció nacional noruega entre 1958-59.

## Referències

* ↑ Perfil a fotball.no
* ↑ Perfil a eu-football.info
* ↑ (noruec) Entrenadors del Vålerenga Fotball Arxivat 2008-04-13 a Wayback Machine. vif-fotball.no
# Pistola de clau de miquelet MdT 405

La Pistola de clau de miquelet amb número de catàleg MdT 405 és una arma del segle xviii del fons del Museu de Terrassa. Es tracta d'una pistola de clau o pany de miquelet feta en acer, llautó i fusta de noguera que fa 31x14x4,5 centímetres i forma part d'un conjunt de deu pistoles de diferents tipologies (de duel, de viatge i de clau o pany de miquelet) de procedència desconeguda. i restaurades l'any 1997.
Aquesta pistola de clau o pany de miquelet deu el seu nom al mecanisme usat per disparar l'arma de foc. Aquest emprava una pedra foguera o de sílex que en ser accionada provocava una petita explosió en la cavitat on hi havia la pólvora. El pany consta d'un rastell d'acer normalment estriat, un filador d'acció lateral, un martell i una anella de la mordassa superior. El mecanisme se situava a l'exterior de la pistola, cosa que la feia molt segura i forta. El canó, també d'acer, consta d'un cos llis amb una anella de reforç a la zona de la boca. Se subjecta a l'encep (o peça on s'aferma el canó) mitjançant un petit cargol. L'encep, de fusta de noguera, consta d'una canya llarga fins a prop de la boca amb una portabaqueta de llautó. La culassa (metall que tapa l'ànima de la pistola per la part oposada a la boca) és de coll cilíndric i acaba amb un pom esfèric.

## Referències

* ↑ Fitxa "Descobreix una Joia del Museu" - Peça exposada al Castell Cartoixa de Vallparadís, del 18 al 31 de maig de 2013
* ↑ Registrada amb el número d'inventari: MdT 405

## Bibliografia

* L'altra vida de les armes : [catàleg de l'exposició]. [S.l. : s.n.], [199?]. [80] p. : il. col. ISBN 84-87790-37-2
# Loreto Cascales Martínez

Loreto Cascales Martínez (Santa Pola, 22 de gener de 1977) és una política valenciana, diputat al Congrés dels Diputats en la XI i XII legislatures.
És llicenciada en filologia anglesa. Militant del Partido Popular, a les eleccions municipals espanyoles de 2003 fou escollida regidora de l'ajuntament de Santa Pola, i de 2003 a 2007 fou diputada a la Diputació d'Alacant. Fou novament escollida regidora a les eleccions municipals espanyoles de 2007, 2011 i 2015. Va renunciar al càrrec de regidora quan a les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016 fou escollida diputada com a número dos de la llista del partido Popular per la província d'Alacant.

## Referències

* ↑ Loreto Cascales renuncia a su acta de Concejal del Ayuntamiento de Santa Pola para afrontar su nueva etapa como Diputada Nacional Arxivat 2016-10-18 a Wayback Machine., Radio Santapola Online, 14 de gener de 2016
* ↑ Candidatura del PP per Alacant, 2015
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Estació d'Hospital Sant Joan Despí - TV3

* El títol d'aquest article és incorrecte a causa de limitacions tècniques. El títol correcte de l'article és Estació d'Hospital Sant Joan Despí | TV3.
Mapa TramBaix T1, T2 i T3 :
Hospital Sant Joan Despí | TV3 és una estació de la línia T3 de la xarxa del Trambaix, abans anomenada Sant Martí de l'Erm (fins al 10 de gener de 2010), com la de Llevant | les Planes.
L'estació està situada sobre l'avinguda del Baix Llobregat, a l'alçada de l'avinguda de Barcelona, a Sant Joan Despí i es va inaugurar el 29 de maig de 2004 amb la prolongació del Trambaix des de Montesa.
Trambaix :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Francesc Macià | Montesa | Rambla de Sant Just | Sant Feliu-Consell Comarcal |
| Metro de Barcelona |||||
| Projectat |||||
| Sant Feliu | Av. Barcelona | Sant Just Centre | Trinitat Vella |

## Referències

* ↑ Trambcn: A partir de l'11 de gener, nous horaris al Trambaix.

## Vegeu també

* Tram
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Can Boira Minaire

Can Boira Minaire és un edifici d'Arenys de Munt (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge entre mitgeres afrontat a la Rambla Sant Martí, de planta rectangular, costa de planta baixa i primer pis. En un espai estret, se situen dos eixos d'obertures a cada pis amb proporcions simètriques. A la planta baixa hi ha una porta d'accés i una finestra on l'emmarcament, al primer pis les dues obertures estan emmarcades per pilastres amb les llindes planes decorades amb motius florals. L'edifici és coronat per un capcer al mig d'una balustrada decorada amb formes geomètriques on apareix la data de 1911.

## Referències

* ↑ «Can Boira Minaire». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Casa Miquela (Sant Bartomeu del Grau)

La Casa Miquela és un edifici de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil orientat a migdia amb teulada a dues aigües.
Hi ha una lliça que dona a la façana principal on es troba també un portal dovellat i cantoneres de pedra picada.
A la part del darrere hi ha una cisterna feta amb pedra picada i ferro forjat datada l'any 1785 per Jaume Casamiquela.
A mitjans del segle xix es fa una ampliació, construint una cabana datada el 1861. L'any 1927 i 1930 es fa una restauració, rebaixant les cobertes que antigament eren a quatre vessants i realitzant unes dependències al darrere del mas.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Miquela». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ Romero, Jordi. Catàleg de masies i cases rurals. POUM Sant Bartomeu del Grau. Ajuntament de Sant Bartomeu del Grau, Octubre de 2010.
# Hermann Weingärtner

Hermann Weingärtner (Frankfurt de l'Oder, Prússia 1864 - íd. República de Weimar 1919) fou un gimnasta artístic alemany, guanyador de sis medalles olímpiques en els primers Jocs Olímpics de la història moderna.

## Biografia

Va néixer el 27 d'agost de 1864 a la ciutat de Frankfurt de l'Oder, població situada a l'estat de Brandenburg, que en aquells moments formava part de Prússia i que avui en dia forma part d'Alemanya.
Va morir el 22 de desembre de 1919 al riu Òder al seu pas per la seva ciutat natal, que en aquells moments formava part de la República de Weimar, en voler salvar una persona.

## Carrera esportiva

Va participar, als 31 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1896 realitzats a Atenes (Grècia), on es convertí en un dels grans triomfadors en representació de l'Imperi Alemany a l'aconseguir guanyar sis medalles en les proves de gimnàstica artística: la medalla d'or en la prova de barres paral·leles per equips, barra fixa per equips i barra fixa individual; la medalla d'argent en la prova de cavall amb arcs i anelles; i la medalla de bronze en la prova de salt sobre cavall. A més participà en la prova individual de barres paral·leles, on no aconseguí guanyar cap medalla.
# Kolean

Els Kolean van ser nobles (nakharark) d'una dinastia efímera d'Armènia que va governar el districte o comarca de Kola (al sud d'Ardahan i a l'oest de Kars). Haurien sorgit cap al segle iv com a branca menor d'un dinastia indeterminada.
Només se'ls menciona a la rebel·lió del 451, quan Vardan II Mamikonian es va aixecar contra el rei Yezdegerd II.

## Referències

* ↑ Panossian, Razmik. The Armenians : from kings and priests to merchants and commissars. Londres: Hurst, 2006, p. 132. ISBN 9781850657880.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (reimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 pàgs
* Cyril Toumanoff, "Introduction to christian Caucasian history II: States and Dynasties of the Formative Period", Traditio, Vol. 17 (1961), Published by: Fordham University .
# Annie Foreman-Mackey

Annie Foreman-Mackey (Kingston, Ontario, 26 de juny de 1991) és una ciclista canadenca que combina la carretera amb la pista. Actualment milita a l'equip Sho-Air TWENTY20. En el seu palmarès destaca una medalla de bronze al Campionat del món en Persecució i un Campionat nacional en ruta.

## Palmarès en ruta

* 2016
** Campiona del Canadà en ruta

## Palmarès en pista
### Resultats a la Copa del Món

* 2017-2018
** 1a a Milton, en Persecució per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# John Dramani Mahama

John Dramani Mahama (Damongo, 29 de novembre de 1958) és un historiador i polític ghanès. Va ocupar el càrrec de vicepresident de Ghana d'ençà el 28 de desembre de 2008 en el govern de John Atta Mills i arran de la mort d'aquest, el 24 de juliol de 2012, és l'actual president interí del país. El 8 de desembre Mahama en les eleccions presidencials ghaneses Mahama derrotà a Nana Akufo-Addo del Nou Partit Patriòtic amb un 50,7% del vot.

## Referències

* ↑ «Ghana: l'actual president John Mahama guanya les eleccions presidencials». Viquinotícies. [Publicació: 10/12/2012.] [Consulta: 10/12/2012.]
# Estació d'Hospital Clínic

Mapa Metro Línia 5 :
Mapa Metro Línia 8 :
Hospital Clínic és una estació de la L5 del Metro de Barcelona situada sota el carrer Rosselló al districte de l'Eixample de Barcelona.
L'estació va entrar en servei el 1969 com a part de la Línia V amb el nom d'Hospital Clínico fins que el 1982 amb la reorganització dels números de línies i canvis de nom d'estacions va adoptar el nom actual. Rep el nom per raó de la proximitat amb l'Hospital Clínic de la ciutat.
Està previst el perllongament de la línia L8 d'FGC procedent de Plaça Espanya fins a Gràcia passant per aquesta estació. Aquesta actuació encara no té data, si bé es troba al PDI pels anys 2011-2020.

## Serveis ferroviaris

Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Cornellà Centre | Entença | Diagonal | Vall d'Hebron |
| Línia Llobregat-Anoia de FGC |||||
| Projectat |||||
| Gràcia | Francesc Macià | Pl. Espanya | Molí Nou | Ciutat Cooperativa |

## Accessos

* Carrer Comte d'Urgell
* Carrer Villarroel

## Vegeu també

* Línia 5 del metro de Barcelona
* Metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Cantó de Tolosa-12

El cantó de Tolosa-12 és un cantó francès del departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània. Està inclòs al districte de Tolosa, està format per una part del municipi que és cap del cantó i de la prefectura: Tolosa de Llenguadoc.

## Barris

* Bèla font
* Miralh-Universitat
* La Reinariá
* Las Pradetas
* Sant Simon

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Garona
# O Beijo No Asfalto

O Beijo No Asfalto és una pel·lícula dramàtica brasilera de 1980 dirigida per Bruno Barreto, amb guió de Doc Comparato basada en l'obra de teatre homònima de Nelson Rodrigues.

## Argument

Després de ser atropellat, i estar a punt de morir, un home li demana a Arandir que li faci un petó en la boca. Aquest fet es converteix en notícia per a la premsa generalista i Arandir passa a ser blanc dels preconceptes culturals reprimits. La policia, per part seva, comença a investigar-lo en suposar que l'accident ha estat un assassinat.

## Repartiment principal

* Tarcísio Meira.... Aprígio
* Lídia Brondi.... Dália
* Daniel Filho.... Amado Pinheiro
* Ney Latorraca.... Arandir
* Oswaldo Loureiro.... Cunha
* Christiane Torloni.... Selminha
* Thelma Reston - Matilde
* Nélson Caruso - Werneck
* Flávio São Thiago - Aruca
* Lícia Magna - Judite
* Marcos Miranda - Marcos
* Estelita Bell - recepcionista d'hotel

## Comentaris

La pel·lícula va ser seleccionada per a representar al Brasil en els Festivals de Mont-real i de Chicago.
El 2018 es va estrenar una segona versió. Dirigida per Murilo Benicio i protagonitzada per Debora Falabella i Fernanda Montenegro.

## Referències

* ↑ Natacha Bastos. «O Beijo no Asfalto». Globo.com.
* ↑ «O beijo no asfalto de Otto e Matheus». Terra Networks. Arxivat de l'original el 2017-09-02. [Consulta: 21 juliol 2023].
* ↑ António Leão da Silva Neto. Dicionário de filmes brasileiros, 2002.

## Enllaços externs

* O Beijo No Asfalto a YouTube
# IC 2955

IC 2955 és una galàxia el·líptica o lenticular situada a uns 300 milions d'anys llum de distància a la constel·lació de Lleó. Va ser descoberta per l'astrònom Guillaume Bigourdan el 28 de març de 1886. És membre del cúmul de Lleó i és un companya d'NGC 3862.

## Referències

* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Po-Feng Wu «Cosmicflows-2: the data» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 05-09-2013, pàg. 86. DOI: 10.1088/0004-6256/146/4/86.
* 1 2 R. Brent Tully «Cosmicflows-3» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 03-08-2016, pàg. 50. DOI: 10.3847/0004-6256/152/2/50.
* ↑ Mattia Fumagalli «The complete census of optically selected AGNs in the Coma supercluster: the dependence of AGN activity on the local environment» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 26-09-2011, pàg. 31–31. DOI: 10.1051/0004-6361/201117461.
* ↑ Margaret Geller «The Updated Zwicky Catalog (UZC)» (en anglès). Publications of the Astronomical Society of the Pacific, 758, 01-04-1999, pàg. 438–452. DOI: 10.1086/316343.
* 1 2 3 4 5 Thomas H. Jarrett «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 01-02-2006, pàg. 1163–1183. DOI: 10.1086/498708.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: The SDSS Photometric Catalog, Release 7. Autor: Jennifer K. Adelman-McCarthy. Pàgina: 0. Data de publicació: 2009.
* ↑ «Your NED Search Results». ned.ipac.caltech.edu. [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ «HyperLeda -object description». leda.univ-lyon1.fr. [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ Kleijn, Gijs A. Verdoes; Baum, Stefi A.; Zeeuw, P. Tim de; O'Dea, Chris P. (en anglès) The Astronomical Journal, 118, 6, 1999, pàg. 2592. DOI: 10.1086/301135. ISSN: 1538-3881 [Consulta: free].
# Club Deportivo Marathón

El Club Deportivo Marathón és un club hondureny de futbol de la ciutat de San Pedro Sula.

## Història

El Club Deportivo Marathón va ser fundat el 25 de novembre de 1925 a San Pedro Sula per Eloy Montes i un grup d'amics. Des d'aleshores ha esdevingut un dels clubs més prestigiosos del país.

## Palmarès

* Lliga hondurenya de futbol:
** 1979–80, 1985–86, Clausura 2002, Clausura 2003, Apertura 2004, Apertura 2007, Apertura 2008, Apertura 2009, Clausura 2018
* Copa hondurenya de futbol:
** 1994, 2017

## Màxims golejadors

(A 27 de gener de 2008)
* Gilberto Leonel Machado: 78 gols
* Pompilio Cacho Valerio: 56 gols
* Arturo "Pacharaca" Bonilla: 54 gols
* Emil Martínez 54 gols
* Roberto "Robot" Bailey: 47 gols
* Mauro "Nayo" Caballero: 42 gols
* Jorge "Cuca" Bueso: 42 gols
* Nicolás Suazo: 42 gols
* Ciro "Palic" Castillo: 35 gols
* Arnulfo Echeverría: 34 gols
* Flavio Ortega: 30 gols

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2009-01-25 a Wayback Machine.
* Web oficial de seguidors

## Referències

* ↑ «Honduras - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 1r octubre 2011].
* ↑ «Honduras - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 1r octubre 2011].
# Grup Sardanista Maig

El Grup Sardanista Maig, anteriorment anomenada Colla Sardanista Maig, es va fundar l'any 1965 al barri de Sant Andreu. Després de passar uns anys a la Cooperativa la Lleialtat del barri de Gràcia, ara té la seu al districte on va néixer, concretament a la Societat Cultural i Esportiva la Lira, de la qual és una secció.
El grup és format per quatre colles organitzades per edats: la Xamosa, per als nens entre cinc i onze anys; la Xàldiga, on ballen els joves fins a divuit anys; la Maig, que és la colla principal amb membres adults; i els Dansaires de Maig, colla creada inicialment per a joves, però que des del 1999 és la veterana del grup, amb membres de més de quaranta anys. Durant uns quants anys va funcionar també la colla Xiroia, fundada el 1982 amb els germans petits dels components del Grup Sardanista Maig i amb més nens del barri de Sant Andreu.
El grup ha participat en moltes competicions i hi ha obtingut resultats destacats: la tercera posició en diversos campionats de Catalunya de lluïment i també i la segona i tercera posicions en el campionat de punts lliures.
A banda les competicions, el Grup Sardanista Maig ha participat en més esdeveniments, com ara la inauguració dels Jocs Olímpics de Barcelona, l'enregistrament d'un programa sobre sardanes per a una televisió de Corea del Sud, partits del Trofeu Joan Gamper del FC Barcelona, partits de la selecció catalana de futbol, el Festival de la Dansa de Basilea o el Festival Internacional Total Festum de Montpeller. L'any 2005 va enregistrar un disc amb la cobla Marinada per commemorar el quarantè aniversari del grup.

## Referències

* 1 2 3 4 «Grup Sardanista Maig». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Vegeu també

* Colla Sardanista Xàldiga
# Pradas de Vernasòbre

Pradas de Vernasòbre (en francès Prades-sur-Vernazobre) és un municipi oocità del Llenguadoc, de la regió d'Occitània, al departament de l'Erau.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau