# Difluorur de criptó

El difluorur de criptó és un compost químic de criptó i fluor, la qual fórmula és ${\ce {KrF2}}$. Fou el primer compost de criptó que fou sintetitzat. És un sòlid volàtil i blanc, inestable a temperatura ambient. L'estructura de la molècula és lineal ${\ce {F-Kr-F}}$, amb distàncies d'enllaç ${\ce {Kr-F}}$ de 188,9 pm. Reacciona amb àcids de Lewis fort per formar sals dels cations ${\ce {KrF+}}$ i ${\ce {Kr2F^{3+}}}$.

## Síntesi

L'any 1963 D.R. Mackenzie sintetitzà per primer cop difluorur de criptó irradiant amb electrons una cambra que contenia criptó i fluor a –150 °C. El difluorur de criptó pot ser sintetitzat utilitzant varis mètodes diferents incloent-hi cabal elèctric, fotoquímica, cable calent, bombardeig de protons i irradiant criptó amb rajos ultraviolats en una atmosfera de fluor-argó a -265 graus. El producte pot ser emmagatzemat a −78 °C sense descomposició.

## Estructura

El diflorur de criptó pot tenir dues formes cristal·logràfiques: α i β. La forma ${\ce {\beta-KrF2}}$ generalment existeix per damunt de −80 °C, mentre que la forma ${\ce {\alpha-KrF2}}$ és més estable a temperatures més baixes. La cèl·lula d'unitat de ${\ce {\alpha-KrF2}}$ és tetragonal centrat al cos.

## Química

El diflorur de criptó és principalment un potent oxidant i un agent fluorant: per exemple, pot oxidar l'or al seu estat d'oxidació més alt conegut, +5. És més potent fins i tot que el fluor elemental a causa de la disminució de la distància d'enllaç (F-F a Kr-F) amb potencial de reducció de 3,5 V, fent-lo l'agent oxidant més conegut, encara que el tetrafluorur de criptó ${\ce {KrF4}}$ podria ser fins i tot més fort:
${\ce {7 KrF2(g) + 2Au(s) -> 2 KrF+AuF6^{-}(s) + 5 Kr(g)}}$
El ${\ce {KrF+AuF6^{-}}}$ descompon a 60 °C a fluorur d'or(V), criptó i gasos de fluor:${\ce {KrF+AuF6^- -> AuF5(s) + Kr(g) + F2(g)}}$
El difluorur de criptó també pot oxidar directament el xenó a hexafluorur de xenó:
    ${\ce {3 KrF2 + Xe -> XeF6 + 3 Kr}}$
${\ce {KrF2}}$ es emprat per sintetitzar el catió altament reactiu ${\ce {BF^{6+}}}$. Reacciona amb el pentafluorur d'antimoni ${\ce {SbF5}}$ per formar la sal ${\ce {KrF+AuF6^{-}}}$; el catió ${\ce {KrF+}}$ és capaç d'oxidar el ${\ce {BrF5}}$a ${\ce {BrF^{6+}}}$ i el ${\ce {ClF5}}$ a ${\ce {ClF^{6+}}}$. El diòxid de criptó és capaç d'oxidar l'argent al seu estat d'oxidació +3, reaccionant amb argent elemental o amb fluorur d'argent ${\ce {AgF}}$ per produir trifluorur d'argent ${\ce {AgF3}}$.

## Referències

* ↑ Grosse, A. V.; Kirshenbaum, A. D.; Streng, A. G.; Streng, L. V. «Krypton Tetrafluoride: Preparation and Some Properties». Science, 139, 3559, 1963, pàg. 1047–8. DOI: 10.1126/science.139.3559.1047. PMID: 17812982.
* 1 2 Lehmann, J «The chemistry of krypton». Coordination Chemistry Reviews, 233-234, 2002, pàg. 1. DOI: 10.1016/S0010-8545(02)00202-3.
* ↑ Levy, Janey.. Krypton. Nova York: Rosen Pub. Group, 2009. ISBN 9781404217782.
* 1 2 Holleman, A. F.; Wiberg, E. (2001), Inorganic Chemistry, San Diego: Academic Press, ISBN 0-12-352651-5
* 1 2 W. Henderson. Main group chemistry. Great Britain: Royal Society of Chemistry, 2000, p. 149. ISBN 0-85404-617-8.
* ↑ Charlie Harding; David Arthur Johnson; Rob Janes. Elements of the p block. Great Britain: Royal Society of Chemistry, 2002, p. 94. ISBN 0-85404-690-9.
* ↑ John H. Holloway; Eric G. Hope. A. G. Sykes. Advances in Inorganic Chemistry. Academic Press, 1998, p. 60–61. ISBN 0-12-023646-X.
* ↑ A. Earnshaw; Norman Greenwood Chemistry of the Elements. 2nd. Elsevier, 1997, p. 903. ISBN 9780080501093.
* ↑ http://pubs.acs.org/doi/abs/10.1021/ic00190a049