OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Regió florística del Cap

La Regió florística del Cap és una zona floral localitzada a Sud-àfrica que cobreix l'àrea de clima mediterrani de la Província Occidental del Cap, al sud-oest de l'estat, i s'estén cap a l'est per la Província Oriental del Cap, una zona transicional entre el règim de pluges hivernal de l'oest i l'estiuenc de l'est a KwaZulu-Natal. Es considera un punt crític de la biodiversitat mundial.
La major part de la zona és coberta amb fynbos, un matoll esclerófil·le que creix en arena àcida o en sòls pobres de nutrients derivats del gres Muntanya de la Taula (Supergrup del Cap). El fynbos és llar d'una sorprenent diversitat d'espècies de plantes, amb molts membres de la família Proteaceae, la família del bruc (Ericaceae) i la Restionaceae. Altres tipus de vegetació són el strandveld, un chaparral costaner de consistència suau a la costa oest de la Província Occidental del Cap, en arena terciària. El renosterveld és n matollar dominat per membres de la família Asteraceae, en particular Elytropappus rhinocerotis, gramínies i geòfites, que creixen als sòls rics d'esquist dels promontoris costaners. Petits focus de boscs afromontans (bosc afrotemperat del sud) es poden trobar en àrees humides i a recer.
El Fondo Mundial per a la Natura divideix la regió florística del Cap en tres ecoregions: fynbos i renosterveld de terres baixes, fynbos i renosterveld de muntanya i els bosquets d'Albany. Les ecoregions del fynbos són un disseny de Global 200 en la seua prioritat per la preservació de les regions florístiques.

## Espais protegits com a Patrimoni de la Humanitat

Vuit espais protegits de Sud-àfrica, representatius de la Regió floral del Cap, han estat inclosos en la llista de béns patrimoni de la humanitat amb el nom d'Àrees protegides de la Regió floral del Cap. Aquests vuit espais protegits són:
* Parc Nacional de la Península del Cap.
* Zona de vida salvatge de Cederberg.
* Zona de vida salvatge de Groot Winterhoek.
* Complex de la Muntanya Boland.
* Reserva Natural De Hoop.
* Reserva Natural de Boosmansbos.
* Complex de Swartberg.
* Baviaanskloof.

## Altres espais protegits

* Reserva Natural de Fernkloof.

## Enllaços externs

* Capi floristic region biodiversity hotspot (Conservació Internacional).
* Capi floristic region from Hotspots revisited (Conservation International) Arxivat 2009-07-05 a Wayback Machine..
* Capi floristic region (Capi Action) Arxivat 2010-12-03 a Wayback Machine..
# Cupcini

Cupcini (Pronunciació romanesa: [ˈkupt͡ʃdinsʲ]) és una ciutat situada al Districte d'Edineț, a la República de Moldàvia.
L'any 2004 tenia 9.086 habitants, dels quals 7.441 viuen a Cupcini i la resta a altres comunitats rurals administrades pel municipi.
Es troba a 194 km de la capital Chișinău.
Entre els anys 1958 i 1990 va ser anomenada Kalininsk.

## Localitats

El municipi està format per les següents localitats (cens 2004):
* Cupcini (7.441 habitants)
* Chetroșica Veche (817 habitants)
* Chiurt (828 habitants)

## Persones notables

* Alexandru Oleinic (polític)
* Aleksandr Kovalchuk (jugador de futbol)

## Galeria d'imatges

* El tresor de Chetroşica (segle III aC) descobert el 1994 a prop del poble de Chetroşica
* Catedral del Sant Màrtir Dumitru a la localitat

## Referències

* ↑ «Població al cens de 2004». [Consulta: 16 octubre 2010].
# Redigobius

Redigobius és un gènere de peixos de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Espècies

* Redigobius amblyrhynchus (Bleeker, 1878)
* Redigobius balteatops (Smith, 1959)
* Redigobius balteatus (Herre, 1935)
* Redigobius bikolanus (Herre, 1927)
* Redigobius chrysosoma (Bleeker, 1875)
* Redigobius dewaali (Weber, 1897)
* Redigobius dispar (Peters, 1868)
* Redigobius isognathus (Bleeker, 1878)
* Redigobius leptochilus (Bleeker, 1875)
* Redigobius leveri (Fowler, 1943)
* Redigobius macrostoma (Günther, 1861)
* Redigobius penango (Popta, 1922)
* Redigobius roemeri (Weber, 1911)
* Redigobius sapangus (Herre, 1927)
* Redigobius tambujon (Bleeker, 1854)

## Referències

* ↑ Herre, Albert William C. T.. Gobies of the Philippines and the China Sea (en anglès). 23, 1927, p. 1-352 (Monographs of the Bureau of Science, Manila, Philippine Islands). OCLC 7912078.
* ↑ Myers, P.; Espinosa, R.; Parr, C. S.; Jones, T.; Hammond, G.S.; Dewey, T.A. «Redigobius» (en anglès). Animal Diversity Web. University of Michigan.
# Redigobius dewaali

Redigobius dewaali és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,2 cm de longitud total.

## Reproducció

Té lloc a l'estiu.

## Alimentació

Menja crustacis petits i larves d'insectes.

## Hàbitat

És un peix clima subtropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: des del sud de Moçambic fins a Knysna (Sud-àfrica).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Skelton, P.H., 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.
* 1 2 Skelton, P.H., 1993.
* ↑ Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* ↑ Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Larson, H.K., 2001. A revision of the gobiid fish genus Mugilogobius (Teleostei: Gobioidei), and its systematic placement. Rec. West. Aust. Mus. (Suppl. Núm. 62):1-233.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Redigobius chrysosoma

Redigobius chrysosoma és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.
Els adults poden assolir 4,9 cm de longitud total. És un peix de clima tropical i bentopelàgic. Es troba a Indonèsia, les Filipines, Nova Guinea, Nova Caledònia i Austràlia. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bleeker, P., 1875. Gobioideorum species insulindicae novae. Arch. Néerl. Sci. Nat., Haarlem v. 10: 113-134.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Séret, B., 1997. Les poissons d'eau douce de Nouvelle-Calédonie: implications biogéographiques de récentes découvertes. Mém. Mus. natn. Hist. nat. 171:369-378.
* ↑ Herre, A.W.C.T. i A.F. Umali, 1948. English and local common names of Philippine fishes. U. S. Dept. of Interior and Fish and Wildl. Serv. Circular Núm. 14, U. S. Gov't Printing Office, Washington. 128 p.
* ↑ Kailola, P.J., 1991. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. III. Gobiidae to Molidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea. 153 p.
* ↑ Koumans, F.P., 1953. Gobioidea. A: M. Weber i L. de Beaufort (eds.) Fishes of the Indo-Australian Archipelago, Vol. 10. E.J. Brill, Leiden. 423 p.
# Ramat

Un ramat, una ramada, rabera o guarda (Balears) (i antigament un folc; modernament designa un escamot, ço és un ramat petit en tortosí i balear) es compon de diversos animals de la mateixa espècie que estan junts o que es desplacen junts. De vegades alguns d'aquest termes es refereixen a animals en estat salvatge; però quasi tots es poden aplicar a espècies domesticades, encara que és més apropiat parlar de porcada de porcs, gossada o canilla de gossos, llopada de llops, vacada de vaques, xaiada o borregada de xais, corders, borrecs, ovelles o cabres.
És interessant d'estudiar el comportament dels animals dins de la ramada, així com el seu capteniment com a grup enfront de la resta de les espècies. Fins i tot es poden observar comportaments de decisió de conjunt, com passa en el cas dels cérvols o búfals.

## Característiques

En èpoques antigues, quan l'home amb prou feines poblava la superfície de la Terra, hi havia immensos espais buits, i els animals campaven lliurement per aquestes grans superfícies; però avui dia, entre el poblament intensiu, l'agricultura, la tala de boscos i altres processos de modificació de la superfície de la Terra per les mans de l'home, s'han reduït considerablement les superfícies abans poblades per ramades. Això, sumat a la caça indiscriminada que posa en perill a diverses espècies, també ha estat un factor que ha portat a la reducció de les ramades, tant en el seu nombre, com en la quantitat d'exemplars que les conformen. Amb la finalitat de limitar aquest procés, s'han creat reserves de fauna, on fins a cert grau, les ramades poden mantenir el seu anterior estil de vida salvatge. És el cas del parc de Yellowstone, on viu l'última ramada de bisons americans.
Els etòlegs han trobat que existeixen dos factors importants que afavoreixen l'existència de grups d'animals amb règim de mútua cooperació entre ells:
* Els avantatges obtinguts en la defensa enfront dels depredadors.
* La major facilitat en la cerca d'aliment o els avantatges de la caça en grup.

## Vegeu també

* Mola de peixos

## Referències

* ↑ tendencias21.net: Algunas especies animales practican una elemental forma de democracia(castellà)
* ↑ usatourist.com: Parque Nacional Yellowstone Arxivat 2008-09-13 a Wayback Machine.(castellà)

## Bibliografia

* Slater, P.J. B.. «9. Organización social». A: El comportamiento animal. Madrid: Cambridge University Press, 2000. ISBN 84-8323-096-8.
Viccionari
# Ramat Aviv

Ramat Aviv Alef o Ramat Aviv HaYeruka, i originalment Ramat Aviv (hebreu: רָמַת אָבִיב‎, lit. Alçades de primavera), és un barri al nord-oest de Tel-Aviv, Israel.

## Història

El barri es va fundar a la dècada de 1950 arran de la gran afluència d'immigrants d'Europa de l'Est. Golda Meir va viure al barri des de 1959 fins a 1978.
El gener de 2011 es va publicar que les restes d'un edifici, que es creu que tenia entre 7.800 i 8.400 anys d'antiguitat, van ser descobertes en una excavació arqueològica realitzada al carrer Fichman número 8 de Ramat Aviv, per l'Autoritat d'Antiguitats d'Israel. Les troballes donen fe d'una habitació permanent a la riba nord del riu Yarkon.

## Carrers, límits i trànsit

Ramat Aviv limita amb el carrer Einstein al nord, el carrer Chaim Levanon a l'est i al sud i el carrer Namir a l'oest. Els principals carrers del barri són Brodetzki i Reading. Aquestes cinc artèries estan servides per diverses línies d'autobús cadascuna.

## Punts de referència

Al barri hi ha l'Alliance High School i el Ramat Aviv Mall. Al nord-est del barri, davant del campus universitari, hi ha els dormitoris d'estudiants de la Universitat de Tel-Aviv.
Els llocs d'interès propers són la Universitat de Tel-Aviv, el Museu Eretz Israel, el Museu Palmah i Beth Hatefutsoth.

## Altres barris de Tel-Aviv amb Ramat Aviv al nom

* Ramat Aviv Bet, normalment conegut com a Neve Avivim, al nord de Ramat Aviv Alef
* Ramat Aviv Gimel - al nord de Neve Avivim. Famós escenari de la telenovel·la Ramat Aviv Gimel (telenovel·la - Viquipèdia en hebreu).
* Ramat Aviv HaHadasha (Nou Ramat Aviv) - a l'oest de Neve Avivim

## Referències

* ↑ Homes fit for a prime minister: From Ben Gurion's shack to Netanyahu's compound
* ↑ http://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-3832450,00.html
* ↑ Archeologists discover 8,000-year-old building in Tel Aviv, Haaretz
# Bathygobius meggitti

Bathygobius meggitti és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic i al Pacífic.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1878. Quatrième mémoire sur la faune ichthyologique de la Nouvelle-Guinée. Arch. Néerl. Sci. Nat., Haarlem, Països Baixos. v. 13 3. 35-66.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Ginsburg, I., 1947. American species and subspecies of Bathygobius, with a demonstration of a suggested modified system of nomenclature., J. Wash. Acad.Sci., 37(1):275-284.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Miller, P. J. i Stefanni, S., 2001. The eastern Pacific species of Bathygobius (Perciformes: Gobiidae)., Revista de Biología Tropical, 49(Supplement 1):141-156.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barra obliqua inversa

La barra obliqua inversa, també anomenada col·loquialment contrabarra, és un signe tipogràfic molt usat en informàtica (on sol rebre el nom de caràcter d'escapada), com a indicador per separar la unitat de disc dels arxius, o indicar que el caràcter que segueix ha de tenir un tractament especial en programació (llenguatge BASIC). S'escriu (\) i el seu origen cal buscar-lo en els operadors lògics de conjunció i disjunció (es pretenia que pogués formar-los juntament amb la barra obliqua ordinària). En els teclats japonesos a vegades s'escriu igual que el símbol del ien

## Referències

* ↑ Necasek, Michal. «Why Does Windows Really Use Backslash as Path Separator?» (html) (en anglès), 24-05-2019. Arxivat de l'original el 24 maig 2019. [Consulta: 28 maig 2019].
# Reflexió total

La reflexió total és el fenomen físic que es produeix quan un raig de llum incideix amb un angle superior a l'angle crític en una superfície transparent d'índex de refracció alt. Per angles d'incidència majors o iguals a l'angle crític, tota l'energia és reflectida cap al medi incident.

## Càlcul

La llei de Snell ens permet calcular l'angle crític. Només hem de considerar que l'angle de sortida (l'angle dos) és de 90°.
$n_{1}\sin \theta _{1}=n_{2}\sin \theta _{2}\,$

## Aplicacions pràctiques

S'utilitza en la fibra òptica, fent que l'índex de refracció de l'interior sigui més gran que l'aire. D'aquesta manera un raig que emetem des del principi no surt del fil fins que no es talla. Es pot utilitzar per les telecomunicacions o per la cirurgia.

## Enllaços externs

* Més fotos en lloc web FizKapu, en aquesta pàgina. (Hongarès)

## Referències

* ↑ Hecht, Eugene. Optics (en anglès). 4a. Addison Wesley. ISBN 0-321-18878-0.
# Reflexos (tintura)

Fer reflexos és una tècnica de tintura per blens que permet d'obtenir en cabells més o menys foscos (naturals o acolorits) línies de tint d’un to més clar que la color natural, la qual cosa produeix un efecte de llum al voltant de la cara i relleu en el tall.
S'empra una pasta que és una mescla de lleixiu en pols amb peròxid d'hidrogen. Es dosifica el peròxid d'hidrogen segons la tonalitat desitjada.
Aquesta pasta s'aplica generalment amb un pinzell ample, una pinta i una posteta a la part davantera i superior dels cabells. Es treu uns blens que es col·loquen ben drets a sobre la posteta, després s'estén la pasta pels cabells amb el pinzell, recolzant-se en la posteta.

## Notes i referències

* ↑ «Balayage - Tout savoir sur le balayage des cheveux». aufeminin.com. [Consulta: 21 abril 2023]..
# Reflexió del senyal

En telecomunicacions, la reflexió del senyal es produeix quan un senyal es transmet per un mitjà de transmissió, com ara un cable de coure o una fibra òptica. Una part de la potència del senyal es pot reflectir cap al seu origen en lloc de portar-se al llarg del cable fins a l'extrem més llunyà. Això passa perquè les imperfeccions del cable provoquen desajustos d'impedància i canvis no lineals en les característiques del cable. Aquests canvis bruscos en les característiques fan que una part del senyal transmès es reflecteixi.
A la pràctica de radiofreqüència (RF), això sovint es mesura en una relació adimensional coneguda com a relació d'ona estacionària de tensió (VSWR) amb un pont VSWR. La relació d'energia recuperada depèn del desajust de la impedància. Matemàticament, es defineix mitjançant el coeficient de reflexió.
Com que els principis són els mateixos, aquest concepte és potser el més fàcil d'entendre quan es considera una fibra òptica. Les imperfeccions del vidre creen miralls que reflecteixen la llum al llarg de la fibra.
Les discontinuïtats d'impedància causen atenuació, distorsió d'atenuació, ones estacionàries, timbres i altres efectes perquè una part d'un senyal transmès es reflectirà de nou al dispositiu transmissor en lloc de continuar cap al receptor, com un eco. Aquest efecte s'agreuja si les discontinuïtats múltiples fan que porcions addicionals del senyal restant es reflecteixin de nou al transmissor. Aquest és un problema fonamental amb el mètode de connexió en cadena de components electrònics.

## Referències

* ↑ «transmission line - Physics behind signal reflections and series termination» (en anglès). https://electronics.stackexchange.com.+[Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «What Is Signal Reflection? (with pictures)» (en anglès). http://www.allthescience.org.+[Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «Why Reflections Happen» (en anglès). http://www.signalintegrity.com.+[Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «AN-807 Reflections: Computations and Waveforms» (en anglès). https://www.ti.com.+[Consulta: 12 març 2023].
# Resina de Merrifield

La resina de Merrifield és una resina de poliestirè reticulada que conté un grup funcional de clorometil. La resina de Merrifield porta el nom del seu inventor, Robert Bruce Merrifield (guanyador del Premi Nobel de Química el 1984), i s'utilitza en síntesi en fase sòlida. Aquestes perles poden inflar-se en dissolvents adequats (acetat d'etil, DMF, DMSO), el que permet que els reactius substitueixin els substituts del clorur.
La resina de Merrifield pot ser preparada per clorometilació de poliestirè o per la copolimerització d'estirè i 4-vinilbenzil clorur.

## Estructura i propietats

El portador és un granet de poliestirè incolor o groguenc amb un grau de reticulació de l'1%. La mida de partícula per a la síntesi de pèptids i molècules petites és típicament de 75-150 μm (100-200 mesh), però també hi ha partícules de 38-75 µm (200-400 mesh) amb un grau de reticulació del 2%. Les partícules que s'utilitzen com a trampes solen ser més grans: microporoses 150-300 μm (50-100 mesh) o 75-150 μm (100-200 mesh) amb un grau de reticulació de l'1-2%; o macroporoses 150-300 μm (50-100 mesh) i més amb un grau de reticulació del 6-60%.
La resina microporosa de Merrifield s'infla en clorur de metilè, dimetilformamida, tetrahidrofurà, dioxà i àcid trifluoroacètic (> 4 ml / g). Al contrari, els grànuls macroporosos no s'inflen i es poden utilitzar en una àmplia gamma de dissolvents.

## Ús

S'utilitza per a la immobilització de compostos que contenen grups carboxil i hidroxil per a la posterior síntesi de compostos que contenen aquests grups. La resina ha trobat una àmplia aplicació en la síntesi de pèptids, així com per a la preparació de diversos derivats de resines.

## Precaucions

No s'ha de barrejar la resina en un agitador magnètic, ja que això redueix la reducció de la mida de les partícules i la possibilitat d'obstruir els filtres. És preferible emmagatzemar la resina en un lloc sec, però no necessita una cura especial.

## Referències

* ↑ Vaino i Janda, 2000, p. 579-596.
* ↑ Dardel i Arden, 2008.
* 1 2 3 4 Forns i Alberico, 2003.

## Bibliografia

* Dardel, François; Arden, Thomas V «Ion Exchangers» (en anglès). Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry. Wiley-VCH [Weinheim], 2008. DOI: 10.1002/14356007.a14_393.pub2.
* Forns, Pilar; Albericio, Fernando «Merrifield Resin» (en anglès). Enciclopèdia e-EROS de Reactius per a síntesi orgànica, 2003. DOI: 10.1002/047084289X.rn00197.
* Vaino, Andrew R; Janda, Kim D «Solid-Phase Organic Synthesis: A Critical Understanding of the Resin» (en anglès). Journal of Combinatorial Chemistry, 2, 2000. DOI: 10.1021/cc000046o.
# Dactilomins

Els dactilomins (Dactylomyinae) són una subfamília de rosegadors de la família de les rates espinoses. Aquest grup conté sis espècies vivents repartides en tres gèneres i oriündes de Sud-amèrica. Hi ha científics que els classifiquen dins de la família dels capròmids (huties i afins). En algunes llengües se'ls coneix amb el nom de «rates del bambú».

## Referències

* ↑ Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
* ↑ Upham, N. S.; Ojala-Barbour, R.; Brito, J.; Velazco, P. M.; Patterson, B. D «Transitions between Andean and Amazonian centers of endemism in the radiation of some arboreal rodents» (en anglès). BMC Evolutionary Biology, 13, 2013, pàg. 191. DOI: 10.1186/1471-2148-13-191.