OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 3 Molinos Resort

El 3 Molinos Resort va ser un equip ciclista professional espanyol que competí el 2006. L'equip va tenir la categoria d'equip professional continental per la qual cosa participava en les curses dels Circuits continentals.

## Principals triomfs

* Clàssica d'Alcobendas: Jan Hruška (2006)

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals, en particular de l'UCI Europa Tour.
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2006 | 30è | Jesús del Nero (72è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilla a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilla i resultats a firstcycling.com
* Plantilla i resultats a cyclebase.nl Arxivat 2016-03-12 a Wayback Machine.
# María José García Herrero

María Josefa García Herrero (Villena, 1955) és una advocada i política valenciana, diputada a les corts Valencianes des de la IV a la VIII Legislatures.
Llicenciada en dret per la Universitat de València, va exercir d'advocada Des de 1979 fins a 1995 a Villena. Fou regidora d'UCD a la seua ciutat entre el 1979 i el 1983. Optà infructuosament a l'alcaldia de Villena a les eleccions de 1991 i 1995 ja pel Partit Popular (PP).
Posteriorment fou nomenada una de les secretàries del Comitè Executiu del PP Valencià i escollida diputada per la província d'Alacant a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995, 1999, 2003, 2007 i 2011.

## Enllaços externs

* Fitxa a les Corts Arxivat 2010-10-02 a Wayback Machine.
* Fitxa a la web del PPCV Arxivat 2011-09-15 a Wayback Machine.
# Celine Tendobi

Celine Tendobi (Kinshasa, 1974) és una metgessa congolesa de l'Hospital Monkole especialitzada en obstetrícia i ginecologia que amb diverses iniciatives ha contribuït a la reducció en un 25% de la mortalitat de les dones embarassades.
Des de molt jove fa una tasca social a Kindele, un dels barris més pobres de la capital. Visita de manera freqüent tres dispensaris que hi ha a la selva, i que depenen de l'hospital Monkole, per tal d'atendre la salut de les dones més vulnerables. El 2013 va rebre el Premi al Desenvolupament i Igualtat de la Dona Africana d'Harambee Africa International per la seva implicació en la reducció de la mortalitat de les dones embarassades, la promoció de la salut de 30.000 dones embarassades en situació de risc, l'impuls de programes de prevenció del Sida en 5.000 dones i el desenvolupament d'una escola d'infermeria que el 2013 havia format a 500 infermeres. Aprofità el viatge per a recollir el guardó per recaptar diners per millorar les instal·lacions hospitalàries.

## Referències

* ↑ «La congoleña Celine Tendobi, premio Harambee, impartirá en Valladolid una conferencia sobre maternidad sin riesgo». Lainformacion.com, 11-11-2013 [Consulta: 22 juny 2016].
* ↑ «Celine Tendobi, una doctora con el ecógrafo a cuestas por la selva congoleña». Terra.es, 14-11-2013 [Consulta: 22 juny 2016]. Arxivat 9 August 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-08-09. [Consulta: 22 juny 2016].
* ↑ Álvarez, J. L. «La médico congoleña Celine Tendobi, premio Harambee 2013». Ideal, 14-11-2013 [Consulta: 22 juny 2016].
* ↑ «Celine Tendobi, Premio Harambee por su trabajo en Hospital Monkole». Europa Press, 14-11-2013 [Consulta: 22 juny 2016].
* ↑ EFE «Celine Tendobi, una doctora con el ecógrafo a cuestas por la selva congoleña». Eldiario.es, 14-11-2013 [Consulta: 22 juny 2016].

## Enllaços externs

* Entrevista a TV3
# Conradin Kreutzer

Conradin Kreutzer (Messekirch, Marcgraviat de Baden, 22 de novembre de 1780 - Riga, Letònia, 14 de desembre de 1849) fou un pianista, director d'orquestra i compositor alemany.
Després d'haver-se donat a conèixer avantatjosament com a pianista i cantant, es consagrà a l'estudi de la composició amb el famós Johann Georg Albrechtsberger, a Viena, estrenant a Stuttgart el 1812 la seva primera òpera Conradin von Schwaben. El gran èxit assolit per aquesta obra li reportà una ràpida nomenada, sent nomenat llavors mestre de capella del rei de Württemberg. Tornà a Viena el 1822, on continuà de manera brillant la seva carrera de compositor dramàtic, portant a l'escena fins a 30 òperes, de les que es poden considerar com a dignes d'especial menció Das Nachtlager in Granada (1834) i Der Verschwender (1836), que figuraren molts anys en el repertori clàssic alemany. També va compondre forces lieder, música de cambra i sacra i dintre d'aquesta l'oratori Die Sendung Mosis. Està enterrat al cementiri de l'església de Sant Francesc de Riga.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum 28 (2ª. part) pàg. 3528. ISBN 84-239-4582-0
# Cottus scaturigo

Cottus scaturigo és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 6 cm de llargària màxima.

## Reproducció

Assoleix la maduresa sexual en arribar a un 1 any d'edat. La fresa s'esdevé al març.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Itàlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Abbott

* Per a altres significats, vegeu «Lyman Abbott».
Abbott és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 300 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Abbott tenia 300 habitants, 124 habitatges, i 89 famílies. La densitat de població era de 199,7 habitants/km².
Dels 124 habitatges en un 29,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,9% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 28,2% no eren unitats familiars. En el 27,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,3% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 23,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.917 $ i la renda mediana per família de 55.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.750 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 19.062 $. Aproximadament el 6% de les famílies i el 8,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Abbott». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Abbott». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Le Croisty

Le Croisty (en bretó Ar C'hroesti) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 685 habitants. Fou creat el 1903 en escindir-se de Saint-Tugdual

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| - | 1 088 | 1 156 | 1 217 | 1 315 | 1 332 | 1 241 | 1 232 | 1 038 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 106 | 1 113 | 1 019 | 921 | 846 | 735 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Serge Lechat | |
| 2008- | Bruno Lavarec | |

## Referències

* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Població abans del cens de 1962
* ↑ Le Croisty al web de l'Insee
# La patrulla

La patrulla és una pel·lícula dramàtica espanyola d'ambient postbèl·lic dirigida el 1954 per Pedro Lazaga. Ambientada al final de la guerra civil espanyola, té un fort tarannà anticomunista i reflexa alguna de les vivències personals del propi director, que també va lluitar com a voluntari al Front Oriental.

## Argument

El 5 dem arç de 1939, un cop acabada la guerra civil espanyola, quatre amics (Paulino, Matías, Vicente i Enrique) es van una foto i es comprometen a tornar a reunir-se al mateix lloc deu anys després. Però no els serà fàcil. Paulino es barreja amb traficants d'estupefaents. Enrique marxa a lluitar al Front Oriental amb la Divisió Blava. Matías no pot evitar que el seu fill Matías s'enroli també a la Divisió Blava. Vicente es guanya la vida com a periodista i pretén Lucía, promesa d'Enrique, a qui ja donen per mort.

## Repartiment

* Conrado San Martín - Enrique
* José María Rodero - Vicente
* Antonio Almorós - Paulino
* Julio Peña - Matías
* Vicente Parra - Matías fill
* Marisa de Leza - Lucía

## Reconeixements

La pel·lícula fou seleccionada per al I Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià (1954), en el que va obtenir el guardó (Conquilla de Plata) al millor director (Pedro Lazaga) i a la millor actriu (Marisa de Leza).

## Referències

* ↑ Pedro Lazaga, a mano y a máquina per Joan Ripollès Iranzo
* ↑ Premis de l'edició del festival de 1954

## Enllaços externs

* La patrulla a la base de dades de la Biblioteca Nacional d'Espanya
* La patrulla a Historia de nuestro cine, rtve.es
* La patrulla (1954) al bloc cinefiliasantmiquel.
# Rasa de les Boixeres

La Rasa de les Boixeres és un corrent fluvial afluent per l'esquerra de la Riera de Gargallà el curs del qual transcorre íntegrament pel terme municipal de Montmajor (Berguedà).

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de les Boixeres està integrada per un total de 3 cursos fluvials, 2 dels quals són subsidiaris de 1r nivell. La totalitat de la xarxa suma una longitud de 2.359 m. que transcorren íntegrament pel terme municipal de Montmajor

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* 1 2 3 Mapa de l'ICC
* 1 2 3 4 «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 6 juny 2010].
# Joe

«Joe» té aquests significats:
# Charles Le Goffic

Charles Le Goffic (Lannion, 1863 – 1930) fou un poeta i crític literari bretó en llengua francesa. Fou mestre a Gap, Évreux, Nevers, i Le Havre. El 1886 fundà amb Maurice Barrès la revista literària Les Chroniques. El 1898 fundaria a Morlaix la Keuredigezh Broadel Breizh (Societat Nacional de Bretanya) amb Regís de L'Estourbeillon i Anatole Le Braz, per tal de demanar l'ensenyament en bretó i descentralització tant administrativa com cultural. El 1930 fou nomenat membre de l'Acadèmia Francesa.

## Obres

* 1879 Nous autres,
* 1882 Velléda
* 1888 Les Mémoires de Saint-Simon, amb Jules Tellier.
* 1889 Amour breton
* 1890 Les romanciers d'aujourd'hui
* 1891 Chansons bretonnes.
* 1892 Le crucifié de Kéraliès
* 1894 Passé l'amour
* 1895 Contes de l'Assomption
* 1896 Sur la côte
* 1897 La payse
* 1898 Morgane
* 1900 Le bois dormant
* 1901 Le Pardon de la reine Anne
* 1902-1922 L'âme bretonne, 4 vol.
* 1903 Les métiers pittoresques. L'erreur de Florence
* 1904 Les Sept-Iles. Les calvaires bretons
* 1906 Les bonnets rouges
* 1907 La cigarière
* 1909 Passions celtes. La double confession (Passé l'amour) La littérature française au XIXe siècle
* 1910 Ventôse. Le pays
* 1911 Fêtes et coutumes populaires.
* 1912 Racine, 2 vol.
* 1913 Le pirate de l'île Lern. Monsieur, Ernest Renan dans la Basse-Bretagne. Poésies complètes
* 1915 Dixmude
* 1916 Bourguignottes et pompons rouges
* 1917 Les marais de Saint-Gond. Steenstraëte. Sans nouvelles
* 1918 La guerre qui passe
* 1919 Saint-Georges et Nieuport. Les trois Maréchaux
* 1920 Bretagne. La littérature française aux XIXe et XXe siècles
* 1921 La Marne en feu. L'abbesse de Guérande. Chez les Jean Gouin. L'Odyssée de Jean Chevanton
* 1922 L'illustre Bobinet. Croc d'argent.
* 1926 Le treizain de la nostalgie et du déchirement. La visite nocturne
* 1927 Madame Ruguellon
* 1928 La Tour d'Auvergne
* 1929 Anthologie des poètes de la mer. Mes entretiens avec Foch, suivis d'un entretien avec le général Weygand.
* 1931 La Chouannerie : Blancs contre Bleus (1790-1800)
* 1933 Ombres lyriques et romanesques
# Comtat de Montagut

El comtat de Montagut és un títol nobiliari concedit l'any 1599 sobre la senyoria de Montagut (Garrotxa) a Guerau de Cruïlles de Santapau i de Cabrera, baró de Castellfollit, Mosset i Llagostera. Posteriorment passà als Negrell, als Margarit i als Bou. Actualment es troba vacant.

## Referències

* ↑ «Comtat de Montagut». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Karl Leonhard Reinhold

Karl Leonhard Reinhold (Viena, 26 octubre 1758 - Kiel, 10 d'abril de 1823) va ser un filòsof i, com a escriptor, el més important representant d'origen austríac de la Il·lustració alemanya. El seu fill Ernst Christian Gottlieb Reinhold (1793-1855) també va ser filòsof. Reinhold és reconegut com qui va preparar el terreny a la recepció de la filosofia transcendental crítica d'Immanuel Kant en l'àmbit lingüístic alemany. Va intentar elaborar la filosofia crítica com una «filosofia elemental», en la qual la raó i la sensibilitat són derivades des de la «facultat de representació» (Vorstellungsvermögen). Amb els seus escrits centrals relacionats, Versuch einer neuen Theorie des menschlichen Vorstellungsvermögen (Assaig d'una teoria de la facultat humana de representació, 1789), Beyträge zur Berichtigung bisheriger Missverständnisse der Philosophen, Erster Band (Contribucions per a la correcció dels malentesos dels filòsofs fins aquest, tom I, 1790) i Über das Fundament des philosophischen Wissens (Sobre el fonament del saber filosòfic, 1791), va oferir una significativa contribució al desenvolupament de la filosofia de l'idealisme alemany.

## Obres (selecció)

* Briefe über die Kantische Philosophie (Cartes sobre la filosofía kantiana), 1786-1787 (publicades en el Teutscher Merkur de Wieland).
* Versuch einer neuen Theorie des menschlichen Vorstellungsvermögens (Assaig d'una nueva teoría de la facultat de representació humana). Widtmann & Mauke, Praga y Jena, 1789.
* Beiträge zur Berichtigung bisheriger Missverständnisse der Philosophen. Vol. I, Jena, 1790.
* Über das Fundament des philosophischen Wissens (Sobre el fonament del saber filosòfic). Jena, 1791.
* Auswahl vermischter Schriften (Selecció miscelània d'escrits). 1797.

## Referències

* ↑ «Karl Leonhard Reinhold». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Article sobre KL Reinhold (anglès)
# Lira de Creta

La lyra (en grec: λύρα) és un instrument de corda fregada, tradicional de l'illa de Creta. L'instrument, de tres cordes, es disposa en posició vertical i no sempre recolza enlloc sinó que a vegades s'aguanta suspès a l'aire amb la mà esquerra. L'arc, a vegades incorpora uns picarols que sonen el mateix fregar les cordes. La lira de Creta, és considerat com la forma de supervivència més popular de la lira de Bizanci medieval, un avantpassat de la majoria dels instruments d'arc europeu. Morfològicament està emparentat directament amb el kamânche o kemânçe o kemençe tradicional de Turquia, la lijerica d'Hercegovina i Dalmàcia, i el gadulka de Bulgària. La lira de Creta, malgrat la coincidència de nom no té cap relació i no es pot confondre amb la lira de l'antiga Grècia. En la classificació de Hornbostel-Sachs pertany al grup: 321.321 dels llaüts amb caixa de ressonància en forma de bol. Són intèrprets destacats: Kostas Mountakis, Thanassis Skordalos, i Psarantonis.
* Lira de Creta i arc amb picarols, al Museu d'instruments tradicionals grecs, d'Atenes
* Diversos tipus de lires de Creta al mateix museu
* Arc de lira de Creta, amb picarols, al mateix museu
* Lira de Creta al Museu de la Mediterrània

## Enllaços externs

* Magrini, Tullia. 1997. The Cretan lyra and the Influence of Violin. Ethnomusicology OnLine 3
# Massapequa Park

Massapequa Park és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 17.499 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Massapequa Park tenia 17.499 habitants, 5.762 habitatges, i 4.932 famílies. La densitat de població era de 3.128 habitants/km².
Dels 5.762 habitatges en un 36,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,1% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 14,4% no eren unitats familiars. En el 12,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,32.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 16% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 79.403 $ i la renda mediana per família de 86.177 $. Els homes tenien una renda mediana de 60.083 $ mentre que les dones 36.982 $. La renda per capita de la població era de 29.781 $. Entorn de l'1% de les famílies i l'1,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Massapequa Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Massapequa Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rasa de la Rovira (Pinell)

* Aquest article tracta sobre el torrent de Pinell de Solsonès. Vegeu-ne altres significats a «Rasa de la Rovira».
La Rasa de la Rovira és un torrent afluent per l'esquerra de la Rasa de Torrent.
De direcció predominant cap a ponent, neix a 640 m. al nord de la masia de la Rovira i després de rebre per la seva esquerra la Rasa del Casó, desguassa al seu col·lector a 570 km. al sud de Llorenç.

## Municipis per on passa

Des del seu naixement, la Rasa de la Rovira passa successivament pels següents termes municipals.
Municipis :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi de Pinell de Solsonès | 2.077 | 86,40% |
| Per l'interior del municipi de Biosca | 207 | 8,61% |
| Fent frontera entre els municipis de Biosca (al sud) i de Pinell de Solsonès (al nord) | 120 | 4,99% |

## Xarxa hidrogràfica

La seva xarxa hidrogràfica està constituïda per cinc cursos fluvials la longitud total dels quals suma 5.459 m.

### Afluents destacables

   * La Rasa del Casó

### Distribució municipal

El conjunt de la xarxa hidrogràfica de la Rasa de la Rovira transcorre pels següents termes municipals:

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Sanaüja full de càlcul

## Referències

* 1 2 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ La suma de les longituds de cada terme municipal pot ser superior a la longitud total de la xarxa perquè els trams en els quals algun curs fluvial fa de frontera entre dos termes municipals, es comptabilitzen en els dos municipis fronterers.
# Jordi Gumí i Cardona

Jordi Gumí i Cardona (Barcelona, 28 d'abril de 1931 - 18 de setembre de 2013) fou un fotògraf català.

## Biografia

Es dedicà professionalment a la fotografia des del 1957, reeixint especialment en la il·lustració de llibres temàtics. El 1960 va fer la seva primera exposició individual, Impressions de Lapònia, i el 1968 va fer un estudi sobre l'obra d'Isidre Nonell que va rebre el premi Alfons Bonay i Carbó de l'Institut d'Estudis Catalans. El 1978 fou nomenat Maître photographe européen per l'Associació Europea de fotògrafs professionals.
Fou professor de fotografia a l'Escola Massana de Barcelona entre 1969 i 1996, i sotsdirector de l'Institut d'Estudis Fotogràfics de Catalunya (1973), ha publicat diversos llibres sobre tècnica fotogràfica. L'abril de 2010 fou guardonat amb la Creu de Sant Jordi per part de la Generalitat de Catalunya. També ha estat regidor de cultura a Tavertet.

## Obres

Les seves fotografies han il·lustrat llibres com:
* L'art romànic a Catalunya (3 volums, 1973-75)
* L'art popular a Catalunya (1976)
* L'Art del Menjar a Catalunya (1977)
* Ceràmica Popular Catalana (1978)
* L'Art Gòtic Català (2 volums 1977, 1979)
* La joguina a Catalunya (1981)
* El Llibre de les Bèsties (1983)
* Això és Catalunya (1989)
* Roma a Catalunya (1992)
* Les Catedrals de Catalunya (1994)
Altres obres seves són:
* Fotografia para Profesionales (1976)
* Diccionari de Tècniques Pictòriques (1987)
* Identificación de las Obras Pictóricas (1996)
* Apunts de fotografia (2004)
* La Pinacologia (2007)

## Referències

* ↑ «Mor el fotògraf Jordi Gumí». El Punt Avui, 13-09-2020. [Consulta: 13 setembre 2025].
* ↑ «Jordi Gumí i Cardona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 32 personalitats i 13 entitats». Arxivat de l'original el 2010-04-18. [Consulta: 13 abril 2010].

## Enllaços externs

* Jordi Gumí i Cardona - Lloc web oficial
# Comtat de Molbach

El comtat de Molbach o de Nörvenich fou una jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic situat al sud-oest de Colònia, a tocar del país de Jülich. La capital era Nörvenich a pocs quilòmetres a l'est de Düren, però els comtes van residir després al castell de Molbach, avui dia a la població d'Untermaubach, que al segle XII va esdevenir la capital. El comtat fou creat al segle XI i va passar per herència a Jülich al final del segle XII.

## Llista de comtes

* Adalbert I, testimoniat per primer cop el 1094 en una carta de donació de l'arquebisbe de Colònia Herman III. Torna a aparèixer en donació de l'arquebisbe Frederic I del 1109.
* Adalbert II, testimoniat en la carta en que Arnold de Colònia confirmava la fundació del monestir d'Hamborn per Gerard d'Hoinstath el 1139; en la carta de Conrad III d'Alemanya del 14 de setembre de 1141. Es va casar el 1133 amb Aleidis de Cuyk (vídua d'Arnold de Rode i filla d'Hendric senyor de Cuyk). Mort no abans del 1152.
* Adalbert II, testimoniat en carta del 22 de febrer de 1166; el 1166 feia de testimoni en una carta on s'anomena comte de Molbach (Albertus comes de Molbach) i feia també de testimoni en carta del 1172 on altre cop porta el mateix títol. Va morir el 21 de maig de 1177 i tres dies després la seva vídua Aleidis i la filla Albarada (Alveradis) feien una donació per la seva anima.
* Albarada o Alveradis, hereva, casada abans de 1177 amb Guillem II de Jülich el Gran (comte 1176-1207). A la mort del seu marit va cedir el comtat al seu successor Guillem III de Jülich (un parent llunyà), ja que el fill comú Guillem, havia mor jove. Es va casar després del 1207 en segones noces amb Otó senyor de Wickrath o Wikerode. Apareix identificada a vegades com a Albarada de Saffenberg per confusió del seu pare Adalbert de Mulbach amb Adalbert de Saffenberg que es va comprovar que eren dos comtes diferents. Apareix en donacions del 1208 i 1216. No se sap quan va morir però una carta del 26 d'abril del 1245 l'esmenta com a difunta.

## Referències

* Comtat de Nörvenich