OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illes Glorioses

Les illes Glorioses (en Francès: Îles Glorieuses o també Archipel des Glorieuses) és un grup d'illes i illots deshabitats que sumen 5 km² i que pertanyen a l'Estat Francès. Formen part de les Illes Esparses de l'Oceà Índic.
Es troben al nord del canal de Moçambic, 160 km al nord-est de Madagascar.

## Economia

Les illes tenen una zona econòmica exclusiva (EEZ) de 48.350 km². Hi ha ancoratges fora costa, i l'illa Grande Glorieuse té una pista d'aterratge de 1.300 m de llarg.

## Història

Encara que possiblement els navegants àrabs ja els coneixien, els Glorieuses van ser nomenats i assentats en 1880 per un francès, Hipòlit Caltaux, que va establir una plantació de cocos en la Gran Glorieuse. L'arxipèlag es va convertir en una possessió francesa el 1892 quan el capità Richard dels Primauget va fer una reclamació formal. El 1895, l'Illa Gloriosa va passar a formar part de la colònia de Mayotte i les seves dependències.
De 1914 a 1958 es van atorgar concessions per a explotar les illes a empreses de les Seychelles. Les illes són avui reserves naturals amb una estació meteorològica guarnida per tropes franceses (La Legió Estrangera Francesa). Malgrat que les Illes Glorioses mai han estat part del Protectorat Malgaix sinó part de la colònia de Mayotte i dependències, llavors part de les Comores Franceses, Madagascar ha reclamat la sobirania sobre les illes des de 1972 les Comores reclamen Mayotte i les Illes Glorioses. Les Seychelles van reclamar les illes també abans de l'Acord de Límits Marítims entre França i les Seychelles.
El 2012, França va crear el parc naturel marin des Glorieuses, una àrea marina protegida, per a preservar la flora i la fauna en perill de les illes.

## Referències

* ↑ «Disputes - International» (en anglès). Central Intelligence Agency. Arxivat de l'original el 2011-10-20. [Consulta: 10 agost 2020].
* ↑ «Parc naturel marin des Glorieuses - Parcs naturels marins - Organisation - L'Office - Agence française pour la biodiversité». [Consulta: 10 agost 2020].
# Théodore Verhaegen

Pierre-Théodore Verhaegen (nascut el 1796 a Brussel·les i mort el 1862 a la mateixa ciutat) va ser un advocat belga i líder del Partit Liberal que va contribuir a fundar el 1846, va ser diputat, president de la Cambra i batlle de Watermael-Boitsfort. És un dels fundadors de la Universitat Lliure de Brussel·les (ULB) que va col·locar sota el signe del lliure examen. Membre de la lògia els Amics Filantrops del Grand Orient de Belgique, va ser llavors el Gran Mestre del Grand Orient de Belgique de 1854 a 1862 tot continuant sent catòlic practicant.
La Saint-Verhaegen és cada any un moment festiu intens de la vida de la Universitat Lliure de Brussel·les, té lloc el 20 de novembre, data de l'aniversari de la fundació de la universitat.
La càtedra Théodore Verhaegen, fundada el 1983 a la Universitat lliure de Brussel·les, és una càtedra de maçonologia, és l'única càtedra universitària existent consagrada a la francmaçoneria. Després d'haver estat presidida per Hervé Hasquin, la càtedra Théodore Verhaegen és actualment dirigida per Luc Nefontaine.
És enterrat al cementiri de Brussel·les, a Evere.

## Enllaços externs

* Chaire Théodore Verhaegen vue de l'ULB. Arxivat 2008-03-06 a Wayback Machine.
* Chaire Théodore Verhaegen vue du GOB.
* Le site de Luc Nefontaine. Arxivat 2008-09-20 a Wayback Machine.
# Théodule Ribot

Théodule-Augustin Ribot (8 d'agost de 1823- 11 de setembre de 1891) va ser un pintor francès especialitzat en el realisme.
Va néixer a Saint-Nicolas-d'Attez, i va estudiar a l'École des Arts et Métiers de Chalons abans de traslladar-se a París el 1845. Allà va trobar feina de decoració de marcs daurats per un fabricant de miralls. També va estudiar al taller d'Auguste-Barthélémy Glaize. Després d'un viatge a Algèria el 1848, va tornar el 1851 a París, on va continuar fent la seva vida com a artesà.
Va debutar al Saló de París el 1861 amb diverses pintures de temes de cuina. Els col·leccionistes van comprar les obres, i els seus quadres als Salons de 1864 i 1865 van ser premiats amb medalles.
El 1878, Ribot va rebre la Legió d'Honor. En aquesta època, ja malalt, va deixar de pintar i es va traslladar a Colombes, on va morir el 1891.

## Referències

* Turner, J. (2000). From Monet to Cézanne: late 19th-century French artists. Grove Art. New York: St Martin's Press. ISBN 0-312-22971-2
# Tewara cranwellae

Tewara cranwellae és una espècie de peix de la família dels creèdids i l'única del gènere Tewara.

## Etimologia

Tewara fa referència a l'illa Tewara a Papua Nova Guinea.

## Descripció

Fa 7 cm de llargària màxima.

## Alimentació

El seu nivell tròfic és de 3,23.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal (entre 0 i 5 m de fondària) i de clima temperat, el qual viu al Pacífic sud-occidental: és un endemisme de Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és baix (10 de 100).

## Referències

* 1 2 3 Griffin, L. T., 1933. Descriptions of New Zealand fishes. Trans. N. Z. Inst. Vol. 63 (pt 2): 171-177, Pls. 24-25.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 Paulin, C. i C. Roberts, 1992. The rockpool fishes of New Zealand (Te ika aaria o Aotearoa). Museum of New Zealand (Te Papa Tongarewa). 177 p. Pàgs. 147 i 148.
* ↑ Sea Around Us (anglès)
* ↑ Species in Pacific Ocean - FishBase (anglès)
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series No. 19. 279 p. Pàg. 263.
* ↑ Ayling, Tony & Geoffrey Cox, 1982. Collins Guide to the Sea Fishes of New Zealand. William Collins Publishers Ltd, Auckland, Nova Zelanda. ISBN 9780002169875.
* ↑ All fishes of New Zealand - FishBase (anglès)
* ↑ New Zealand Endemic Marine Fish Checklist (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Bibliografia

* Nelson, J. S., 1985. On the interrelationships of the genera of Creediidae (Perciformes: Trachinoidei). Jap. J. Ichthyol. 32(3): 283-293.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
# Tigre (desambiguació)

«Tigre» té aquests significats:
* Tigre (Panthera tigris), mamífer de la família dels felins
* Mosquit tigre (Aedes albopictus), mosquit de la família del culícids
* Tigre (regió), regió ètnica del nord d'Etiòpia
* Regió Autònoma de Tigre, unitat administrativa d'Etiòpia existent entre 1987 i 1991
* Província de Tigre, antiga província d'Etiòpia
* Tigre o llengua tigre, llengua semítica eritrea i nord del Sudan, part de la branca de l'etiòpic septentrional
* Poble tigre, grup ètnic que viu a Eritrea i el Sudan que parla la llengua tigre, emparentat amb els tigrinya i els beja
* Elizalde Tigre, tipus de motor d'aviació fabricat per Elizalde
# Isabel Ferrer i Sabrià

Isabel Ferrer i Sabrià (Vilanova i la Geltrú, 15 de novembre de 1852 - Paterna, Horta Oest, 20 de novembre de 1936) fou una religiosa, cofundadora de la Congregació de les Germanes de la Doctrina Cristiana. Morta en començar la Guerra Civil espanyola, és venerada com a beata per l'Església catòlica.

## Biografia

Nascuda a Vilanova, als 28 anys s'uní a Miquela Grau i Esperança Pasqual per fundar un institut religiós d'ensenyament cristià, el de les Germanes de la Doctrina Cristiana, fundat el 26 de novembre de 1880 a Molins de Rei. Destacà per la seva dedicació als més necessitats.
En esclatar la Guerra Civil, el 19 de juliol de 1936 la comunitat hagué de deixar la casa de la congregació de Carlet (València). La superiora, Maria dels Àngels Lloret i Martí i setze germanes més, que no pogueren reunir-se amb altres familiars, s'aplegaren i formaren una comunitat, refugiades en una casa llogada al carrer de Chapí, 7, de València. Entre elles hi havia Isabel Ferrer.
Dues en foren detingudes i afusellades el 26 de setembre. El 20 de novembre, una patrulla de milicians les va detenir; foren portades a Paterna i les quinze germanes foren afusellades. Aquell dia es commemora llur martiri.
Les disset foren beatificades com a màrtirs el dia 1 d'octubre de 1995.

## Referències

* ↑ Martyrs of the Religious Persecution during the Spanish Civil War (†1934, 1936-39)
* ↑ Martyrs de la Guerre Civile Espagnole
* ↑ El santo del día
* ↑ Santoral de novembre

## Enllaços externs

* Estampa realitzada per la seva Congregació, a FLICKR
# Intville-la-Guétard

Intville-la-Guétard és un municipi francès, situat al departament del Loiret i a la regió de Centre. L'any 2007 tenia 100 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Intville-la-Guétard era de 100 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 6 eren unipersonals (3 homes vivint sols i 3 dones vivint soles), 10 parelles sense fills i 20 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 43 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 42 eren cases i 1 era un apartament. Dels 35 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien tres cambres, 9 en tenien quatre i 23 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 25 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Intville-la-Guétard el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 60 persones, 49 eren actives i 11 eren inactives. De les 49 persones actives 45 estaven ocupades (25 homes i 20 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 11 persones inactives 4 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció i 1 d'una empresa de transport.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Intville-la-Guétard hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 572 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Intville-la-Guétard a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Intville-la-Guétard a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Jacques Frédéric Français

Jacques Frédéric Français (1775-1833), fou un matemàtic i militar francès, que va difondre l'obra del seu germà sobre equacions diferencials parcials.

## Vida i Obra

Els germans Français, fills d'un botiguer, van néixer a Saverne amb set anys de diferència. Jacques Frédéric, el més jove, després de ser un excellent estudiant a l'escola d'Estrasburg, es va enrolar en l'exèrcit el 1793 al cos d'enginyers. El 1797 va ser admès a l'École polytechnique i el 1800 va ingressar a l'École du Genie (l'escola militar d'enginyers). Va participar en l'expedició a Egipte de Napoleó el 1801. En retornar és ascendit a comandant de sapadors i destinat al quarter general del cos.
Després de participar en diverses accions militars (una de les quals a Estrasburg, sota comandament d'Étienne-Louis Malus), el 1811 és nomenat professor d'art militar a l'École d'Application du Génie et de l'Artillerie de Metz, càrrec que mantindrà fins a la seva mort.
Els primers treballs matemàtics publicats per Jacques Frédéric eren com els del seu germà gran, sobre equacions diferencials parcials. Després de la mort del seu germà (1810), Jacques Frédéric va treballar amb els manuscrits que aquest havia deixat i, durant els anys posteriors, va publicar una barreja del seus treballs amb els del seu germà difunt.

## Referències

* ↑ Taton, Dictionary of Scientific Biography.
* ↑ Grattan-Guiness, pàgina 211 i ss.
* ↑ O'Connor & Robertson, MacTutor History of Mathematics

## Bibliografia

* Grattan-Guinness, Ivor. Convolutions in French Mathematics, 1800–1840 (en (anglès)). Nova York: Springer, 1990. ISBN 978-3-0348-7813-5.
* Caparrini, Sandro «On the Common Origin of Some of the Works on the Geometrical Interpretation of Complex Numbers» (en (anglès)). Two Cultures. Birkhauser, 2006, pàg. 139-151. DOI: 10.1007/3-7643-7540-X_11.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Jacques Frédéric Français» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Taton, René. «Français, François (Joseph) & Jacques Frèdèric». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 31 gener 2016].
# Tip y Top

Tip y Top van ser una parella humorística espanyola, de gran èxit en els anys 50, formada per Luis Sánchez Polack (Tip) i Joaquín Portillo (Top).
Es van donar a conèixer en els cinquanta a dos programes de Radio Madrid, el primer anomenat Bautista y Don Ezequiel i el posterior Horóscopos y Espadas que tenia una introducció que deia més o menys
| « | "Siete gatos bereberes, cuarenta pelos de un viudo, salsa verde con percebes, zaragatona y engrudo. Zanguanga, zanguanga, échale más chicha y menos mandanga. Gira la caldera, gira la caldera..." | » |

## Història

Polack i Portillo es van conèixer a mitjan anys quaranta als estudis de Radio Madrid, de la Cadena SER, on formaven part del quadre d'actors. En nom del duo el va suggerir un altre professional de l'emissora: Eduardo Ruiz de Velasco.
Les seves intervencions en diferents espais de la Cadena SER aviat es van fer populars. Especialment destacat va ser el seu pas pel cèlebre programa Cabalgata fin de semana, que conduïa Bobby Deglané.
Van conrear un humor de l'absurd, vorejant el surrealisme, que va fer les delícies dels radiooients, als quals van sobrenomenar Tipitopianos.
Tots dos van intervenir junts en algunes pel·lícules, totes elles comèdies, com Amor sobre ruedas (1954), de Ramón Torrado; Manolo, guardia urbano (1956), de Rafael J. Salvia; Un ángel pasó por Brooklyn (1957), de Ladislao Vajda; Las chicas de la Cruz Roja (1958), de nou amb Sàlvia o El día de los enamorados (1959), de Fernando Palacios.
Van ser igualment pioners en un nou mitjà de comunicació: la televisió. Van debutar amb els seus sketches a TVE el 1957, tan sols uns mesos després que la primera cadena de TV espanyola comencés les seves emissions.
La parella es va dissoldre de forma amistosa el 1961 quan Portillo va decidir dedicar-se a cuidar a la seva esposa que havia caigut malalta. Anys després, Polack reprendria l'estil creat al costat de Portillo en formar amb José Luis Coll un dels duos còmics més famosos a Espanya: Tip y Coll.
Tip i Top van rebre el Premi Ondas el 1955.

## Referències

* ↑ Harm den Boer El Humor en España, p. 144-148
* ↑ Tip y Top al Festival de Benidorm, a Youtube
* ↑ Joaquín Portillo a Internet Movie Database
* ↑ José Luis Sánchez Polack a IMDB
* ↑ José Luis Sánchez Polack, Real Academia de la Historia
* ↑ «Premis Ondas 1955». Arxivat de l'original el 2019-05-06. [Consulta: 8 maig 2019].

## Enllaços externs

* Tip y Top a discogs
* Tip y Top a elmediosonoro.blogspot.
# Inga Varg

Inga Varg (Bergslagen, Suècia, 28 de desembre de 1952) és una arquitecta sueca. Varg ha treballat en planificació urbana, arquitectura i disseny d'interiors.

## Formació

Varg es va formar com a arquitecta a l'Escola d'Arquitectura del Reial Institut de Tecnologia (Arkitekturskolan Kungliga Tekniska Högskolan, freqüentment abreujat KTH), a Estocolm.

## Trajectòria

Després de graduar-se el 1978, Varg va començar a treballar en la firma de l'arquitecte suec Lars Bryde, Lars Brydes Arkitektkontor. Aquest és conegut pels seus projectes residencials, així que durant aquest període Inga Varg va participar en una sèrie de competicions per al disseny d'aquest tipus de projectes: en destaquen els del districte de Täppan, al centre-sud de l'illa de Södermalm, a Estocolm.
Varg va començar a treballar en Rosenberg & Stål Arkitektkontor el 1983 i es va convertir en copropietària i codirigent de la firma, anomenada llavors Rosenberg Arkitekter, el 1992, juntament amb l'arquitecte d'origen italià Alessandro Ripellino.
En Rosenberg es va fer càrrec de projectes importants, com el Forum d'IBM a Kista o l'Oficina Tekniska Verken de Linköping. Ambdues obres serien premiades. Les oficines d'IBM van rebre el Partek Höganäs keramikpri el 1986 pel disseny de la façana. Les oficines de Tekniska Verken van merèixer el Premi Kasper Salin el 1994.
En Rosenberg Arkitekter Inga Varg va estar a càrrec del disseny i la construcció de diversos edificis d'oficines (edifici Flat Iron d'Estocolm, 2008), escoles i altres edificis vinculats a l'ensenyament (Casa Zanderska, amb sales de formació per a l'Institut Karolinska al campus de la Universitat d'Huddinge, 2002), així com edificis d'habitatges i desenvolupament de planificació urbana (habitatges Gladan a Kungsholmen i els plans urbans i d'habitatge per al nou districte del Royal Seaport a Estocolm).
El 2014 se separa de Rosenberg Arkitekter i funda el seu propi estudi, Varg Arkitekter.
Inga Varg ha donat conferències regularment en KTH sobre tècniques de planificació i disseny d'àrees residencials. Ha exercit de membre del jurat de nombrosos concursos d'arquitectura, incloent el Premi Kasper Salin de l'Associació Sueca d'Arquitectes i el Stora Samhällsbyggarpriset, un premi anual a la planificació de projectes civils i d'urbanisme a Suècia. Varg ha estat també jutgessa en altres competicions de l'Associació d'Arquitectes de Suècia.

## Premis

El seu edifici Flat Iron va rebre el 2010 el premi anual de la Federació Sueca de Formigó (Svensk Betongs arkitekturpris) i el tercer premi com a edifici de l'any (Årets Stockholmsbyggnad) atorgat per l'Ajuntament d'Estocolm el 2012.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Inga Varg 1952. Arias Laurino, Daniela Un dia una arquitecta Consulta 14 de març del 2017
* ↑ Rosenbergs Arkitekter - Alessandro Ripellino Inga Varg. Alton, Peder. Publisher Arvinius + Orfeus Publishing. 2014. ISBN 9789187543104
# Tikhovski

Tikhovski - Тиховский (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al delta del riu Kuban, davant de Serbin. És a 19 km al sud de Poltàvskaia i a 65 km al nord-oest de Krasnodar. Pertany al khútor de Trudobelikovski.
# Tiko

Tiko, originalment anomenat «Keka» pel grup ètnic Bakweri, és una ciutat i un port important de la regió sud-oest de Camerun. La població va créixer com a ciutat comercial a causa de l'activitat pesquera de Douala i els grangers i caçadors de Molyko, Bwenga, Bulu i Bokova (del grup ètnic Bakweri o Kwe). El 2010 la ciutat tenia una població aproximada de 55,914 habitants.
Tiko és un destí turístic popular entre els visitants del Camerun. També és una àrea industrial ocupada principalment per la CDC (Cooperació pel Desenvolupament del Camerun), que produeix cautxú, plàtan i oli de palma.

## Persones notables

* Sofoklís Skhortsanitis: jugador de bàsquet.

## Referències

* ↑ «ASSOCIATION OF TIKO RESIDENTS IN THE USA (ATRUSA)». Arxivat de l'original el 2011-11-20. [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ «Likomba Golf Club». Arxivat de l'original el 2017-09-10. [Consulta: 27 juny 2020].
# Tistarita

La tistarita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de l'hematites. El seu nom deriva de la paraula "estrella" (star, en anglès), i del titani ("Ti") a la seva composició, el que implica que aquest mineral és probablement un dels condensats d'entre els primers sòlids formats en el sistema solar en el naixement de la nostra estrella.

## Característiques

La tistarita és un òxid de fórmula química Ti₂$^{3+}$O₃. Es tracta d'una de les poques fases conegudes en l'actualitat amb titani trivalent essencial, com la grossmanita i altres minerals encara sense aprovar com la UM1971-21-SiO: AlCaMgTi o la UM1978-08-O: AlCaCrFeMgTi. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2008. Cristal·litza en el sistema trigonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tistarita pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: brizziïta, corindó, ecandrewsita, eskolaïta, geikielita, hematites, ilmenita, karelianita, melanostibita, pirofanita, akimotoïta, auroantimonita, romanita, avicennita, bixbyita, armalcolita, pseudobrookita, mongshanita, zincohögbomita-2N2S, zincohögbomita-2N6S, magnesiohögbomita-6N6S, magnesiohögbomita-2N3S, magnesiohögbomita-2N2S, ferrohögbomita-6N12S, pseudorútil, kleberita, berdesinskiita, oxivanita, olkhonskita, schreyerita, kamiokita, nolanita, rinmanita, iseïta, majindeïta, claudetita, estibioclaudetita, arsenolita, senarmontita, valentinita, bismita, esferobismoïta, sil·lenita, kyzylkumita i tietaiyangita.

## Formació i jaciments

Va ser descobert al meteorit Allende, trobat al Pueblito de Allende l'any 1969 amb una massa d'aproximadament 2 tones mètriques, a l'estat de Chihuahua, Mèxic. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Tistarite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 abril 2017].
* ↑ «Allende meteorite (Pueblito de Allende meteorite; Qutrixpileo meteorite [NHM cat.), Pueblito de Allende, Chihuahua, Mexico]» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 abril 2017].
# Tisxenko

Tisxenko - Тыщенко (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora dreta del riu Kirpili. És a 21 km a l'oest de Korenovsk i a 44 km al nord-est de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Serguíievskaia.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
# Iraty Sport Club

L'Iraty Sport Club és un club de futbol brasiler de la ciutat d'Irati a l'estat de Paranà.

## Història

El club va ser fundat el 21 d'abril de 1914 per un grup d'esportistes liderats per Antônio Xavier da Silveira. L'1 de maig de 2002 guanyà el seu primer campionat estatal, competint a la Copa do Brasil la temporada següent.

## Palmarès

* Campionat paranaense:
** 2002
* Campionat paranaense de Segona Divisió:
** 1993

## Referències

* ↑ «Estat de Paranà State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2005-04-04 a Wayback Machine.