OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brady (Nebraska)

Brady és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 366 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brady tenia 366 habitants, 155 habitatges, i 110 famílies. La densitat de població era de 428,2 habitants per km².
Dels 155 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,6% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 29% no eren unitats familiars. En el 27,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.000 $ i la renda mediana per família de 33.889 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.563 $ mentre que les dones 16.833 $. La renda per capita de la població era de 14.024 $. Aproximadament el 12,5% de les famílies i el 15,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brady». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brady». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dinami (escriptor)

Dinami, en llatí Dynamius, fou un escriptor i gramàtic romà de data incerta que va escriure l'obra Epistola ad Discipulum que és a la col·lecció Paraenetici Scriptores Veteres de Melchior Goldast. Podria ser el mateix que Dinami d'Arle.

## Referències

* ↑ Melchior Goldast ab Haiminsfeld. Paraenetici veteres ... cum notis Melchioris Haiminsfeldii Goldasti. Adjectae Cunradi Rittershusii conjecturae in panegyricos veteres. - Insulae ad Lacum Acronium, Joanns Ludovicus Brem 1604. Joanns Ludovicus Brem, 1604, p. 1–.
* ↑ Dynamius, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, pàg 1108
# Resolució 1714 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1714 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 6 d'octubre de 2006. Després de recordar les resolucions sobre la situació al Sudan, en particular les resolucions 1590 (2005), 1627 (2006), 1653 (2006), 1663 (2006), 1679 (2006), 1706 (2006) i 1709 (2006), el Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides al Sudan (UNMIS) fins al 30 d'abril de 2007.

## Resolució
### Observacions

El preàmbul de la resolució va acollir amb beneplàcit els progressos realitzats en l'aplicació dels acords de seguretat continguts en l'Acord de Pau Complet i també es va demanar a les parts que continuessin amb la implementació d'altres aspectes d'aquest acord. En aquest sentit, hi ha hagut una millora de la situació humanitària al Sudan del Sud.
Hi va haver preocupació per les restriccions imposades a la missió de la UNMIS i l'efecte sobre la seva capacitat de dur a terme el seu mandat amb eficàcia, i l'ús de nens soldat. A més, va reiterar la seva preocupació per la deterioració de la situació humanitària al Darfur i la necessitat de posar fi a tota violència i atrocitats en aquesta regió.
El Consell va acollir amb satisfacció la decisió de la Unió Africana d'ampliar el mandat de la Missió de la Unió Africana al Sudan fins al 31 de desembre de 2006.

### Actes

La resolució 1714 va decidir prorrogar el mandat de la UNMIS fins a finals d'abril de 2007, amb la intenció de renovacions posteriors. El Secretari General de les Nacions Unides Kofi Annan hauria d'informar cada tres mesos sobre l'aplicació del mandat de la UNMIS.
Finalment, va instar a totes les parts als acords relatius a la pau i la seguretat a Sudan a aplicar plenament aquests acords.

## Referències

* ↑ «Security Council extends United Nations Mission in Sudan until 30 April 2007». United Nations, 08-10-2006.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1701 a la 1800 (2006 - 2008)
* Conflicte del Darfur

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Caminho de Ferro de Moçâmedes

CFM Moçâmedes/Namibe–Dongo-Menongue :
El Caminho de Ferro de Moçâmedes (Ferrocarril de Moçâmedes) és una línia de ferrocarril d'Angola amb 860 km de longitud i un ample d'1.067 mm entre Namibe i Menongue. La línia és operada per l'empresa Caminhos de Ferro de Moçâmedes E.P. El port de la ciutat de Moçâmedes fou reanomenat Namibe en 1985, de manera que el ferrocarril a vegades és anomenat Caminho de Ferro do Namibe, tot i que l'empresa de ferrocarril manté el seu nom original com a denominació comercial.

## Història

La construcció del ferrocarril va començar en 1905, quan Angola era una colònia portuguesa. El ferrocarril es va obrir al trànsit el 1910, i es va estendre cap a l'interior fins que va arribar al seu terminal actual a Menongue (anteriorment Serpa Pinto) al desembre de 1961. La línia fou construïda originalment amb ample de via de 600mm, i passà a ferrocarril de via estreta amb ample de via sud-africà en 1950, coincidint amb la mida de les altres línies d'Angola i d'Àfrica meridional.
Després que Angola va obtenir la seva independència de Portugal el 1975 va esclatar la Guerra Civil angolesa, el que provocà la destrucció de la major part de la infraestructura ferroviària d'Angola. Quan la lluita va acabar en 2002, el govern d'Angola va tractar de restablir el servei ferroviari. El China Hyway Group va reconstruir el ferrocarril de Moçâmedes entre 2006 i 2015.
S'espera que el ferrocarril arribi a les mines de Chamutete i Cassinga.

## Referències

* ↑ «Stability key to development». China Daily Africa, 21-02-2014.
* ↑ «Moçâmedes Railroad, Angola, receives three more locomotives» (en anglès). Macauhub, 29-09-2014.
* ↑ The Geographical Digest. 1963. George Philip and Son, 1963, p. 69. «The 95 km. extension of the Mocamedes Railway from Cuchi to Serpa Pinto was inaugurated in December 1961. The railway, which uses the gauge of 3; 6", now has a total length of 754 km.»
* ↑ Foreign agricultural economic report: Angola. U.S. Department of Agriculture, Economic Research Service, 1961, p. 9. «The Mocamedes Railway extends only as far as Menongue (former Serpa Pinto), but could be extended to Zambia.»
* ↑ Durrant, A.E., A.A. Jorgensen, C.P. Lewis. Steam in Africa, London, 1981, Hamlyn.
* ↑ «Railways in Angola», 11-11-2010. [Consulta: 27 novembre 2010].
* ↑ «China Construction Hyway delivers Moçâmedes railway reconstruction project in Angola». Macauhub, 14-09-2015.
* ↑ «MOÇAMEDES RAILWAY». Railways Africa. Arxivat de l'original el 2012-03-21. [Consulta: 27 novembre 2010].

## Vegeu també

* Ferrocarril a Angola

## Enllaços externs

* O Inicio dos Caminhos-de-Ferro em Angola Arxivat 2019-02-21 a Wayback Machine. a angolabelazebelo.com
# MVRDV

MVRDV és una firma d'arquitectura i urbanisme dels Països Baixos fundada el 1993. Les sigles són les inicials dels cognoms dels tres arquitectes fundadors Winy Maas (1959), Jacob van Rijs (1964) i Nathalie de Vries (1965)

## Referències

* ↑ MVRDV: Profile
* ↑ Orlandoni, Alessandra: "Interview with Winy Maas" - The Plan 013, March 2006]
# Martin Egel

Martin Egel (Friburg de Brisgòvia, 1949) és un baix-baríton alemany d'òpera i concert, que va fer una carrera internacional. Va participar al Festival de Bayreuth de 1975 a 1986. També és ponent per a televisió i enregistraments.

## Biografia

Egel va néixer a Friburg im Breisgau com a fill de la cantant de contralt Marga Höffgen i del director de coral Theodor Egel. Va estudiar veu a Frankfurt i Basilea, i va debutar a l'escenari al Teatre de Basilea amb Le nozze di Figaro de Mozart el 1973, i va romandre membre del conjunt fins al 1980.
Al Festival de Bayreuth, Egel va aparèixer de 1975 a 1986, inclòs com a Donner al Jahrhundertring de 1977 a 1980. Va ser convidat als principals teatres d'òpera d'Alemanya i Europa. Va aparèixer com Melot a Tristany und Isolde de Wagner a l'òpera de Montecarlo el 1983. L'any següent va interpretar el paper principal de Le nozze di Figaro de Mozart al Liceu de Barcelona. Va actuar a Ulisse de Dallapiccola al Teatro Regio de Torí l'any 1987, i l'any següent com a Mestre de Música a Ariadne auf Naxos de Richard Strauss. El 1990, va interpretar el paper principal a Der fliegende Holländer de Wagner al Staatstheater Mainz, i com Telramund a Lohengrin de Wagner al Staatstheater Wiesbaden. Va aparèixer com Wotan a Das Rheingold de Wagner al Théâtre Graslin de Nantes el 1992. El 1996, va actuar a Cimarosa 's a Il mercato del Malmantile.
Egel va aparèixer en diverses produccions de televisió com a ponent i també va participar en enregistraments de música clàssica. També va treballar com a narrador de la literatura infantil moderna, com per exemple per al disc Onkel Martin singt und erzählt zur guten Nacht ("L'oncle Martín canta i explica històries per passar una bona nit").

## Referències

* ↑ Kutsch, K. J.; Riemens, Leo. Walter de Gruyter. Egel, Martin (en alemany), 2012, p. 1294. ISBN 978-3-59-844088-5.
* ↑ Martin Egel (en alemany). Bayreuth Festival [Consulta: 28 setembre 2020].
* ↑ Egel, Martin (en alemany). Bayerisches Musiker Lexikon Online [Consulta: 5 octubre 2020].
# Capvespre

El capvespre o crepuscle vespertí és el període de crepuscle astronòmic que segueix la posta de sol i precedeix la caiguda de la nit. En dies serens, en els primers moments d'aquest període encara pot quedar prou llum al cel per poder llegir a l'exterior sense necessitat de llum artificial. Tanmateix, al final del crepuscle civil (quan la Terra gira fins al punt que el centre del disc solar es troba 6° per sota de l'horitzó local), sí que fa falta llum artificial. El concepte de crepuscle vespertí se sol referir al crepuscle astronòmic, el moment més fosc del crepuscle abans de la caiguda de la nit.

## Definicions tècniques

El final del capvespre és el moment que ve just abans del mínim lluminós del cel nocturn. Ara bé, tècnicament, les tres fases del crepuscle vespertí es defineixen de la manera següent:
* En el crepuscle civil, el centre del disc solar baixa a 6° per sota de l'horitzó al vespre. Encara es poden distingir objectes i, si les condicions meteorològiques ho permeten, alguns estels i planetes es poden començar a veure a ull nu. En aquest moment, el cel es presenta de molts colors diferents, incloent-hi el taronja i el vermell. Una vegada passat aquest moment, pot caldre llum artificial per fer coses a l'exterior, segons les condicions atmosfèriques i la ubicació de l'observador.
* En el crepuscle nàutic, el Sol es mou aparentment a 12° per sota de l'horitzó al vespre. En aquest moment, els objectes costen més de distingir i els estels i els planetes brillen més.
* En el crepuscle astronòmic, el Sol baixa a 18° per sota de l'horitzó al vespre. Arribat aquest moment, el Sol deixa d'il·luminar el cel i, per tant, d'interferir amb les observacions astronòmiques.

## Galeria

* Seattle (Estats Units) durant el crepuscle nàutic
* Crepuscle civil a Porto Covo, a la costa occidental de Portugal
* Crepuscle astronòmic vist des d'una finestra d'avió
* Crepuscle astronòmic al Magere Brug d'Amsterdam (Països Baixos)
* Vista des del Parc Ibirapuera de São Paulo (Brasil) durant el crepuscle civil
* Siluetes d'arbres davant del cel vespertí
* Crepuscle civil a Albi (França)
* Badia d'Ammudi, a Santorini (Grècia), al vespre
* Crepuscle vespertí a Siltasaari, a Hèlsinki (Finlàndia)
* Crepuscle nàutic a Vancouver, a la Colúmbia Britànica (Canadà)

## Referències

* ↑ «capvespre». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «capvespre» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* 1 2 «Rise, Set, and Twilight Definitions» (en anglès). Observatori Naval dels Estats Units. Arxivat de l'original el 2015-08-14. [Consulta: 26 novembre 2022].
* ↑ Van Flandern, T. «Low precision formulae for planetary positions» (en anglès). Astrophysical Journal Supplement Series, vol. 31, 3, 1980, pàg. 391. Bibcode: 1979ApJS...41..391V. DOI: 10.1086/190623.
* ↑ «Dusk – Definition and Meaning» (en anglès). www.timeanddate.com.
# Torre del Remei

La Torre del Remei és una obra del municipi de Bolvir (Cerdanya) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'arquitecte n'és Calixte Freixa i Pla.

## Descripció

És una mansió-vila típica de començaments de segle xx, amb una ordenació simètrica estricta.
Està formada per dos eixos de simetria amb confluència a la part central de la casa, que està coronada per una cúpula o lluerna. Hi ha soterrani, planta baixa, pis principal, pis secundari i golfes. La distribució funcional interior ha desaparegut per transformar-se en un hotel de cinc estrelles projecte realitzat pels arquitectes Espinet-Ubach.
La planta original no s'ha modificat. La casa ha estat perllongada amb dos cossos ovalats a la part d'orient i d'occident, seguint les coordenades de la tipologia preexistent i creant una arquitectura totalment integrada. L'hotel té capacitat per onze habitacions, d'elles set són "suites", dos menjadors i tres sales d'estar.

## Vegeu també

* Sequoies de la Torre del Remei

## Referències

* ↑ «El Remei». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 21 agost 2020].
* ↑ Oliva, Joan. Tot la Cerdanya - Guia del Pirineu (en català, francès i anglès). Lleida: Amunt i Avall, 1995, p. 135. ISBN 84-920089-6-2.
* 1 2 «Torre del Remei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* Hotel Torre del Remei
# Andrònic Paleòleg (gendre de Teodor I)

Andrònic Paleòleg, en grec medieval Ἀνδρόνικος Παλαιολόγος, fou un funcionari romà d'Orient de la noble família dels Paleòlegs.
Es va casar amb Irene Làscaris, la filla gran de l'emperador Teodor I Làscaris que romania a Nicea, ja que Constantinoble estava ocupada pels llatins. Així va esdevenir el gendre de l'emperador assolint una posició rellevant a la cort.
No es coneix el seu origen ni res dels primers anys de la seva vida, vida, fins i tot el seu nom és dubtós, ja que el metropolità d'Efes, Nicolau Mesarites, que va celebrar el seu matrimoni, l'anomena Constantí Ducas Paleòleg. Tots els cronistes romans d'Orient, començant per Jordi Acropolita que es la font principal de la seva vida, l'anomenen Andrònic, i es creu que Nicolau Mesarites va cometre un error, o potser un copista posterior.
Se sap que va participar l'any 1211 en una batalla contra l'Imperi Llatí d'Orient, i que va lluitar en la defensa d'algunes ciutats contra Enric I de Flandes, va ser capturat però deixat en llibertat. Es va casar amb Irene Làscaris, la filla gran de Teodor I Làscaris. Després del seu matrimoni, Andrònic va ser nomenat dèspota i es va convertir en l'hereu natural de Teodor, que no havia tingut fills mascles. Va morir poc després, d'un problema sexual no identificat, segons Jordi Acropolita, i Irene es va tornar a casar amb Joan III Ducas Vatatzes, que va succeir Teodor com a emperador.

## Referències

* ↑ Macrides, Ruth. George Akropolites: the history: introduction, translation and commentary. Oxford: Oxford University Press, 2007, p. 148-150, 153-154. ISBN 9780199210671.
* ↑ Cheynet, J.C. (et al.). Etudes prosopographiques. París: Publications de la Sorbonne, 1986, p. 172-174. ISBN 9782859441104.
# Ali Fergani

Ali Fergani (àrab: علي فرقاني) (Onnaing, 21 de setembre de 1952) és un exfutbolista algerià de les dècades de 1970 i 1980.
Fou internacional amb la selecció d'Algèria amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1982.
Pel que fa a clubs, destacà a NA Hussein Dey i JE Tizi-Ouzou.
Trajectòria com a entrenador:
* 1989-1990: JS Kabylie
* 1993: MC Alger
* 1993-1994: Chabab Mohammédia
* 1994-1995: MC Oran
* 1995-1996: Algèria
* 1996-1998: Olympique Béja
* 1999: AS Marsa
* 1999-2000: Olympique Béja
* 2000-2001: US Monastir
* 2001: Espérance de Tunis
* 2003-2004: CA Bizerte
* 2004-2005: Algèria
* 2011: Algeria A'

## Referències

* ↑ «Ali Ferghani Biography and Statistics». Sports Reference. Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 11 juliol 2009].
* ↑ Ali Fergani Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Pierrend, Jose Luis. «African Player of the Year 1981». RSSSF. [Consulta: 11 juliol 2009].
* ↑ Ali Fergani a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Mubarak, Hassanin. «Algeria National Team Coaches». RSSSF. Arxivat de l'original el 3 juny 2009. [Consulta: 11 juliol 2009].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2010-11-12.
* ↑ EN A' : Ali Fergani nouveau sélectionneur Arxivat 2012-02-13 a Wayback Machine.; DZFoot.com, 10 octubre 2011.
# Llac de Hallwil

El Llac de Hallwil (en alemany Hallwilersee) és un llac de Suïssa que es troba en els cantons d'Argòvia i Lucerna. El seu nom prové de la família Hallwyl i del poble proper de Hallwil.
Ocupa una superfície de 10,3 km² dels quals 5/6 parts es troben al districte de Lenzburg, mentre que la resta està situat al districte de Hochdorf. Es troba a 449 m sobre el nivell del mar i té una profunditat màxima de 48 m. Té una llargada d'1,5 km. Forma part de la conca del riu Aar.

## Enllaços externs

* (alemany) Webcam
* (francès) La volta al Llac de Hallwil fins al château envoltat d'aigua
# Llac de Constança

El llac de Constança (en alemany Bodensee) és un llac de l'Europa central travessat pel Rin.
Està situat a una altitud de 395 m sobre el nivell del mar. La seva superfície és de 536 km², tot i que el 2004 es va calcular que arribava als 571 km² en el nivell de crescuda. És el tercer llac més gran de l'Europa central, després del Balaton i del llac Léman. El volum d'aigua aproximat és de 55 km$^³$. La màxima profunditat és de 252 metres al centre de la part oriental (l'Obersee). Es divideix en quatre parts: l'Obersee, l'Überlinger See, el Zeller See i l'Untersee.
El llac de Constança fa de frontera entre Alemanya al nord, Suïssa al sud i Àustria a l'est; la ciutat alemanya de Constança forma un enclavament a la riba suïssa. Les seves ribes densament poblades toquen els estats federals alemanys de Baden-Württemberg i de Baviera, els cantons suïssos de Turgòvia i Sankt Gallen i l'estat austríac de Vorarlberg.

## Història

En l'antigor s'anomenava Brigantinus Lacus i Lacus Brigantiae, segons Ammià Marcel·lí, i segons Pomponi Mela era el Lacus Venetus (més aviat la part nord) i Lacus Acronius (més aviat la part sud). Els antics tenien l'opinió de que el llac s'omplia amb les aigües del Rin, però que el riu no es barrejava amb les aigües del llac. Segons Estrabó, el llac es trobava a un dia de viatge de les fonts de l'Íster (Danubi), i a les seves ribes hi vivien els helvecis al sud, els vindèlics al nord i els rètics al sud-est. Ammià Marcel·lí diu que el llac tenia forma circular i 360 estadis de longitud, i que les seves ribes estaven cobertes de boscos impenetrables. L'emperador romà Tiberi va derrotar els vindèlics en un combat naval a les seves aigües, segons Estrabó.
El 2 de juliol de 1900 el Comte Ferdinand von Zeppelin i 5 persones més volen en el vol inicial del primer dirigible de Zeppelin, el Zeppelin LZ 1. El vol, que començava a l'hangar flotant del Llac de Constança, va tenir una durada aproximada de 20 minuts.

## Llista (no exhaustiva) de poblacions que envolten el llac
### Àustria

* A l'estat de Vorarlberg
* Bregenz
* Lochau

### Alemanya

* A Baviera
** Lindau
* A Baden-Württemberg
** Kressbronn
** Langenargen
** Friedrichshafen
** Immenstaad
** Meersburg
** Unteruhldingen
** Überlingen
** Dingelsdorf
** Constança
** Allensbach
** Radolfzell

### Suïssa

* Al cantó de Sankt Gallen
** Altenrhein
** Rorschach
* Al cantó de Turgòvia
** Arbon
** Romanshorn
** Kreuzlingen

## Referències

* ↑ Zimmermann, Rolf. A look at Lake Constance. Constança: Verlag Stadler, 2015, p. 34-36, 89. ISBN 9783797705938.
* ↑ Smith, William (ed.). «Brigantinus Lacus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ De Syon, Guillaume. Zeppelin!: Germany and the Airship, 1900-1939 (en anglès). JHU Press, 2007, p.23. ISBN 0801886341.
# Llengües formosanes

Les llengües formosanes són un conjunt de llengües austronèsies parlades a Taiwan abans de l'arribada de la cultura xinesa, i totes elles estan extingides o seriosament amenaçades per la substitució lingüística en favor del xinès. Els parlants nadius viuen en zones de muntanya de l'interior de l'illa i no supera els 200000 entre les diferents varietats.
Les llengües formosanes mantenen ordres diferents de la frase, amb tendència a col·locar el verb al principi de l'oració. Dins l'inventori de fonemes, destaca un sistema vocàlic reduït (la majoria de llengües tenen únicament quatre vocals) i un sistema consonàntic mitjà (al voltant de les vint).
Alguns dels idiomes amb més pes dins d'aquest grup són la llengua atayal, amis, puyuma, papora, rukai i tsou.

## Referències

* ↑ http://proel.org/index.php?pagina=mundo/austrica/austrone/formosiano
* ↑ Li, Paul Jen-kuei. 1998. "台灣南島語言 [The Austronesian Languages of Taiwan]." Dins de Li, Paul Jen-kuei. 2004. Selected Papers on Formosan Languages. Taipei, Taiwan: Institute of Linguistics, Academia Sinica.
# Llista d'alcaldes de Vallromanes

Llista d'alcaldes de Vallromanes:
* Genís Guàrdia i Roca (1933 - 1934)
* Antoni Duran i Clivillers (1934 - 1936)
* Isidre Bosch i Corbera (1936 - 1936)
* Josep Cirera i Mogas (1936 - 1936)
* Vicenç Rabassa i Rigall (1936 - 1936)
* Vicenç Solé i Trilla (1936 - 1936)
* Josep Romero i Ontiveras (1936 - 1937)
* Josep Montasell i Barnet (1937 - 1938)
* Pere Lluch i Armengol (1939 - 1941)
* Miquel Bernaus i Figuera (1941 - 1952)
* Llorenç Ballester i Campins (1952 - 1960)
* Joan Casacuberta i Pont (1960 - 1967)
* Josep Bosch i Bellavista (1967 - 1979)
* Josep Pericas i Corbera (1979 - 1995)
* Maria Cabot i Gibert (1995 - 2003)
* Violant Mascaró i López (2003 - 2004)
* Maria Cabot i Gibert (2004 - 2009)
* Lurdes Prims i Jané (2009 - 2012)
* Mariluz Muñoz i Rodríguez (2012 - 2013)
* David Ricart i Miró (2013 -)

## Enllaços externs

* Diccionari biogràfic d'alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental, del Museu de Granollers, amb les biografies dels alcaldes