OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lydia Aguirre

Lydia Aguirre (Belleville, Lió) és una periodista espanyola, actualment és adjunta a la direcció d'El País. Filla de pares espanyols emigrants a França, es va llicenciar en Ciències de la Informació a la Universitat Complutense de Madrid. Especialitzada en assumptes econòmics i financers, es va incorporar a la secció d'economia del diari Ya el 1988. A finals del mateix any, amb l'ampliació del diari econòmic Cinco Días, va ser membre del seu equip de redactors fins que el 1996 va assumir la corresponsalia del mateix diari econòmic a Nova York, per tornar el 2002 a Madrid i ser nomenada subdirectora d'aquell diari primer i, el 2005, directora adjunta. Al juny de 2006 va substituir Patricia Gómez com a directora de Comunicació del Grup PRISA. Al setembre de 2007 va ser nomenada directora de ELPAÍS.com.

## Referències

* ↑ «Lydia Aguirre asume como adjunta a la dirección de El País» (en castellà). El País, 17-12-2009. [Consulta: 11 març 2011].
* ↑ «Lydia Aguirre asume la dirección de ELPAIS.com» (en castellà). El País, 08-09-2007. [Consulta: 11 març 2011].

## Enllaços externs

* PRISACOM afronta una profunda remodelación, Diario Crítico, 6 de setembre de 2007.
# London Regional Transport

London Regional Transport (LRT), conegut com a London Transport fou una organització responsable del transport públic al Gran Londres (Regne Unit) des de l'any 1984 fins al 2000. Fou creada arran de l'acta de 1984 de transport (London Regional Transport Act 1984) i va reemplaçar les responsabilitats que exercia l'antic govern local Greater London Council.
A partir de l'any 2000 fou reemplaçat per Transport for London.
| Precedit per: GLC London Transport Executive | London transport authority 1984–2000 | Succeït per: Transport for London |
# Look at Your Game, Girl

Look at Your Game, Girl és una cançó escrita per Charles Manson per al seu àlbum Lie: The Love and Terror Cult (1970). Una cançó folk rock i una balada popular psicodèlica sobre una dona boja. La seva versió de la cançó va rebre crítiques majoritàriament positives per part dels crítics.
Guns N'Roses va publicar una versió de "Look at Your Game, Girl" a l'àlbum The Spaghetti Incident? (1993). Aquesta versió de Guns N'Roses és una balada de música lounge amb guitarra acústica i congues en la seva instrumentació que presenta elements de la música brasilera i caribenya. Els crítics van rebre negativament la cançó i van opinar que era de mal gust. La decisió de Guns N'Roses de "cobrir" la cançó va provocar una considerable controvèrsia, ja que a alguns els preocupava que Manson pogués treure profit de la cançó. Al final, les regalies van ser assignades a Bartek Frykowski, el fill de la víctima de Manson, Wojciech Frykowski, i la controvèrsia no va afectar les vendes de "The Spaghetti Incident?".

## Versió de Guns N'Roses

Axl Rose va afirmar que el seu germà li va presentar la pista. Rose va dir sobre "Look at Your Game, Girl": "Em van agradar la lletra i la melodia. A l'escoltar-la em va sorprendre, i vaig pensar que podria haver-hi altres persones que volguessin escoltar-la".
La cançó va ser llançada a petició de Rose, malgrat la protesta dels seus companys de banda. Rose juntament amb Dizzy Reed (en percussió) són els únics membres de Guns N 'Roses a tocar a la pista, amb la guitarra acústica interpretada per Carlos Booy.
La veu de Rose a la pista és nasal.
Slash va dir que el cover es va fer amb un esperit de "ingenu i innocent humor negre".

## Controvèrsia

Doris Tate, la germana de Sharon Tate, va dir: "¿No s'adona Axl Rose del que aquest home li va fer a la meva família?", "Realment em fa mal i em fa enfadar que Guns N 'Roses exploti els assassinats de la meva germana i altres per obtenir beneficis".
Per contrarestar les afirmacions que estava glorificant Manson, Rose va dir que "de cap manera sóc un expert de Manson ni res, però les coses que ha fet són quelcom en què no crec. És un individu malalt".

## Referències

* 1 2 3 4 «POP MUSIC; A Song Slipped In Enriches a Killer».
* ↑ «VICTIM'S SON GETS MANSON ROYALTIES».
* ↑ «Guns N 'Roses to Stick With Manson Song on Àlbum».
# Luigi Valentino Brugnatelli

Luigi Valentino Brugnatelli (Pavia 14 de febrer de 1761- 24 d'octubre de 1818) va ser un metge i científic italià alumne de Giovanni Antonio Scopoli. La seva tesi doctoral va ser sobre els sucs gàstrics. Es va interessar principalment per la química.
Amic personal d'Alessandro Volta, el va acompanyar a París el 1801 per il·lustrar la invenció de la pila. El 1802 efectuà amb èxit els primers experiments de dauradura galvànica mitjançant galvanoplàstia.
Va escriure nombroses obres de química, física i ciències naturals:
* Biblioteca fisica d'Europa, 20 volumi, 1788-1791
* Annali di chimica, 22 volumi 1790-1805
* Giornale fisico-medico (in collaborazione con Valeriano Luigi Brera), 20 volumi, 1792-1796
* Commentari medici (in collaborazione con Valeriano Luigi Brera), 3 tomi, 1797
* Elementi di chimica appoggiati alle più recenti scoperte chimiche e farmaceutiche (3 voll.), Pavia 1795-1798
* Giornale di fisica, chimica e storia naturale, continuato fin dopo la sua morte, 1808-1827;
* Farmacopea ad uso degli speziali e medici moderni della Repubblica italiana, Pavia 1802, trad. francese: Pharmacopée générale, 2 volumes 1811
* Trattato elementare di chimica generale (quattro edizioni: 1795, 1801, 1803, 1810).
* Litilogia umana ossia ricerche chimiche e mediche. Opera Postuma del Prof. L.V. Brugnatelli, pubblicata dal Dott. Gaspare Brungnatelli. Pavia 1819.
Va ser el primer en adoptar a Itàlia les noves teories de Lavoisier.

## Notes

* ↑ "Saggio di un'analisi chimica de' sughi gastrici", Opuscoli scelti sulle scienze e sulle arti 7 (1784), p. 289-302.

## Bibliografia

* U. Baldini, "Brugnatelli, Luigi Valentino", in Dizionario biografico degli italiani, vol. 14, Roma, 1972, pp. 494–496.
* Luigi Valentino Brugnatelli, Diario del viaggio in Svizzera e in Francia con Alessandro Volta nel 1801, a cura di Alberto Gigli Berzolari, Bologna, Cisalpino, 1997 ("Fonti e studi per la storia dell'Università di Pavia" 28) - ISBN 8820507986
* A. Cattaneo, "Cenni su la vita di L. V. Brugnatelli", Biblioteca di farmacia - chimica - fisica - medicina - chirurgia - terapeutica - storia naturale, ecc., Serie 2, Volume 5 (gennaio 1836), pp. III-XXIV
* Francesco Selmi, Manuale dell'arte d'indorare e d'inargentare coi metodi elettro-chimici e per semplice immersione, compilato da F. Selmi sugli scritti e sui lavori di Brugnatelli, Boquillon, etc., Reggio Emilia, 1844.
# Tossal del Catarro

El Tossal del Catarro és una muntanya de 526 metres que es troba al municipi de Guissona, a la comarca catalana de la Segarra.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Neosilurus hyrtlii

Neosilurus hyrtlii és una espècie de peix de la família dels plotòsids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 34 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme d'Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen 2002. Field guide to the freshwater fishes of Australia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental, Austràlia. 394 p.

## Bibliografia

* Allen, G.R. 1989. Freshwater fishes of Australia. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cratí d'Atenes el jove

Cratí d'Atenes el jove (en llatí Cratinus, en grec antic Κρατῖνος "Kratinos") fou un poeta còmic atenenc de la comèdia mitjana contemporani del filòsof Plató.
Va viure a la meitat del segle iv aC i abans del 324 aC. Ateneu de Naucratis diu que segurament era viu en temps de Ptolemeu II Filadelf, però és improbable.
Se li atribueixen les següents obres:
* Γίγαντες
* Θηραμένης
* Ὀμφάλη (dubtosa)
* Ψποβο
* λιμαῖος
* Χείρων
Potser també va escriure algunes obres atribuïdes a Cratí d'Atenes (el vell).

## Referències

* ↑ 2.Cratinus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 888
# Voltaïta

La voltaïta és un mineral de la classe dels sulfats que pertany i dona nom al grup de la voltaïta. Rep el seu nom del físic italià Alessandro Volta (1745-1827).

## Característiques

La voltaïta és un sulfat de fórmula química K₂Fe²⁺₅Fe³⁺₃Al(SO₄)₁₂·18H₂O. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 3,5. És l'anàleg amb Fe²⁺ de la magnesiovoltaïta i amb K-Fe²⁺ de l'amoniomagnesiovoltaïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «07.C - Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: krausita, tamarugita, kalinita, mendozita, lonecreekita, alum-(K), alum-(Na), tschermigita, lanmuchangita, zincovoltaïta, pertlikita, amoniomagnesiovoltaïta, kröhnkita, ferrinatrita, goldichita, löweïta, blödita, niquelblödita, changoïta, zincblödita, leonita, mereiterita, boussingaultita, cianocroïta, mohrita, niquelboussingaultita, picromerita, polihalita, leightonita, amarillita, konyaïta i wattevil·lita.

## Formació i jaciments

Es forma a les fumaroles i solfatares com a producte d'alteració de dipòsits rics en pirita en regions àrides. Va ser descoberta a la solfatara di Pozzuoli, un cràter volcànic situat al centre de la caldera dels Camps Flegreus, a la província de Nàpols (Campània, Itàlia), normalment associada a halotriquita. Als territoris de parla catalana ha estat descrita al turó de Montcada (Montcada i Reixac, Vallès Occidental) i a les mines d'alum de La Vilella Alta (Priorat).

## Referències

* 1 2 «Voltaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Solfatara di Pozzuoli, Pozzuoli, Naples, Campania, Italy». Mindat. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Voltaite from Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 7 febrer 2024].
# Cal Víctor Riu

Cal Víctor Riu és una obra del municipi de Piera (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entremitgeres, de planta baixa tres pisos i golfes. La planta és irregular, amb la façana estreta (on només s'obra un balcó a cada pis) i façana posterior més ampla maclada amb la casa número 12. El portal de la planta baixa amb llinda, és de pedra i hi ha l'escut de l'Orde dels Trinitaris (únic reste de la construcció original). La resta de la façana està decorada amb esgrafiat de tema clàssic. A les golfes hi ha una petita galeria protegida per un ràfec notable fet amb bigues de fusta. Forma conjunt amb la casa número 12, Cal Freixedas.
L'interior conserva restes de la decoració noucentista. És notable el jardí posterior, de tipus mediterrani o a la italiana, amb balustres i elements vegetals retallats delimitant terrasses a diferents nivells.

## Història

Sobre les restes de l'antic convent dels Trinitaris abandonat des de la desamortització el Sr.Victor Riu va construir primer aquesta casa per ell i després la del número 12 per als seus fills. Posteriorment foren venudes a propietaris diferents. Victor Riu fundà "Carburos Metálicos" i fou president de la Mutua General de Seguros. Fou un dels introductors de la penicil·lina a Espanya. A Piera comprà els terrenys on ara hi ha el parc que duu el seu nom i les piscines municipals i els donà a la vila.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Víctor Riu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Cal Víctor Riu - Ajuntament de Piera». [Consulta: 22 març 2021].
# Ferrita

«Ferrita» té aquests significats:
* Ferrita o bobina de xoc, component electrònic utilitzat com a filtre
* Ferrita o ferro alfa, dissolució sòlida intersticial de carboni en ferro alfa
* Ferrita (imant), ceràmica ferrimagnètica
# Felipe Moreno Rodríguez

Felipe Moreno Rodríguez (Granada, 1929) és un filòsof i musicòleg andalús establert a les Illes Balears. Es llicencià en filosofia escolàstica a la Universitat de Comillas de Madrid el 1952, i en filosofia i lletres a la Universitat de Barcelona el 1957. Es doctorà en filosofia a la Universitat Complutense de Madrid el 1979 amb la tesi La lucha antiaverroista de Ramon Llull en París.
El 1957 fundà l'Orfeón Granadino i exercí de crític musical a El Ideal de Granada (1957-60). En el camp de la música, el 1986 creà l'Agrupación Musical Felipe Moreno a Cúllar Vega Granada, amb l'objectiu de fomentar la formació musical i cultural. El 1959 fixà la seva residència a Mallorca, on fundà l'Orfeó Municipal de Palma (1960), del qual fou director fins al 1967.
El 1964 creà l'Escola de Turisme de Balears, de la qual fou president. És membre fundador de l'Associació Nacional d'Escoles de Turisme –ANESTUR– (1964) i de la World Assotiation for Professional Training in Tourism –AMFORT– (1969). Ha estat també assessor de Formació Professional Turística de diversos governs sud-americans. També fou regidor de l'Ajuntament de Palma (1970-1974) en representació dels sindicats i delegat provincial de Cultura (1977). El 2005 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Dia de les Illes Balears - Medalla d'Or i Premis Ramon Llull-Currículum guardonats». Arxivat de l'original el 2020-10-24. [Consulta: 24 octubre 2020].
# Felipe Mattioni Rohde

Felipe Mattioni Rohde (Ijuí, 15 d'octubre del 1988) és un futbolista brasiler que ha jugat de defensa al Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona. També té la nacionalitat italiana.

## Trajectòria

Felipe va començar la seva carrera a les categories juvenils del Grêmio, des d'on va promocionar al primer equip el 2007, encara que no arribà a debutar aquella temporada. Malgrat això, va culminar una bona temporada per les seves actuacions al Campionat brasiler sub-20. La temporada 2008, després d'una bona actuació al Campionat gaúcho, va debutar en lliga amb una victòria 2-0 davant del Náutico.
El 15 de gener del 2009, l'AC Milan va anunciar la cessió del jugador a l'equip italià, reservant-se l'opció de compra un cop finalitzada la cessió. Mattioni debutà amb el Milan en un partit amistós que empatà 2-2 amb el Rangers FC. Mattioni no va quallar una bona temporada a causa d'una lesió a la cama. En juny del 2009 el Milan anuncià que no executaria l'opció de compra. Només arribà a jugar un partit de la Serie A el 3 de maig del 2009.
El 26 d'agost del 2009 es va fer oficial la cessió del defensa al Reial Mallorca durant una temporada.
Després d'un reeixit final de temporada amb el club Balear, Mattioni fa cap a Barcelona per fitxar per l'Espanyol. Pocs dies després de fer-se oficial el seu fitxatge per l'entitat blanc-i-blava el jugador es lesionava de gravetat en el genoll esquerre i es perdria els sis primers mesos de competició de la temporada 2010-11. A finals de la temporada 2014-2015 va deixar l'Espanyol.

## Referències

* ↑ «Revelação, Mattioni está perto de trocar Grêmio pela Itália». esporte.uol.com.br, 11-11-2008.
* ↑ «Grêmio bate o líder Náutico, e segue invicto na competição.». esporte.uol.com.br, 24-05-2008. Arxivat de l'original el 2008-05-27. [Consulta: 27 agost 2009].
* ↑ «WELCOME FELIPE!». AC Milan, 16-01-2009 [Consulta: 21 gener 2009].
* ↑ «Mattioni: “Som molt feliç per jugar en el Reial Mallorca”». RCD Mallorca, 26-08-2009.
* ↑ «Mattioni, el segon fitxatge». El 9 esportiu, 28-07-2010.
* ↑ «Mattioni haurà de ser operat i estarà sis mesos de baixa». El 9 esportiu, 20-08-2010.
* ↑ «El Espanyol oficializa la marcha de Mattioni y Colotto» (en castellà). Marca, 28-05-2015. [Consulta: 31 maig 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a la pàgina oficial del Mallorca Arxivat 2009-12-12 a Wayback Machine.
* Perfil a la pàgina del Grêmio Arxivat 2008-12-18 a Wayback Machine. (portuguès)
* CBF Arxivat 2009-01-23 a Wayback Machine.
* Perfil a globo.com Arxivat 2009-04-10 a Wayback Machine. (portuguès)
* Perfil a Football.it (italià)
# Finestra de Kaiser

La finestra de Kaiser és una finestra w$_k$ molt propera a la ideal utilitzada per processament de senyals digitals definida per la fórmula:
    $w_{k}=\left\{{\begin{matrix}{\frac {I_{0}(\pi \alpha {\sqrt {1-(2k/n-1)^{2}}})}{I_{0}(\pi \alpha )}}&{\mbox{si }}0\leq k\leq n\\\\0&{\mbox{resta}}\\\end{matrix}}\right.$
on I$_0$ és la funció de Bessel modificada de primer tipus d'ordre zero, α és un nombre real arbitrari que determina la forma de la finestra i n és un nombre natural que determina la mida de la finestra.

## Bibliografia

* Kaiser, J. F. (1966). Digital Filters. In Kuo, F. F. and Kaiser, J. F. (Eds.), System Analysis by Digital Computer, chap. 7. New York, Wiley.
* Craig Sapp, Kaiser-Bessel Derived Window Examples and C-language Implementation, Music 422 / EE 367C: Perceptual Audio Coding (Stanford University course page, 2001).

## Referències

* ↑ «Kaiser Window». [Consulta: 13 gener 2024].

## Vegeu també

* Transformada Discreta de Fourier
* Funció finestra
# Fiódor Sologub

Fiódor Sologub (rus: Фёдор Сологу́б, nascut Fiódor Kuzmitx Tetérnikov, rus: Фёдор Кузьми́ч Тете́рников, conegut també com a Theodor Sologub; 1 de març [C.J. 17 de febrer] de 1863 – 5 de desembre de 1927) fou un poeta simbolista, novel·lista, dramaturg i assagista rus. Fou el primer escriptor a introduir els elements morbosos pessimistes de la literatura i filosofia del fin de siècle europeu a la prosa russa.

## Biografia

Fill d'un sastre (altres fonts parlen d'un picapedrer) i una bugadera, va estudiar a l'Institut Pedagògic de Sant Petersburg. En 1882 a 1907 va ensenyar matemàtiques en diverses institucions. Als 29 anys debuta amb un volum de versos i una novel·la Els somnis pesats, rus: Тяжёлые сны. L'èxit va arribar amb la seva segona novel·la El dimoni mesquí, rus: Мелкий бес, publicat en forma de fulletó el 1905 i en volum el 1908, es va convertir en un clàssic de la novel·la russa. Retrata un món dolent on un mesquí mestre de província, impulsat per uns mania persecutòria, acaba per cometre un crim.
De 1921 a 1923, Sologub va traduir molts novel·listes i poetes de llengua francesa: Honoré de Balzac (Les Cent Contes drolatiques), Paul Verlaine, Frederic Mistral o alemanys: Heinrich von Kleist.
L'abril del 1924 va ser elegit membre honorari del comitè de traductors, branca de Sant Petersburg de la unió d'escriptors, i després president de la mateixa unió.

## Enllaços externs

* Web amb biografia, bibliografia i obres (anglès)
* Obres de o sobre Fíodor Sogolub a Internet Archive
# Flora of the Southeastern United States

Flora of the Southeastern United States (abreujat Fl. S.E. U.S.) és un llibre amb il·lustracions i descripcions botàniques que va ser escrit pel botànic i taxònom estatunidenc especialitzat en flora dels Estats Units, John Kunkel Small. Va ser editat l'any 1903 amb una segona edició a l'any 1913.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* Descripció a APNI
# Florala

Florala és una població del Comtat de Covington a l'estat d'Alabama (Estats Units d'Amèrica).

## Demografia

Segons el cens del 2000, Florala tenia 1.964 habitants, 898 habitatges, i 527 famílies. La densitat de població era de 72,2 habitants/km².
Dels 898 habitatges en un 23,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,5% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 41,3% no eren unitats familiars. En el 36,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 21,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones hi havia 82,5 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.377 $ i la renda mediana per família de 21.176 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.569 $ mentre que les dones 15.625 $. La renda per capita de la població era d'11.495 $. Aproximadament el 29,3% de les famílies i el 32,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Francisco Camarasa Pina

Francisco Camarasa Pina (Alcoi, 1963 - Castalla, 10 de juliol de 2016) va ser un editor de còmics valencià, director d'Edicions de Ponent.
Durant la seua infantesa, va començar llegint còmics de Pumbi, encara que el seu heroi favorit seria El guerrer de l'antifaç. El 1995 va crear, al costat de Diego Ruiz de la Torre Gómez, el segell Joputa CB, que tres anys després van transformar en una societat limitada amb el nou nom d'Edicions de Ponent S. L.
Al costat de Pedro Porcel i Álvaro Pons va comissariar el 2007 una exposició que repassava la història del còmic valencià. Un any després, amb altres prestigiosos especialistes del mitjà, va anunciar la fundació, a partir de les seues pròpies col·leccions, d'un Centre de Documentació del Còmic a Onil, així com la celebració d'un Saló del Còmic a València vinculat a la Mostra de Cinema del Mediterrani, que tancaria poc després per falta de fons. El 2010, emparat en l'èxit d'obres com L'art de volar, va iniciar una campanya d'internacionalització dels productes de la seua editorial. A l'any següent, es va convertir en President de la nounada Associació d'Editors de Còmic d'Espanya. Va morir en juliol de 2016, després d'una malaltia.

## Referències

* 1 2 Cuadrado (2000)
* ↑ Punto y aparte(06/04/2010). En este momento no hay ni héroes ni causas buenas, Diario Información, Alacant.
* ↑ La Biblioteca acoge la historia más completa del tebeo valenciano, El País, 30/09/2007.
* ↑ Plá, Alejandro (2008). Un Salón del Cómic para Valencia, Las Provincias.
* ↑ Alted, Nacho (09/11/2010). La travesía en el desierto de Paco Camarasa Arxivat 2012-06-30 at Archive.is. La crónica virtual.
* ↑ Mauleón, Amaia (19/12/2011). Nace la Asociación de Cómic de España con tres firmas gallegas, "Faro de Vigo".
* ↑ Fallece el editor alicantino Paco Camarasa notícia al diari ABC de l'11 de juliol de 2016
* ↑ El mundo del cómic despide a Paco Camarasa, el alicantino que instauró la novela gráfica en España notícia a Valencia Plaza del 12 de juliol de 2016

## Bibliografia

* Cuadrado, Jesús. Atlas español de la cultura popular: de la historieta y su uso, 1873-2000. Ediciones Sinsentido/ Fundación Germán Sánchez Ruipérez, 2000. ISBN 84-89384-23-1.