OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mario Nuzzi

Mario Nuzzi, (Penne, Pescara, 1603 - Roma, 1673), anomenat «Mario dei Fiori»(Mario de les flors), va ser un pintor barroc italià, el primer d'especialitzar-se dins la natura morta en el tema de flors i garlandes.

## Biografia i obra

Es creu que va poder ser deixeble del seu oncle, el pintor «caravaggista» Tommaso Salini, de qui es diu que va ser el primer de pintar flors del natural, encara que és poc el conservat de la seva mà. La influència «caravaggista», en qualsevol cas, és notable en la seva obra, vinculada encara als corrents tenebristes per la utilització dels fons obscurs i el seu interès pels efectes del llum sobre els objectes meravellosament estudiats, encara que per influències nòrdiques la seva pintura s'anirà obrint cap a fórmules d'un més gran barroquisme.
Va desenvolupar la seva activitat artística a Roma on va ingressar el 1657 a l'Acadèmia de Sant Lluc. Va treballar per a moltes de les principals famílies romanes, com els Borghese, els Chigi, els Barberini i els Pamphili. Va col·laborar amb Carlo Maratta al Palazzo Colonna, pintant les flors d'algunes de les seves composicions, com a l'Adoració dels mags en una garlanda de flors del Museu de l'Ermitage. Amb tot i això, són escasses les obres segures que s'han conservat, abundant les còpies i imitacions, alguns dels seus deixebles entre els que es consideren Laura Barnasconi i Domenico Bettini.
Algunes de les seves obres van arribar aviat a Espanya, segons els testimonis literaris, on van ser molt celebrades, exercint una influència considerable sobre la pintura de Juan de Arellano qui, segons assegura Antonio Palomino, es va iniciar copiant «alguns gerros del Mario».

## Referències

* 1 2 Alcolea/Garriga/Coll (1980) p.146

## Bibliografia

* Alcolea, Santiago; Garriga i Riera, Joaquim; Coll i Mirabent, Isabel. Pinturas de la Universidad de Barcelona: catálogo (en castellà). Ediciones Universitat Barcelona, 1980. ISBN 9788485257218.
* DDAA. La belleza de lo real. Floreros y bodegones en el Museo del Prado 1600-1800. Catálogo de la exposición (en en castellà). Madrid : Publyco S.A Museu del Prado, 1995. ISBN 84-87317-43-X.
# Luis Araque Sancho

Luis Araque Sancho (Saragossa, 15 de setembre de 1914 - Madrid, 16 d'abril de 1971) fou un metge compositor, pianista, director d'orquestra i arranjista que treballa amb Machín, Sepúlveda o Guardiola.
Luis fou un estudiant modèlic i intel·ligent, que aconseguí el batxillerat amb premi extraordinari i matricula d'honor. Ingressà en el Conservatori i cursà estudis de piano amb el mestre Ramon Salvador; quan esclatà la Guerra Civil, el 1936, ja havia havia realitzat cinc cursos sencers; amb tan sols 18 anys, ja havia sol·licitat l'admissió en l'Associació de Professors de Musics de Saragossa.
Autor de la Suite gallega en quatre temps. Va publicar nombrosos treballs sobre música moderna a més de compondre; pasdobles, boleros, etc. que encara avui s'escolten en sessions de Festa Major arreu del País.

## Referències

* ↑ «Luis Araque Sancho». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
# Els Rius (Aramunt)

Els Rius és una partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Aramunt, al Pallars Jussà, en territori del poble d'Aramunt.
Està situada a llevant d'Aramunt, a l'oest de l'ermita de la Mare de Déu del Camp, a la vall del barranc dels Rius. Una part d'aquesta partida havia estat d'horts de regadiu, per la qual cosa està fortament parcel·lada.
Consta de poc més de 39 hectàrees i mitja (39,5553) de pastures, zones de matolls improductives i algunes oliveres.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 19 juny 2010].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Oleguer Juli i Bordes

Oleguer Juli i Bordes (m. 1766) va ser un mestre d'obres català.
Era fill del també mestre d'obres Josep Juli i Vinyals, a qui va succeir quan va morir en el càrrec de mestre d'obres municipal de la ciutat de Barcelona, des de 1761 i, a més, també va ser mestre de cases del bisbe i del capítol de la catedral de Barcelona des de 1764, un càrrec que també havia ostentat el seu pare; ambdós els va exercir fins a la seva mort succeïda l'any 1766. Destaca de la seva obra, entre 1757 i 1758 l'amidament de totes les façanes de Barcelona i, d'altra banda, va ser soci de la campanya adjudicatària de la construcció del Castell de Figueres, on hi havia també altres mestres d'obres destacats de l'època.

## Referències

* ↑ Rosell Colomina, 1996, p. 242.
* ↑ Montaner i Martorell, 1990, p. 61.
* ↑ Montaner i Martorell, 1990, p. 192.

## Bibliografia

* Rosell Colomina, Jaume. La construcció en l'arquitectura de Barcelona a final del segle XVIII. Universitat Politècnica de Catalunya, 1996.
* Montaner i Martorell, Josep Maria. La modernització de l'utillatge mental de l'arquitectura a Catalunya (1714-1859). Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 84-7283-158-2.
Els Juli, nissaga de mestres d'obres :
Josep Juli, major Maria Victòria   
 Josep Juli, menor   Benet Juli 
 Josep Juli i Vinyals Josep Juli i Fabregat Agustí Juli i Fabregat
 Oleguer Juli i Bordes :
# Nombre de Dukhin

El nombre de Dukhin $(Du)$ és un nombre adimensional que caracteritza la contribució de la conductivitat superficial a diversos efectes electrocinètics i electroacústics, així com a la conductivitat elèctrica i la permitivitat de fluids sistemes heterogenis.

## Informació general

El nombre va ser introduït per Lyklema al llibre Fundamentals of Interface and Colloid Science (Fonaments de la interfície i de la ciència coloidal). Un informe tècnic recent de la IUPAC va utilitzar aquest terme de manera explícita i va detallar diversos mitjans de mesura en sistemes físics.
El nombre de Dukhin és una relació entre la conductivitat superficial $\kappa ^{\sigma }$ i la conductivitat elèctrica volúmica de fluids $\mathrm {K} _{m}$ multiplicat per la mida de les partícules $a$ :
    ${\rm {Du}}={\frac {\kappa ^{\sigma }}{{\mathrm {K} _{m}}a}}.$
Hi ha una altra expressió d'aquest nombre que és vàlida quan la conductivitat superficial només s'associa amb el moviment dels ions per sobre del pla de lliscament de la doble capa. En aquest cas, el valor de la conductivitat superficial depèn del $\zeta$-potencial que condueix a la següent expressió per al nombre de Dukhin per a un electròlit simètric amb un coeficient de difusió igual d'ions:
    ${\rm {Du}}={\frac {2(1+3m/z^{2})}{{\kappa }a}}\left(\mathrm {cosh} {\frac {zF\zeta }{2RT}}-1\right),$
on el paràmetre $m$ caracteritza la contribució de l'electrosmosi al moviment dels ions dins de la doble capa
    $m={\frac {2\varepsilon _{0}\varepsilon _{m}R^{2}T^{2}}{3\eta F^{2}D}}.$
* $F$ = constant de Faraday.
* $T$ = temperatura absoluta.
* $R$ = constant dels gasos.
* $C$ = concentració volúmica d'ions.
* $z$ = valència dels ions.
* $\zeta$ = potencial electrocinètic.
* $\epsilon _{0}$ = permitivitat dielèctrica al buit.
* $\epsilon _{m}$ = permitivitat del fluid dielèctric.
* $\eta$ = viscositat dinàmica.
* $D$ = coeficient de difusió.

## Referències

* ↑ Lyklema, J.J.. Fundamentals of Interface and Colloid Science. 2, 1995, p. 3.208.
* ↑ Delgado, A. V.; González-Caballero, F.; Hunter, R. J.; Koopal, L. K.; Lyklema, J. «Measurement and Interpretation of Electrokinetic Phenomena (IUPAC Technical Report)» ( PDF). Pure and Applied Chemistry, 77(10), 2005, pàg. 1753–1805. DOI: 10.1351/pac200577101753.
# Sotheby's

Sotheby's és una empresa de subhastes, especialment d'obres d'art i altres objectes col·leccionables, fundada al Regne Unit i que actualment té perfil multinacional, amb seus a les principals capitals del món.

## Història

L'origen de Sotheby's va ser l'empresa Baker and Leigh, que es va fundar a Londres el dia 11 de març de 1744, quan Samuel Baker va presidir la liquidació dels "diversos centenars de valuosos i rars" llibres de la biblioteca de Rt Hon Sir John Stanley. El gran rival de Sotheby's, Christie's, data de 1759 o poc després, i, de fet, l'actual Sotheby's no va ser fundada fins a l'any 1804, quan dos dels socis originals de l'empresa (Leigh i Sotheby) van decidir establir la seva pròpia firma de distribució de llibres. Anys més tard, Sotheby's va decidir expandir-se cap a les belles arts en general, i el seu primer gran èxit en aquest camp fou la venda d'una pintura de Frans Hals per 9.000 guinees l'any 1913. L'any 1983, la companyia va ser comprada pel milionari americà A. Alfred Taubman.

## Actualitat

Avui dia, l'empresa té un volum de negocis anual d'aproximadament cinc mil milions de dòlars a les seves oficines a New Bond Street (Londres) i York Avenue (Manhattan, Nova York). Aquesta posició de poder s'ha aconseguit pel seu creixement natural, per les adquisicions (sobretot la suma el 1964 de la més gran casa de subhastes dels Estats Units, Parke Bernet) i per la gestió de les cícliques "recessions d'art" del segle xx.
Sotheby's Nova York va completar la renovació de la seva seu de York Avenue el 2001, en afegir el magatzem de les obres en les mateixes instal·lacions on es troben els departaments especialitzats, galeries d'exhibició, i sales on se celebren les subhastes.

## Referències

* ↑ «Acerca de Sotheby's: Historia». Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 29 agost 2013].
* ↑ «SOTHEBY’S REPORTS 2011 FOURTH QUARTER AND FULL YEAR RESULTS». , 29-02-2012 [Consulta: 29 agost 2013]. Arxivat 29 de novembre 2014 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 29 agost 2013].
* ↑ «Sotheby’s Considers Putting Its Headquarters Up for Sale». The New York Times [Consulta: 29 agost 2013].

## Vegeu també

* Christie's

## Enllaços externs

* Sotheby's - Lloc web oficial
* Sotheby's Impressionist Totals $239M, Tops Low Estimate
* Going once, twice ... delisted ! Arxivat 2006-03-15 a Wayback Machine.
# Khotkovo

Khotkovo - Хотьково (rus) és una ciutat de l'óblast de Moscou, a Rússia. El 2020 tenia 21.319 habitants. Es troba a la vora del riu Moskvà, a 60 km al nord de Moscou i a 11 km al sud-oest de Sérguiev Possad.

## Història

La primera menció a Khotkovo es remunta al 1308. Khotkovo rebé l'estatus de possiólok (poble) el 1938 i el de ciutat el 1949. La vila és coneguda pel seu monestir, fundat pels pares de Sergi de Ràdonej.

## Referències

* ↑ Оценка численности постоянного населения Московской области на 1 января 2020 года и в среднем за 2019 год по муниципальным образованиям Arxivat 2020-06-06 a Wayback Machine. (en rus).
# Lusotitan atalaiensis

Lusotitan atalaiensis (Lusotitan, “gr. tità de + llat. Portugal”) és un gènere representat per una única espècie de dinosaure sauròpode braquiosàurid, que va viure a la fi del període Juràssic fa aproximadament 152 milions d'anys, en el Kimeridgiano), en allò que avui en dia és Europa.
Lusotitan atalaiensis va ser un sauròpode de gran grandària, va arribar a mesurar 25 metres de llarg, 10 d'alt i a pesar 30 tones. A Lusotitan l'hi considera un braquiosàurid a causa de les espines neurales dorsals baixes, cresta deltopectoral de l'húmer prominent, húmer allargat, i l'eix longitudinal de l'ilion és ascendent. A causa de la similituds amb el braquiosaure és col·locat dins de la família Brachiosauridae. Les restes de Lusotitan s'oposat en la unitat Sobral de la Formació Louriña, en la municipalitat de Peralta, prop d'Atalaia, en Estremadura, Portugal. En 1957 va ser anomenat Brachiosaurus atalaiensis per Lapparent i Zbyszewski, i en 2003 una revisió d'Antunes i Mateus creo un nou gènere per a l'espècie basats en restes postcraneales parcials.
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Can Guinard

* Per a altres significats, vegeu «Can Guinard (Tiana)».
Can Guinart és una masia al barri del Far, al costat de la parròquia de Sant Andreu del Far als afores de Dosrius (Maresme). La masia conserva dues finestres gòtiques d'arc conopial i presenta un portal de mig punt, adovellat. Actualment és un restaurant. Aquesta masia, del segle XV i d'estil gòtic, fou restaurada fa uns anys per a condicionar-la com a restaurant; malgrat tot encara conserva el seu estil originari.
En aquesta casa s'hi guarden documents del segle XII (1131).

## Arquitectura

Masia gran amb un afegit de galeria porxada al seu costat. La casa consta de planta baixa i pis.
A la planta baixa hi ha un portal rodó amb dovelles grans i finestres amb llindes rectes de pedra.
Al pis hi trobem, sobre mateix del portal rodó, la finestra principal de pedra, amb arc conopial i motllures esculpides. A cada costat té una finestra: la de l'esquerra és amb llinda recta, però la de la dreta és amb arc apuntat.
Totes les obertures són de pedra, com també els angles. La coberta és a dues aigües i té una petita cornisa. Darrere la casa hi ha un cos afegit.

## Referències

* ↑ «Can Guinart». Pobles de Catalunya. [Consulta: 18 març 2013].
* 1 2 3 4 5 6 «Can Guinard». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].
# Activitat

«Activitat» té aquests significats:
* Activitat biològica, efectes d'un fàrmac en un organisme viu
* Activitat d'una dissolució
* Activitat d'una substància radioactiva, nombre de desintegracions nuclears que es produeixen al llarg del temps
* Activitat econòmica
* Activitat extravehicular, feina feta per un astronauta fora de la Terra
* Activitat física, moviment corporal, produït per la musculatura esquelètica, que té com a resultat una despesa energètica per sobre del metabolisme basal
* Activitat social o activisme
* Activitat pesquera
* Activitat volcànica
Viccionari
# Sothisena

Sothisena fou rei d'Anuradhapura (Sri Lanka) per unes hores l'any 344.
Va ser proclamat rei a la mort del seu pare Mahanama, però al cap d'unes hores fou enverinat i va morir. La seva germana Sangha va recollir la successió amb el seu marit Jantu o Chhattagahaka (Laimini Tissa II.)

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Khost

Khost, Khowst o Khwast (paixtu: خوست, Xost) és una ciutat de l'Afganistan, capital de la província de Khost prop de la frontera amb Pakistan. Té una població estimada de 160.000 habitants de 638.849 habitants de la Província de Khost. El seu nom derivaria del sànscrit suvastu, "Lloc bonic" (que al Pakistan ha originat el nom «Swat»). Al segle X s'esmenta una ciutat de Khost (de fet Khasht) a la riba del riu Hari Rud (part superior) a la frontera entre Ghur i Ghardjistan. Aquesta vila sembla la mateixa que s'esmenta tres segles després amb el nom de Khost. Es creu que hi havia una altra vila amb el mateix nom més al nord, prop d'Andarab a la frontera del Badakhxan a la regió anomenada aleshores (segle X) com a Yun. La població de Khost és esmentada sovint en època timúrida; el 1479 un tal Mir Abd al-Kuddus fou nomenat governador de Khost que és considerat un dels principals districtes del Badakhshan i del Kunduz. Una de les esposes de Baber, Maham, era originària de Khost i la seva filla Gulrang hi va néixer. Baber hi va estar diverses vegades. Cap de les dues sembla correspondre a la moderna Khost, al sud de les muntanyes Sefid Kuh. La moderna Khost formà part de la província de Pakhtia. El març de 1924 fou el centre d'una revolta conservadora contra les reformes del rei Amanullah, i que va durar fins al gener de 1925. Es va fer famosa durant l'era comunista a l'Afganistan, quan la ciutat va resistir el setge dels islamistes del juliol de 1983 al novembre de 1987, fins que van haver de desistir. A la rodalia, l'aeròdrom de Khost va servir de base soviètica d'helicòpters. El 2004 apareix com a província separada que s'hauria format el 1994 o 1995; l'aeròdrom va passar a ser base americana, oficialment el 2007. Una vila de Khost existeix al Balutxistan Oriental amb una mina de carbó, a uns 50 km a l'est de Quetta.

## Referències

* ↑ Khost province (en anglès). USAID, 2010 [Consulta: 5 maig 2013].
* ↑ «Khost Provincial Profile» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-01-06. [Consulta: 5 maig 2013].
* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Bibliografia

* W. K. Fraser Tytlor, Afghanistan, Londres 1967
* L. Dupres, Afghanistan, Princeton, 1973
# Marmosa de Junín

La marmosa de Junín (Marmosops juninensis) és una espècie d'opòssum coneguda únicament de la vall del riu Chanchamayo, al Perú, on viu en selves nebuloses andines a altituds d'entre 1.460 i 2.200 metres.

## Referències

* ↑ Pacheco, V.; Solari, S.; Patterson, B. Marmosops juninensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 22 març 2009.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# László Tőkés

László Tőkés (Cluj-Napoca, 1 d'abril de 1952) és un polític hongarès de Romania. És eurodiputat des de 2007 i va ser vicepresident del Parlament Europeu (2010-2012). Va ocupar la tercera posició en la llista de Fidesz – Unió Cívica Hongaresa per les eleccions al Parlament Europeu de 2014.
Bisbe del districte de Királyhágómellék de l'Església Reformada de Romania, també va ser president d'honor de la Unió Democràtica dels Hongaresos de Romania. És el cap del Consell Nacional Hongarès de Transsilvània, una organització civil d'hongaresos transsilvans. Tőkés està estretament relacionat amb el Partit Popular Hongarès de Transsilvània.
L'intent per canviar el seu càrrec de pastor ajudant de Timișoara va contribuir a desencadenar la revolució romanesa de 1989, que va enderrocar a Nicolae Ceaușescu i va significar el final de l'era comunista de Romania.
És membre del Grup de Reconciliació d'Històries Europees, i va ser un dels responsables per part del Grup del Partit Popular Europeu de redactar la resolució del Parlament Europeu de 2 d'abril de 2009 sobre la consciència europea i el totalitarisme.

## Referències

* ↑ «About Us – Reconciliation of European Histories Group». Reconciliation of European Histories Group. [Consulta: 1r agost 2011].
* ↑ «Joint motion for a resolution: European Parliament resolution on European conscience and totalitarianism». Europa.eu, 30-03-2009. [Consulta: 10 maig 2011].

## Bibliografia

* Deletant, Dennis, Romania under communist rule (1999). Center for Romanian Studies in cooperation with the Civic Academy Foundation (Iaşi, Romania; Portland, Oregon), ISBN 973-98392-8-2.
* Colson, Charles, and Ellen Vaughn, Being the Body: a new call for the Church to be light in the darkness (2003). W Publishing Group, Nashville, Tennessee, ISBN 0-8499-1752-2.
* (romanès) Alex Mihai Stoenescu, Istoria loviturilor de stat din Romania. Vol. 4, part 1 ("The History of Romanian Coups d'État"). Rao publishing house, Bucharest, 2004. An entire chapter is devoted to Tőkés, his background and the December 1989 events.
* (romanès) Marius Mioc, "Revoluţia fără mistere: Începutul revoluţiei române: cazul Laszlo Tokes" ("A revolution without mysteries: the beginning of the Romanian Revolution: the case of Laszlo Tokes")
* (romanès) List of people killed in Timişoara during Romanian Revolution, published by Marius Mioc in "Revoluţia din Timișoara şi falsificatorii istoriei". Editura Sedona, Timișoara 1999

## Enllaços externs

* László Tőkés - Lloc web oficial
* Perfil al web del Parlament Europeu (anglès)
# Can Guinard (Tiana)

Can Guinard és una masia de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici civil; es tracta d'una masia l'alçat de la qual es compon per planta baixa, pi i unes golfes que ocupen el cos central, més elevat i cobert amb una teulada amb dos vessants i carener perpendicular a la façana. La seva planta és de tipus basilical.
Destaca, especialment, perquè conserva la gran porta adovellada amb arc de mig punt, així com tots els llindars, les llindes i brancals de les obertures, realitzades amb pedra. De la mateixa manera resulta molt interessant el porxo que hi ha sota la teulada, amb un seguit de set arcs de mig punt. Sobresurt també el voladís de la teulada amb diverses fileres de teules i maons.

## Història

La masia ha estat restaurada i s'ha eliminat un matacà que cobria un dels arcs de la part superior, i que coincidia amb l'eix de la portada principal.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Guinard». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Soria

«Sòria o Soria» té aquests significats:
* Toponímia:
** Sòria, ciutat espanyola i capital de la província de Sòria
** Sòria (Navès), masia al municipi de Navès a la comarca del Solsonès
** Cinglera de Sòria, cinglera al vessant esquerre del Cardener, al municipi de Navès (Solsonès),
** Comarca de Sòria, comarca al centre de la província de Sòria amb capital a Sòria
** Província de Sòria, província espanyola amb capital a Sòria que forma part de Castella i Lleó
** Rasa de Sòria, torrent afluent per l'esquerra del Cardener al municipi de Navès
* Biografies:
** Arturo Soria Mata (Madrid, 1844), urbanista espanyol conegut especialment per la seva formulació de la ciutat lineal
** Bernat Sòria Escoms (Carlet, Ribera Alta, 1951), metge i científic valencià, Ministre de Sanitat i Consum entre 2007 i 2009
** Carlos Soria Fontán (Àvila, 1939), alpinista espanyol
** Enric Vicent Sòria i Parra (Oliva, la Safor, 1958), assagista i poeta valencià
** Gregorio Soria Arretxe, futbolista basc (Gernika, 1968)
** José Carlos Soria Gil (Alcázar de San Juan, 1975), futbolista castellà que ocupa la posició de defensa
** José Manuel Soria López (Les Palmes de Gran Canària, 1958), polític espanyol
** Luis Soria Iribarne (Madrid, 1852 - 1935), guitarrista i compositor espanyol
** Miquel Àngel Sòria i Cuartero (Lleida, 1946), professor i alcalde de Martorelles des de l'any 2004
** Miguel Ángel Soria López (València, 1974), futbolista valencià que ocupava la posició de defensa central
** Vicente Soria Mora (Torrent de l'Horta, 1958), metge i polític valencià
# Georges Othily

Georges Othily (Caiena, 7 de gener de 1944 - Caiena, 18 de desembre de 2017) fou un polític de la Guaiana Francesa. Llicenciat en dret, treballà com a administrador de béns i participà en política des que el 1979 fou escollit membre del Consell General de la Guaiana Francesa pel cantó d'Iracoubo, càrrec que ocupà fins al 1985. El 1983 fou nomenat president del Consell Regional de la Guaiana Francesa i de 1989 a 2008 fou escollit senador i formà part del grup socialista i després del Reagrupament Democràtic i Social Europeu. De 1990 a 1998 fou membre de la delegació parlamentària del Senat a la Unió Europea. També ha estat alcalde d'Iracoubo (1995-2001) i membre titular de l'Alta Cort de Justícia.
A les eleccions regionals franceses de 2004 es presentà amb el partit Forces Democràtiques de Guaiana (FDG), que va obtenir 7 escons al Consell Regional aliat amb el grup Walwari.

## Obres

* Harmonie d'Ebène (recueil de poèmes), 1965
* La Guyane : les grands problèmes, les solutions possibles Éditions caribéennes, amb Elie Castor.
* 1928 : Tragédie à Cayenne - les émeutes, la mort du docteur Jean, Éditions caribéennes, 1987
* La Guyane une ambition, un avenir, Éditions caribéennes, 1989
* René Jadfard ou l'éclair d'une vie, Éditions caribéennes, 1989
* Histoire d'une loge : la France equinoxiale 1844-1994, Éditions L'Harmattan, 1994
* J'assume tout, Ibis Rouge Éditions, 2005
* Bertène Juminer : une vie, un destin, Éditions L'Harmattan, 2007

## Enllaços externs

* Fitxa al web del Senat (francès)