OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sangemarmar Sar

Sangemarmar Sar (o Sangemar Mar, Sang-i-Marmar, Sangemarmur) és un pic piramidal a les muntanyes Batura Muztagh, pertanyent a la gran serralada del Karakoram, al final d'una cresta en forma de espolón que corre cap al sud-oest de Pasu Sar a Pakistan. Es troba entre la glacera Muchuhar, a l'oest, i la glacera Shispare (o Hasanabad) a l'est.

## Característiques més importants

A causa que és molt més baix en elevació que molts dels pics dels voltants, com el Batura Sar i el Rakaposhi, el Sangemarmar Sar és poc conegut, i no hi ha hagut una sola pujada encertada del pic, d'acord amb l'Índex de l'Himàlaia. No obstant això, a causa de la seva ubicació en el flanc sud de la cresta principal de la gamma, relativament prop de la vall de Hunza, no gaudeix d'un gran relleu vertical sobre el terreny local. Per exemple, el seu cim s'eleva a més de 5.000 metres sobre el riu Hunza, en una distància horitzontal de 15 quilòmetres.Tota la subcordillera es troba en el districte de Gilgit de Gilgit-Baltistan (abans, Territoris del Nord) de Pakistan.

## Ascensions

La muntanya va ser nomenada com «Sangemarmur», que significa «de marbre», després es veiés una banda visible de marbre groc que creua el cim el 1964 pel primer canadenc de l'Expedició Himàlaia, que comprenia un equip format per Fred Roots (líder), Donald Lyon, John Ricker, Lisle Irwin, Donald Poole, Hermann Jamek, Momin Khalifa i Karl Tomm. Tenien la intenció de localitzar i pujar el Hachindar Chhish, el nom d'un pic a uns pocs quilòmetres a l'oest del Sangemarmar Sar; no obstant això aquest pic va resultar massa difícil i tècnic per a l'intent d'aquest equip. L'expedició va arribar a 6.300 metres (20.700 peus), però després es va veure obligada a retirar-se per fortes tempestes de neu repetides.
L'11 de juliol de 1984, un equip de la Universitat d'Osaka va fer la primera ascensió de la muntanya a través de l'aresta sud-oest. L'expedició estaba composta per Takashi Matsuo (líder), Hiromi Okuyama, Takehiro Hirota, Tòquio Kozuki, Masaya Oishi, Toru Sakakibara, Kenya Sato, Shinichi Miyata, Tomoyoshi Mizukawa, Hiroyuki Onishi, i Akira Noguchi. Tots els membres van arribar al cim, en dos dies separats. Es van trobar amb gel fins a 50 graus. Van utilitzar tres campaments d'altura, i es van fixar 3.000 metres (10.000 peus) de corda.

## Vegeu també

* Muntanyes més altes de la Terra

## Referències

* ↑ «Welcome to the Himalayan Index» (en anglès). [Consulta: 28 novembre 2016].
* ↑ Jerzy Wala, Orographical Sketch Map of the Karakoram, Swiss Foundation for Alpine Research
* ↑ Ernest Frederick Roots, "Southern Batura Muztagh, Western Karakoram Range, Hunza", American Alpine Journal 1965, p. 473. See also The First Canadian Himalayan Expedition 1964 at the Alpine Club of Ottawa website.
* ↑ Akira Noguchi, "Sangemar Mar", American Alpine Journal 1985, p. 329.

## Enllaços externs

* DEM files for the Himalaya (Versió corretgida de dades SRTM; seleccionar la pestanya "Batura Sar")
* Pakistan del Nord - marques de ciutats, pobles, pics, glaceres i rius a Google Earth Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
# Oreophrynella quelchii

Oreophrynella quelchii és una espècie d'amfibi que viu al Brasil, Guaiana i Veneçuela.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Hoogmoed, M. & Señaris, C. 2004. Oreophrynella quelchii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 12 d'abril del 2008.
# Stewart (Minnesota)

Stewart és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 564 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Stewart tenia 564 habitants, 241 habitatges, i 146 famílies. La densitat de població era de 268,8 habitants per km².
Dels 241 habitatges en un 35,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,1% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 39,4% no eren unitats familiars. En el 34,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 29,3% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.542 $ i la renda mediana per família de 42.222 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.864 $ mentre que les dones 23.036 $. La renda per capita de la població era de 16.512 $. Entorn del 4,6% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Stewart». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Stewart». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Forn d'inducció

Un forn d'inducció és un forn elèctric en què la calor és generada per escalfament, per la inducció elèctrica d'un mitjà conductiu (un metall) en un gresol, al voltant del qual es troben enrotllades bobines magnètiques. El principi d'escalfament d'un metall mitjançant la inducció va ser descobert per Michael Faraday el 1831.
La netedat és un dels avantatges principals d'aquesta mena de forns. Eficient des del punt de vista energètic, és un procés de fosa i de tractament de metalls més controlable que la majoria dels altres mètodes d'escalfament. Un altre avantatge n'és la capacitat de generar una gran quantitat de calor de manera ràpida. Els principals components d'un sistema d'escalfament per inducció són la bobina d'inducció, la font d'alimentació, el mòdul d'acoblament de la càrrega, una estació de refredament i la peça a ser tractada.
Les foses més modernes fan servir aquesta mena de forn i cada vegada més foneries substitueixen els alts forns pels d'inducció, pel fet que els alts forns generen molta pols i altres contaminants. El rang de capacitats dels forns d'inducció abasta des de menys d'un quilogram fins a cent tones i serveixen per fondre ferro, acer, coure, alumini i metalls preciosos. Un dels principals inconvenients n'és la impossibilitat de refinament, que la càrrega de materials ha de ser lliure de productes oxidants i d'una composició coneguda i que alguns aliatges es poden perdre a causa de l'oxidació (i han de ser afegits novament).
El rang de freqüències d'operació va des de la freqüència de xarxa (50 o 60 Hz) fins als 10 kHz, en funció del metall que es vol fondre, la capacitat del forn i la velocitat de fosa desitjada, normalment un forn de freqüència elevada (més de 3 kHz) és més ràpid. Se solen fer servir per a la fosa d'acer, atès que l'elevada freqüència disminueix la turbulència i evita l'oxidació. Freqüències menors generen més turbulències en el metall, i redueixen la potència que es pot aplicar al metall fos.
En l'actualitat els forns de freqüència de línia (50 o 60 Hz, segons el país) van caure en desús, ja que són poc eficaços energèticament i a més tenien un alt cost de manteniment, atès que contenen una gran quantitat d'elements electromecànics. Des de la darreria de la dècada de 1970 s'han incorporat equips d'estat sòlid, conformats en la seva etapa de potència amb components com ara tiristors (díodes SCR) i transistors de potència tipus IGBT, de manera que el rendiment i l'eficiència n'ha augmentat considerablement.
Un forn per una tona preescalfat pot fondre una càrrega freda en menys d'una hora. A la pràctica es considera que calen 600 kW per fondre una tona de ferro en una hora.
Un forn d'inducció en funcionament normalment emet un brunzit, xiulet o grinyol (a causa de la magnetostricció). Operaris amb experiència poden fer servir la freqüència d'aquest so per saber si el forn funciona correctament i a quina potència ho fa.

## Referències

* 1 2 Rudney, Valery. Handbook of Induction Heating. Marcel Dekker, 2003. ISBN 0-8247-0848-2.

## Vegeu també

* Forn solar
* Cuina d'inducció
# Ciudad Juárez

Ciudad Juárez és la ciutat més gran de l'estat de Chihuahua i la setena més gran de Mèxic amb 1.200.000 habitants. Està localitzada en la frontera amb la ciutat estatunidenca d'El Paso, entre 31° 07′ Nord i 106° 06′ Oest, a 1.150 metres d'altitud. Les ciutats estan separades pel Riu Grande.
Ciudad Juárez va ser fundada el 8 de desembre, 1659 a la vora del riu Grande. El nom original de la ciutat era "El Paso del Norte", que en català vol dir "El Pas del Nord", fent referència a la recerca d'un pas cap a les muntanyes Rocoses. Després de la Guerra entre Mèxic i els Estats Units, el Tractat de Guadalupe-Hidalgo va establir que la frontera entre els dos països seria el riu Grande, dividint la ciutat. El 1888 el nom de la part mexicana va canviar a Ciudad Juárez. El 10 de maig de 1911 els revolucionaris prenen la ciutat, i Madero entra triunfant i nomena el seu primer gabinet.
La ciutat va créixer molt en les últimes dècades, sobretot en l'àrea industrial, malgrat que el narcotràfici els nombrosos assassinats ha causat el descens del turisme i la inversió.

## Referències

* ↑ Serrano, Francisco. La rebelión de Pascual Orozco (en castellà). Nueva biblioteca del niño mexicano, 1910, p.12.
* ↑ «Gulf Cartel lieutenant's associates enter plea agreement» (en castellà). The Monitor, 13-12-2011. Arxivat de l'original el 2012-06-14. [Consulta: 14 gener 2018].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Ciudad Juárez (castellà) i (anglès)
# Rafael Roig i Torres

Rafael Roig i Torres (Barcelona, 13 d'agost de 1855 - Barcelona 1931) va ser un enginyer i publicista.
El 1878 va fundar la revista "Crònica científica" i en va ser també director.
Va ser un dels integrants de la colònia estiuenca de Santa Coloma de Gramenet, des de principis del 1900 a 1915. L'any 1906 va iniciar una bonica torre d'estil anglès que un cop acabada fou premiada per la Diputació de Barcelona. Actualment aquesta torre és l'Auditori de Can Roig i Torres de Santa Coloma de Gramenet.

## Referències

* ↑ «Rafael Roig i Torres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Biografies. Mites i gent notable de Santa Coloma de Gramenet, Joan Vilaseca Sagalés. Editorial Murtra (1987)
# Méligny-le-Grand

Méligny-le-Grand és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 96 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Méligny-le-Grand era de 96 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (12 dones vivint soles i 12 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 47 habitatges, 41 eren l'habitatge principal de la família i 6 eren segones residències. 46 eren cases i 1 era un apartament. Dels 41 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris i 11 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 6 tenien tres cambres, 10 en tenien quatre i 25 en tenien cinc o més. 36 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 25 habitatges hi havia un automòbil i a 14 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Méligny-le-Grand el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 60 persones, 44 eren actives i 16 eren inactives. De les 44 persones actives 35 estaven ocupades (21 homes i 14 dones) i 9 estaven aturades (4 homes i 5 dones). De les 16 persones inactives 6 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Méligny-le-Grand hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 669 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Méligny-le-Grand a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Méligny-le-Grand a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sanger (Califòrnia)

Sanger és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 18.931 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sanger tenia 18.931 habitants, 5.220 habitatges, i 4.306 famílies. La densitat de població era de 1.538,8 habitants/km².
Dels 5.220 habitatges en un 47,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,2% hi vivien parelles casades, en un 17,5% dones solteres, i en un 17,5% no eren unitats familiars. En el 14,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,1% tenia menys de 18 anys, un 11,6% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 16,6% de 45 a 60 i un 10,1% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,3 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 32.072 $ i la renda mitjana per família de 33.219 $. Els homes tenien una renda mitjana de 26.443 $ mentre que les dones 22.808 $. La renda per capita de la població era d'11.625 $. Entorn del 21% de les famílies i el 23,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sanger». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sanger». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Oslac

Oslac fou rei de Sussex conjuntament amb Ealdwulf i Ælfwald, i probablement també amb Oswald i Osmund.
Oslac feu de testimoni a una carta sense data d'Ealdwulf, que es creu que devia ser escrita cap a l'any 765, amb el seu nom registrat en una còpia supervivent amb el mot fantasma Osiai rex.
Després de la conquesta de Sussex per Offa, rei de Mèrcia, Oslac feu de testimoni en una carta dirigida a Offa, datada el 772, com Oslac dux, amb el seu nom col·locat després del d'Oswald, Osmund i Ælfwald, suggerint que fos el més jove dels reis anteriors.
La carta més recent conservada data del 780, i l'original encara existeix; on s'escriu el seu nom com Oslac dux Suthsaxorum.

## Notes

* ↑ http://www.anglo-saxons.net/hwaet/?do=seek&query=S+50
* ↑ http://www.anglo-saxons.net/hwaet/?do=seek&query=S+108
* ↑ http://www.anglo-saxons.net/hwaet/?do=seek&query=S+1184

## Enllaços externs

* Oslac 3 a Prosopography of Anglo-Saxon England Arxivat 2018-03-21 a Wayback Machine.
# Sociedad Gimnástica Lucense

La Sociedad Gimnástica Lucense fou un club gallec de la ciutat de Lugo.
El club va néixer l'any 1943. Començà jugant a Tercera Divisió i el 1949 ascendí a Segona. Tres anys més tard va perdre la categoria, i a causa de deutes econòmics acabà desapareixent el 1952. Un any més tard nasqué el CD Lugo.

## Temporades

| Temporada | Nivell | Divisió | Posició | Copa del Rei |
| 1943/44 | 3 | 3a Divisió | 6è | 4a ronda |
| 1944/45 | 3 | 3a Divisió | 1r | |
| 1945/46 | 3 | 3a Divisió | 5è | |
| 1946/47 | 3 | 3a Divisió | 2n | |
| 1947/48 | 3 | 3a Divisió | 5è | 5a ronda |
| 1948/49 | 3 | 3a Divisió | 3r | 4a ronda |
| 1949/50 | 2 | 2a Divisió | 11è | 1a ronda |
| 1950/51 | 2 | 2a Divisió | 14è | |
| 1951/52 | 2 | 2a Divisió | 16è | |

## Referències

* ↑ «BDFutbol» (en espanyol europeu). [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «Sociedad Gimnástica Lucense :: La Futbolteca. Enciclopedia del Fútbol Español» (en espanyol europeu). [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «CD Lugo :: La Futbolteca. Enciclopedia del Fútbol Español» (en espanyol europeu). [Consulta: 26 març 2020].
# Forn d'obra (Gratallops)

El Forn d'obra és una obra de Gratallops (Priorat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una petita construcció de planta quadrada que constitueix en la seva totalitat el forn. És fet de maons, i la boca presenta un petit arc apuntat.

## Història

La datació és incerta. Hom pot suposar que, pel fet de ser situat dintre d'una propietat, que degué ser aixecat per a fornir els materials de construcció necessaris per a bastir una casa de la mateixa propietat, que sembla datar de mitjan segle xix, feta amb maons de mides aproximadament iguals als del forn. Les terres properes a l'assentament són apropiades per a la fabricació de maons, ben argiloses, ja que constitueixen una terrassa fluvial. Actualment l'edificació és en runes.

## Referències

* 1 2 «Forn d'obra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].
# Conseller

Un conseller és el membre d'un consell.
Hi ha diferents tipus de consellers:

## Vegeu també

* Consellers generals d'Andorra (VI Legislatura)
* Consellers generals d'Andorra (VII Legislatura)

## Referències

* ↑ «govern, constitució, Andorra». andorra.com. Arxivat de l'original el 12 de desembre 2010. [Consulta: 17 desembre 2010].
* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 696. ISBN 84-930048-0-4.
# Raikot (ciutat)

Raikot és una ciutat i municipi de l'Índia, al districte de Ludhiana, estat del Panjab (Índia). Consta al cens del 2001 amb una població de 24.738 habitants. Fou fundada pel Rai Ahmad el 1648. Rai Kalha va allotjar al guru Gobind Singh el 1705 a pesar de l'oposició d'Aurangzeb i arriscant la vida i la de la seva família. Guru sahib li va donar en recompensa l'espasa anomenada Ganga Sagar. El principat de Rajkot va existir fins al 1806 quan va quedar reduït a la ciutat i entorn, en feu de l'estat sikh de Lahore, i des de 1809 dels britànics, fins al lapse de 1854.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Ludhiana Dist. Gazetteer 1888-89, 1904.
* Encyclopaedia Of Sikhism, vol 2, Prof. Harbans Singh p. 416.
# Mélida

Mélida és un municipi de Navarra, a la comarca de Ribera Arga-Aragón, dins la merindad de Tudela. Limita al nord amb Santacara, a l'oest amb Murillo el Cuende i al sud amb les Bardenas Reales.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 844 | 827 | 822 | 814 | 791 | 785 | 754 | 762 | 762 | 766 | 785 |
| Fonts: Mélida i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Fills il·lustres

* Andrés Jaso Garde, futbolista.
# Bättwil

Bättwil és un municipi del cantó de Solothurn (Suïssa), situat al districte de Dorneck.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ Bättwil en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
# Omloop van de IJsseldelta

L' Omloop van de IJsseldelta és una cursa ciclista femenina d'un dia que es disputa anualment als Països Baixos des del 2009. Transcorre per les carreteres de la Província d'Overijssel.
La primera vencedora fou Noortje Tabak i el rècord de victòries, amb tres l'ostenta Anna van der Breggen.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2009 | Noortje Tabak | Loes Gunnewijk | Mirjam Melchers |
| 2010 | Kirsten Wild | Eefje Tabak | Monique van de Ree |
| 2011 | Laura van der Kamp | Marlen Jöhrend | Janneke Busser Kanis |
| 2012 | Carla Ryan | Anna van der Breggen | Suzanne de Goede |
| 2013 | Anna van der Breggen | Vera Koedooder | Roxane Knetemann |
| 2014 | Anna van der Breggen | Moniek Tenniglo | Geerike Schreurs |
| 2015 | Kirsten Wild | Monique van de Ree | Kelly Markus |
| 2016 | Anna van der Breggen | Vera Koedooder | Floortje Mackaij |
| 2017 | Nina Buysman | Loes Adegeest | Lucy Garner |
| 2018 | Lorena Wiebes | Sarah Roy | Annelies Dom |
| 2019 | Marta Tagliaferro | Pernille Mathiesen | Loes Adegeest |
| 2020 | | | |
| 2021 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2022 | suspesa | suspesa | suspesa |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Palmarès a cyclingarchives.com
* Palmarès a cyclebase.nl
# Forn d'oli de Valera

Forn d'oli de Valera és un forn de Riba-roja d'Ebre (Ribera d'Ebre) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Els forns d'oli de ginebre servien per obtenir aquest tipus d'oli, producte semblant al quitrà que es feia servir en veterinària per combatre la ronya (malaltia de la pell) dels animals i en perfumeria. S'obtenia mitjançant la combustió dels troncs de l'arbust del ginebre.
Els forns que es feien servir són unes construccions de mida petita, de planta més o menys circular, assentades sobre una roca en forma de cubeta i amb una coberta en cúpula.
Hi havia una boca per on s'introduïa la llenya per a cremar els troncs de ginebre. Aquests desprenien una substància que sortia per un orifici i es recollia en una pica exterior. Després d'un senzill procés de purificació, s'obtenia l'oli de ginebre.
El forn d'oli de Valera es tracta d'una construcció en pedra feta per a destil·lar, via escalfor, l'oli de ginebre. Ubicat a les Valls al final del terme municipal i a prop del terme d'Almatret, al camí de les Valls Km 11 i camí interior pel bosc. Es troba en bon estat però amb mostres de deteriorament progressiu.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Forn d'oli de Valera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 maig 2021].
# Cochranella solitaria

Cochranella solitaria és una espècie de granota que viu a Colòmbia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Bibliografia

* Rueda, J.V. & Lynch, J. 2004. Cochranella solitaria. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Accedit a 25 d'abril del 2008.