OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Neosilurus mollespiculum

Neosilurus mollespiculum és una espècie de peix de la família dels plotòsids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 44 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-est de Queensland (Austràlia).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Steindachner F. 1867. Über einige Fische aus dem Fitzroy-Flusse bei Rockhampton in Ost-Australien. Anzeiger K. Akad. Wiss. Math.-Naturwiss. Cl. v. 4. 7.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen 2002. Field guide to the freshwater fishes of Australia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental, Austràlia. 394 p.

## Bibliografia

* Allen, G.R. 1989. Freshwater fishes of Australia. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* Allen, G.R. i M.N. Feinberg 1998. Descriptions of a new genus and four new species of freshwater catfishes (Plotosidae) from Australia. Aqua 3(1):9-18.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Coeficient d'extinció

«Coeficient d'extinció» té aquests significats:
* Química: Coeficient màssic d'extinció o coeficient molar d'extinció, paràmetres que defineixen quan fortament una substància absorbeix la llum a una donada longitud d'ona, per unitat de massa o per concentració molar respectivament (vegeu absorbància)
* Física: Coeficient d'extinció, part imaginària de l'índex de refracció, que també aquesta relacionat amb l'absorció de llum.
# Alberto Casas Santamaría

Alberto Casas Santamaría (Bogotà, 1944) és un advocat, polític i periodista colombià. Com a polític fou Ministre de Comunicacions, Ministre de Cultura, Ambaixador de Colòmbia a Veneçuela, Mèxic i Sèrbia, Diputat de l'Assemblea de Cundinamarca, Regidor de Bogotà, Representant a la Càmera i Senador de Colòmbia. Com a periodista ha treballat en W Radio, Caracol Radio, La FM, el periòdic El Siglo i la Revista Diners.
El 7 d'agost de 1990 va ser nomenat Ministre de Comunicacions pel president César Gaviria Trujillo, romanent un any en la cartera. El 7 d'agost de 1998 va ser convidat pel nou president Andrés Pastrana Arango per conformar el seu gabinet de govern com a Ministre de Cultura, sent el segon funcionari a ocupar el càrrec, després de Ramiro Osorio. Va romandre en el càrrec fins al 19 d'agost de 1999.

## Referències

* ↑ «Alberto Casas Santamaría es el nuevo Ministro de Cultura». El Tiempo, 08-08-1998 [Consulta: 14 octubre 2013].
* ↑ «La cultura, un proceso lento con relativos resultados». El Colombiano, 16-07-2002 [Consulta: 14 octubre 2013].
# La Bastida d'Oleta

El veïnat, quasi del tot desaparegut, de la Bastida d'Oleta era un grup de cases de la comuna nord-catalana d'Oleta i Èvol, de la comarca del Conflent.

## Etimologia

Bastida és una de les formes de dir castell. En aquest cas, fou el nou castell construït pels vescomtes d'Èvol per traslladar el seu Castell d'Èvol al fons de la vall, en un lloc de més fàcil comunicació.

## Geografia

Estava situat a la riba dreta de la Tet, a prop a llevant del poble d'Oleta, a l'extrem oriental del terme d'Oleta i Èvol, al costat de ponent de les restes de la fortificació de la Bastida d'Oleta, ran de la fàbrica d'espat fluor Comifluor.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «103 - Oleta i Èvol». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Kotarba, Jérôme; Castellvi, Georges; Mazière, Florent [directors]. Les Pyrénées-Orientales 66. París: Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Ministère de l'Education Nationale. Ministère de la Recherche. Ministère de la Culture et de la Communication. Maison des Sciences de l'Homme, 2007 (Carte Archeologique de la Gaule). ISBN 2-87754-200-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Oleta». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La Bastida d'Oleta en els ortofotomapes de l'IGN
# Son frère

Son frère és una pel·lícula francesa dirigida per Patrice Chéreau, estrenada el 2003. Es tracta de l'adaptació de la novel·la homònima de Philippe Besson, apareguda l'any 2001. Ha estat doblada al català.

## Argument

Thomas viu a París, afectat d'una malaltia incurable que destrueix les seves plaquetes sanguínies. Un vespre, embogit, desembarca a casa de Luc, el seu germà que no ha vist des de fa molt de temps amb la finalitat d'explicar-li la gravetat de la seva malaltia.
A punt d'un atac de nervis, els dos homes parlen. Thomas sembla experimentar interès per a la vida privada de Luc, homosexual. Clara, la companya de Thomas, no dona suport a més la malaltia i rebutja de veure Thomas al més baix. Decideix abandonar-lo. Els dos homes decideixen llavors de marxar a descansar a la casa de la seva infantesa a l'Illa de Ré …

## Repartiment

* Bruno Todeschini: Thomas
* Éric Caravaca: Luc
* Nathalie Boutefeu: Clara
* Maurici Garrel: El vell home
* Catherine Ferran: el metge cap
* Antoinette Moya: La mare
* Robinson Stévenin: Manuel
* Fred Ulysse: El pare
* Pascal Greggory: El metge
* Sylvain Jacques: Vincent
i Claudine Bénichou, Véronique Iafrate, Cathy Roudaut, Sabrina Fessan, Catherine Moulin, Rémy Boulay, Patrick Gautier, Eric Cattacin, Grégory Pomet, Nicole Daresco, Thierry Colas, Anne Noblanc, Lucie Noblanc, Sandrine Faccini, Jessy Etienne, Gisèle Lioni, Antoinette Naras, Christine Cros, Eddy Battery, Yves Maestrati, Stéphane Jamet, Antoine Rousseau, Hayatte Mazit, André Petijean i Hichem Allaouchiche

## Rebuda

* 9a cerimònia dels Premis Lumières, Lumières de la premsa estrangera 2004: Premi al millor actor per a Bruno Todeschini
* César del cinema 2004 (29e cerimònia dels César): una nominació, Bruno Todeschini per al Cèsar al millor actor
* Berlinale 2003 (53e): Os de Plata a la millor direcció per a Patrice Chéreau
* Crítica: "Una obra tan valenta com sòrdida, tan veraç com horrorosa, tan atraient com repulsiva."

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Son Frère». [Consulta: 28 octubre 2018].
* ↑ Dupont, Joan «Patrice Chereau takes on Cannes» (en anglès). The New York Times.
* ↑ «Son Frere» (en anglès). [Consulta: 28 octubre 2018].
* ↑ Ocaña, Javier El País.
# Ust-Katav

Ust-Katav - Усть-Катав (rus) - és una ciutat de l'óblast de Txeliàbinsk, a Rússia. Es troba a la vora del riu Iuriuzan, a 340 km a l'oest de Txeliàbinsk.
La ciutat es troba entre les dues grans ciutats d'Ufà i Txeliàbinsk, a la part europea de la frontera entre els continents.

## Història

La vila fou fundada el 1758 en el marc d'extracció de ferro, atès que la confluència dels dos rius oferia condicions òptimes per a aquesta activitat. Al començament a l'assentament s'hi construí un molí, una serradora i després una acereria. L'extracció local de ferro tingué una gran importància internacional durant el segle xix, i fins i tot es presentà a l'Exposició Universal de Londres de 1862. El 1889 fou connectada a la xarxa de ferrocarrils russa.
El 1939 la població arribava ja als 13.000 habitants. Durant la Segona Guerra Mundial, la importància de la vila s'incrementà a causa del trasllat cap a l'est de la producció industrial, i després de la guerra, amb la fabricació de tramvies. El 1980 es construí la presa sobre el riu Iuriuzan.
# Rodolf d'Hesbaye

Rodolf fou comte de part d'Hesbaye, probablement d'Avernas, vers 940-958.
Era fill del comte Renyer II d'Hainaut. L'esmenta Flodoard el 944. L'1 de juny de 949 subscrivia una donació a l'abadia de Prüm feta per Otó I. Governava el Maasgau segons resulta de carta del 7 d'octubre del 950. A Hesbaye apareix després d'aquesta data, en concret en una donació al bisbat de Lieja el 4 de juliol del 952. Esmentat en una carta del 17 de gener del 966 l'esmenta en passat, però el 24 de gener del 966 apareix fent una donació; el 958 fou desposseït junt amb el seu germà Renyer III del Coll Llarg i aquest enviat a Bohèmia. El comtat fou cedit a Werner d'Hesbaye.
El 966 era viu i va morir posteriorment en data desconeguda.

## Referències

* Rodolf
# Riu Susitna

El riu Susitna (en anglès Susitna River, en ahtna Sasut Na’ , en dena'ina Susitnu) és un riu de 504 quilòmetres de llargada que es troba a la regió centre-sud de l'estat d'Alaska, als Estats Units. Se situa en la 15a posició entre els rius dels Estats Units per volum mitjà de descàrrega a la seva desembocadura. El riu neix a la glacera Susitna, als vessants del mont Hayes, i desemboca a la badia de Cook, a l'oceà Pacífic.

## Història

Els indis dena'ina l'anomenaven «riu sorrenc», i va ser publicat pel Departament d'hidrografia de Rússia amb el nom de «R(eka) Sushitna» en un mapa de 1847. El riu Susitna sembla haver estat explorat per primera vegada el 1834 per un crioll anomenat Malakov i el nom pot haver estat obtingut pels russos en aquell temps. La grafia actual del nom ha evolucionat per motius eufemístics.

## Descripció

El riu Susitna neix a la glacera Susitna, als vessants del mont Hayes, serralada d'Alaska i discorre generalment en direcció sud-oest cap a la vila de Curry, on gira cap al sud fins a desembocar a la badia de Cook a 39 km d'Anchorage. Els principals afluents són el Susitna Est, Susitna Oest o el riu Yentna. La seva conca hidrogràfica s'estén per uns 52.000 kilòmetres quadrats. És navegable 137 km riu amunt, des de la desembocadura fins a Talkeetna.
El Susitna, juntament amb el Matanuska, drenen l'àmplia vall Matanuska-Susitna al sud de la serralada d'Alaska
El riu Susitna és un dels principals cursos fluvials per a la pesca esportiva del centre sud d'Alaska, amb captures significatives de salmó chinook i salmó platejat i poblacions residents de graylings, lotes i truites arc de Sant Martí. Situat en una zona sense bones comunicacions, l'accés al riu és difícil i es fa, generalment, en vaixells de motor o hidroavions monomotor.
L'impacte de l'ús recreatiu estiuenc i els turistes han provocat la pèrdua de vegetació riberenca i l'erosió de les ribes del riu Deshka en la confluència amb el Susitna, que s'han solucionat, en part, amb diversos projectes de restauració.
Aproximadament entre mitjans d'octubre i mitjans de novembre el riu es congela i no és fins entre mitjans d'abril i mitjans de maig quan es trenca el gel.

## Referències

* 1 2 3 1416406 U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Susitna River (en anglès)
* 1 2 «Largest Rivers in the United States» (PDF). United States Geological Survey.
* ↑ Dall, 1870, p.12,273
* ↑ «15292000 Susitna River at Gold Creek». United States Geological Survey. Arxivat de l'original el 2008-09-21. [Consulta: 21 setembre 2014].
* ↑ «NPS, Alaska Region, 2002 Annual Report» (en anglès). National Park Service. [Consulta: 8 gener 2009].
* ↑ «Recreational Boating and Angler Access Program» (en anglès). Alaska Department of Fish & Game. [Consulta: 8 gener 2009].
* 1 2 «Technical Report on Cook Inlet Marine Ice - including the big Susitna River» (en anglès). U.S. Army Corps of Engineers. Arxivat de l'original el 2009-01-09. [Consulta: 8 gener 2009].
# Riu Síbaris

El riu Síbaris (en llatí Sybaris, en grec antic Σύθαρις), modern Coscile, era un riu de la Magna Grècia proper a la ciutat de Síbaris que va agafar el nom d'aquest riu. El riu portava el nom d'una font d'Acaia (a Bura), segons diu Estrabó.
L'aigua que portava tenia la propietat, segons alguns autors, de tornar tímids els cavalls que hi bevien. Era un riu de certa importància que naixia a Murano i rebia alguns afluents menors fins que s'unia al riu Crati.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Sybaris». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 juliol 2021].
# Riu Taedong

Taedong (Hangul: 대동강, Hanja: 大同江) és un riu que flueix íntegrament a través de Corea del Nord. Neix a les muntanyes Rangrim al nord de país. Recorre el país en direcció sud-oest, desembocant a la badia de Corea, a la ciutat de Nampo. Abans de la seva desembocadura travessa la capital, Pyongyang. Al llarg del riu hi ha punts de referència com la Torre Juche o la plaça Kim Il-sung. Antigament el riu era també conegut amb el nom de riu Pae (浿江).
El riu té 439 km de longitud i és generalment profund. És el cinquè riu més llarg de la península coreana i el segon de Corea de Nord. Pyongyang es troba a uns 110 km de la desembocadura, Sunchon a 192 km i Taehŭng a 414 km. A causa de la seva profunditat, s'utilitza molt per al transport fluvial; és navegable per grans vaixells fins a 65 km terra endins, encara que la major part del tràfic comercial s'atura a Songrim.

## Història

En les seves ribes es va fundar el regne de Koguryö. Al llarg del riu s'han trobat nombrosos jaciments arqueològics que daten del neolític i l'edat del bronze, i també relíquies i ruïnes de Koguryö. També se'l coneixia com el riu Pae (패수; 浿水; P'aesu).

## Notes

* ↑ Al segle xix, es deia Tai-tang als textos occidentals ("riu Tai-tang" o "Tai-tang Kang").

## Referències

* ↑ EB, 1878, p. 390.
* ↑ Suh, Dae-Sook (1987) "North Korea in 1986: Strengthening the Soviet Connection" Asian Survey 27(1): pp. 56-63, page 62
* 1 2 (1973) Transactions of the Korea branch of the Royal Asiatic Society. vol. 48, page 59

## Bibliografia

* Webster, Hugh Alexander. Thomas Spencer Baynes. Encyclopædia Britannica, 9a ed., Vol. VI. Nova York: Charles Scribner's Sons, 1878, p. 390–394.
# Riera de Cogolls

La riera de Cogolls és afluent, per la dreta, del riu Brugent, riu de les comarques de la Garrotxa i la Selva i un dels principals afluents, al seu torn, del riu Ter.
La riera neix al vessant occidental del Puig Rodó, contrafort meridional de la Serra de Finestres i drena la Vall de Cogolls, on hi trobem el municipi de Les Planes d'Hostoles.
Aquesta riera té nombrosos salts d'aigua, amb unes característiques plantes petrificades, la fisonomia dels quals es deu a nombroses falles que enfonsem o aixequen els blocs de roca que controlen l'existència de nombroses fonts d'aigües subterrànies, que porten una gran abundància d'hidrogencarbonat de calci dissolt. Aquest va petrificant lentament les plantes i formant els travertins. El salt del Gorg del Molí dels Murris n'és el més conegut i popular.

## Fonts

* «Riera de Cogolls». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Resolució 832 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 832 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 27 de maig de 1993. Després de recordar les resolucions 637 (1989), 693 (1991), 714 (1991) 729 (1992), 784 (1992) i 791 (1992), el Consell va prendre nota d'un informe del secretari general Boutros Boutros-Ghali i va ampliar el mandat de la Missió d'Observació de les Nacions Unides al Salvador (ONUSAL) per incloure l'observació del procés electoral.
El Consell acull amb satisfacció els esforços del Secretari General per donar suport a la plena aplicació dels acords entre El Salvador i el Frente Farabundo Martí para la Liberación Nacional (FNLM). També va assenyalar que, setze mesos després d'anunciar-se l'alto el foc, el procés de pau havia progressat significativament i va subratllar que els problemes que subsistien no suposaven obstacles al procés de pau. El Salvador, va assenyalar el Consell, va demanar a les Nacions Unides que ratifiquessin les eleccions que es van celebrar el març de 1994 i que les Nacions Unides van acceptar la invitació.
El Consell de Seguretat va decidir ampliar el mandat de la ONUSAL per incloure l'observació de les eleccions al març de 1994 i, al mateix temps, va estendre el seu mandat fins al 30 de novembre de 1993. També supervisaria la creació d'una comissió electoral. El Consell va assumir la posició del secretari general que les eleccions serien la culminació del procés de pau a El Salvador.
La resolució va instar al Govern d'El Salvador i al FNLM a mantenir els acords sota els Acords de Pau, inclosa la transferència de terres, la reinserció dels ex combatents i els ferits, el desplegament de la policia civil, La Policia Nacional, la depuració de l'Exèrcit d'El Salvador i la Comissió de la Veritat.
Es va demanar a tots els països que contribuïssin al procés de pau a El Salvador i el secretari general fou requerit a mantenir al Consell informat sobre els nous esdeveniments abans del nou període de mandat.

## Referències

* ↑ Katayanagi, Mari. Human rights functions of United Nations peacekeeping operations. Martinus Nijhoff Publishers, 2002, p. 75. ISBN 978-90-411-1910-0.
* ↑ Acuña, Tathiana Flores. The United Nations Mission in El Salvador: a humanitarian law perspective. Martinus Nijhoff Publishers, 1995, p. 50. ISBN 978-90-411-0123-5.
* ↑ «900-person electoral division to monitor March 1994 elections». UN Chronicle, 01-09-1993.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Eleccions generals d'El Salvador de 1994

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 834 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 834 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat l'1 de juny de 1993. Després de reafirmar les resolucions 696 (1991), 747 (1992), 785 (1992) 793 (1992), 804 (1993), 811 (1993) i 823 (1993), el Consell va manifestar la seva preocupació per la situació política, militar i humanitària en deterioració a Angola i va ampliar el mandat de la Segona Missió de Verificació de les Nacions Unides a Angola (UNAVEM II) per un període de 45 dies fins al 15 de juliol de 1993.
Les converses entre el país i el grup rebel UNITA a Abidjan, Costa d'Ivori, havien fracassat i no es va establir un alto el foc. El Consell va donar suport als esforços del Secretari General Boutros Boutros-Ghali per posar fi a la crisi, destacant la importància de la presència de les Nacions Unides per impulsar el procés de pau.
Després d'estendre el mandat d'UNAVEM II fins al 15 de juliol de 1993, la resolució exigia que la UNITA acceptés els resultats de les eleccions de 1992 i respectés els Acords de Pau. Les accions i atacs d'UNITA van ser condemnats i es va instar a ambdues parts a reprendre les converses el més aviat possible, i va assenyalar que UNITA seria responsable de la ruptura de les converses. El Consell també va convidar a tots els països que no proporcionessin a UNITA un suport militar directe o indirecte.
El Consell de Seguretat va acollir amb beneplàcit els passos del Secretari General per enfortir els esforços humanitaris a Angola, amb tots els estats, els organismes especialitzats i organitzacions no governamentals foren convidats a contribuir generosament. Es va demanar a ambdues parts que respectessin el dret internacional humanitari, incloent no obstaculitzar l'accés de l'ajuda humanitària a la població i garantir la seguretat del personal humanitari. El treball del Secretari General i del seu Representant Especial es va encomanar després de l'establiment dels corredors humanitaris acordats al país.
Finalment, es va demanar a Boutros-Ghali que presentés un informe abans del 15 de juliol de 1993 sobre la situació i que formulés recomanacions sobre el paper addicional de les Nacions Unides en el procés de pau. El Consell de Seguretat va reiterar la seva posició que prendria mesures ràpides per recomanació del Secretari General per ampliar la presència de les Nacions Unides a Angola.

## Referències

* ↑ Post, H. H. G.. International economic law and armed conflict. Martinus Nijhoff Publishers, 1994, p. 143. ISBN 978-0-79 23-3189-6.
* ↑ Yoder, Amos. The evolution of the United Nations system. 3rd. Taylor & Francis, 1997, p. 90. ISBN 978-1-56032-546-8.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Guerra Civil angolesa

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 838 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 838 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 10 de juny de 1993. Després de reafirmar la Resolució 713 (1991) i totes les resolucions posteriors sobre la situació a l'antiga Iugoslàvia i en particular Bòsnia i Hercegovina, el Consell va examinar les opcions per a la desplegament d'observadors internacionals a les fronteres de Bòsnia i Hercegovina per garantir l'aplicació de les anteriors resolucions del Consell de Seguretat.
El Consell va reiterar les seves demandes en les resolucions 752 (1992) i 819 (1993), que va demanar la fi de la interferència estrangera a Bòsnia i Hercegovina, i a la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro) que deixi de subministrar armes i equip militar a les unitats paramilitars serbobosnianes, respectivament. Són condemnades les violacions de les resolucions 757 (1992), 787 (1992) i 820 (1993) que impliquin accions que tinguin lloc entre Sèrbia i Montenegro i les àrees protegides de Croàcia i les zones de Bòsnia i Hercegovina sota control dels serbis de Bòsnia. En aquest sentit, el Consell va considerar el possible desplegament d'observadors al voltant de les fronteres de Bòsnia i Hercegovina, tal com s'indica a la Resolució 787 (1992).
La resolució també va prendre nota de la decisió de Sèrbia i Montenegro de prohibir tots els subministraments llevat ajuda humanitària als paramilitars serbis de Bòsnia i el Consell va instar el país a implementar el compromís. El Pla Vance-Owen fou recomanat com una solució pacífica del conflicte a la regió.
Es va demanar al Secretari General Boutros Boutros-Ghali que informés al Consell de Seguretat sobre les opcions per al desplegament d'observadors internacionals per supervisar les fronteres de Bòsnia i Hercegovina amb prioritat per la seva frontera amb Sèrbia i Montenegro. Se li va demanar que es posés en contacte amb els estats membres per assegurar la disponibilitat de qualsevol material derivat de la vigilància aèria.

## Referències

* ↑ Woodward, Susan L. Balkan tragedy: chaos and dissolution after the Cold War. Brookings Institution Press, 1995, p. 414. ISBN 978-0-8157-9513-1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Guerra de Bòsnia
* Genocidi a Bòsnia
* Guerra de la independència croata

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org