OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lacus Temporis

El Lacus Temporis (en llatí, "Llac del Temps") és una petita mar lunar localitzat en el quadrant nord-oriental de la cara visible de la Lluna. Les coordenades selenogràfiques del seu centre són 45.9° Nord, 58.4° Est, i posseeix un diàmetre envolupant de 117 km.
Aquest llac està compost de dues grans àrees aproximadament circulars amb una superfície relativament llisa. En el seu interior tan sols destaquen dos petits impactes amb forma de bol localitzats en la seva intersecció. Les dues regions cobertes de lava basàlltica presenten alguns lòbuls laterals més petits, probablement impactes menors inundats de lava.
Just al sud-oest del llac es troba el cràter Chevallier i a l'a el sud-est se situa el cràter Carrington.
El nom del llac va ser adoptat per la Unió Astronòmica Internacional en 1976.

## Vegeu també

* Llista de mars lunars
* Geologia de la Lluna
* Selenografia

## Referències

* ↑ "Lacus Temporis". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)

## Enllaços externs

* "Lacus Temporis". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 8 juliol 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 8 juliol 2018].
# Hilduí de Milà

Hilduí de Milà va ser un monjo de l'abadia de Lobbes, bisbe de Lieja de 920 a 921, bisbe de Verona de 928 a 932 i arquebisbe de Milà de 932 fins a la seva mort el 24 de juliol de 936.
El monje Hilduí, concupiscent del bisbat esdevingut ric, després les adquisicions considerables dels bisbes precedents, Francó i d'Esteve de Tongeren, va cercar el suport de Gislebert de Lotaríngia i d'Enric I d'Alemanya per a obtenir la seu cobejada.
Li faltaven diners al duc Gislebert per a la seva campanya militar contra Carles III. Hilduí li prometí una suma important. Va ser consagrat per l'arquebisbe Herman I de Colònia. Quan Hilduí va començar a robar el tresor del capítol de Lieja per a pagar Gislebert, els liegesos van queixar-se prop de Carles. Aquest va informar el Vaticà i els prelats del seu regne dels crims d'Hilduí. Mentrestant, el capítol de Sant Lambert van elegir un nou bisbe, Richer. El papa Joan X va convocar ambdós a Roma, va excomunicar Hilduí i confirmar Ricari.
Hilduí que va fugir cap a Itàlia prop d'Hug d'Arle, que set anys més tard va suportar la seva elecció com a bisbe de Verona i el 932 com a arquebisbe de Milà.

## Referències

* Llista dels bisbes de Tongeren, Maastricht i Lieja
* Gaetano Moroni, Dizionario di erudizione storico-ecclesiastica da San Pietro sino ai nostri giorni, Venezia, Tipografia Emiliana, 1879
* ↑ Karl Morz Fabritius, Richarius 921-945, Geschichte des Hochstifts Luttich, Leipzig, Editorial Weidmannschen Buchhandlung, 1792, pàgina 16 (en català: Història del principat bisbal de Lieja (alemany))
* ↑ Karl Morz Fabritius, op.cit. pàgina 17
# Lawas

Lawas és una petita ciutat i la capital del districte de Lawas, Divisió de Limbang, l'estat de Sarawak, Malàisia. La superfície d'aquest districte és de 3.811,9 quilòmetres quadrats, i l'any 2000, el cens era de 35.300 habitants. Està a 1.200 km de la capital de l'estat, Kuching, i a 200 km de la capital de Sabah, Kota Kinabalu.
# Le Blanc-Mesnil

Le Blanc-Mesnil és un municipi francès, situat al departament de Sena Saint-Denis i a la regió de l'Illa de França. L'any 2005 tenia 51.500 habitants.
Forma part del cantó de Le Blanc-Mesnil i del districte de Le Raincy. I des del 2016, de la divisió Paris Terres d'Envol de la Metròpoli del Gran París.
# Liu An

Liu An (en xinès: 劉安; en pinyin: Liú An) (179 aC - 122 aC) fou un geògraf, científic i filòsof xinès del segle ii aC, autor del compendi Huainanzi, que va escriure per assessorar l'Emperador Wu de Han i recopilar tot el coneixement de l'època. Interessat per l'alquímia, incorporà els principals ensenyaments d'aquesta disciplina a la seva obra, que barrejava amb poemes de la tradició xinesa, ja que pensava que les dues vies podien ajudar a aconseguir la immortalitat.

## Referències

* ↑ Le Blanc, Charles. Huai-nan Tzu: Philosophical Synthesis in Early Han Thought: The Idea of Resonance (Kan-Ying) With a Translation and Analysis of Chapter Six. Hong Kong, Hong Kong University Press, 1985. ISBN 962-209-179-2

## Enllaços externs

* Huainan Zi, Liu An. The Golden Elixir
# Arena Carioca 1

L'Arena Carioca 1 és una arena al Parc Olímpic de Rio de Janeiro que alberga els esdeveniments de bàsquet, halterofília, lluita olímpica i lluita grecoromana, així com bàsquet en cadira de rodes i rugbi en cadira de rodes en els Jocs Paralímpics d'estiu de 2016 a realitzar-se a la ciutat de Rio de Janeiro (Brasil).

## Construcció

La construcció es va iniciar al juliol de 2013 i abasta 38 mil metres quadrats. La seua capacitat per als jocs és de 16 mil espectadors, i d'estos només 5000 seran permanents en finalitzar els mateixos. La seua façana té una altura de 33 metres d'alt, i la seua forma està inspirada en el paisatge muntanyenc de la ciutat. La pista va ser construïda amb dos tipus de fusta, un per a la pista i un altre diferent per a l'àrea circumdant, així com un sistema per a l'absorció dels cops de l'activitat esportiva. Té 282 sales, 49 banys, vuit vestidors i sis ascensors.
El cost previst estimat per al complex de tres arenes (Carioca 1, Carioca 2 i Carioca 3), el IBC, el MPC, un hotel i l'estructura del Parc Olímpic era de 1,678 mil milions reals brasilers, inclosa part de la iniciativa pública i privada, sent executada entre el Prefeitura de Rio de Janeiro i la iniciativa privada.

## Proves prèvies als jocs

L'obra va ser lliurada el gener de 2016. Van ser realitzats com a esdeveniments pilot el Torneig Internacional de Bàsquet Femení Aquece Riu realitzat del 15 al 17 de gener de 2016 i el Campionat Internacional de Rugbi en cadira de rodes Aquece Rio realitzat del 29 al 31 de gener de 2016.

## Futur de la seu

Quan els jocs acaben formarà part del Centre d'Entrenament Olímpic que és considerat el major llegat per al país després de la realització dels jocs, sent un recinte on seran entrenats atletes en 12 modalitats diferents. El recinte comptarà amb una acadèmia, un auditori, vestidors i àrees mèdiques.

## Referències

* ↑ «Arena Carioca 1» (en castellà). rio2016. Arxivat de l'original el 6 d’agost 2016. [Consulta: 12 agost 2016].
* 1 2 3 4 «Río presenta la Arena Carioca 1, el hogar del baloncesto en los Juegos» (en castellà). rio2016. Arxivat de l'original el 9 d’agost 2016. [Consulta: 12 agost 2016].
* ↑ «Arena Carioca 1 - Cidade Olimpica» (en castellà). cidadeolimpica.rio. Arxivat de l'original el 10 de juliol 2016. [Consulta: 12 agost 2016].
* 1 2 3 «Fue oficialmente presentada la Arena Carioca 1» (en castellà). brasil2016. [Consulta: 12 agost 2016].
* ↑ «Prefeitura entrega Arena Carioca 1, no Parque Olímpico, para os Jogos 2016» (en portugués), 12-01-2016. [Consulta: 12 agost 2016].
# Campionat britànic de trial 1977

La temporada de 1977 del Campionat britànic de trial fou la 28a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. El calendari oficial constava de 10 proves puntuables, celebrades entre el 29 de gener i el 5 de novembre.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Rob Shepherd | Honda | 109 |
| 2 | Martin Lampkin | Bultaco | 108 |
| 3 | Malcolm Rathmell | Montesa | 101 |
| 4 | Mick Andrews | Yamaha | 67 |
| 5 | Rob Edwards | Montesa | 55 |
| 6 | Dave Thorpe | Bultaco | 47 |
| 7 | Nigel Birkett | Suzuki | 42 |
| 8 | John Hemingway | Bultaco | 27 |
| 9 | Norman Shepherd | Bultaco | 20 |
| 10 | Alan Lampkin | Bultaco | 14 |

## Referències

* «Great Britain - 1977» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 19 març 2023].
# Cementiri civil de Teresa

Amb només un sepulcre, el Cementiri civil de Teresa al municipi de Bausen a la Vall d'Aran és un dels cementiris civils més antics i alhora més petits de Catalunya. Des del 18 de setembre de 2020 va ser declarat Bé Cultural d'Interès Local pel Consell General d'Aran, tot i l'oposició del partit Convergència Democràtica Aranesa (CDA).

## Història

Teresa Estampa i Francesc Bugat, coneguts com «els amants de Bausen» es van enamorar a l'alba del segle xx. Volien casar-se, però el mossèn catòlic de la parròquia exigia una quantitat de diners per obtenir la dispensa papal perquè eren parents, sigui llunyans. No van fer cas d'aquest refús intransigent, van viure junts i van tenir dos fills, que anys més tard es van exiliar a França en la Guerra Civil.
Quan Teresa va morir als trenta-tres anys d'una pneumònia aguda el 10 de maig de 1916, el mateix mossèn va refusar sebollir-la, perquè segons la seva religió la difunta «vivia en pecat» en cohabitar sense casar-se i sebollir-la en «terra beneïda» hauria sigut una profanació. Aleshores tots els veïns sense cap excepció van decidir de construir un cementiri civil i van realitzar-lo en poques hores per poder enterrar Teresa dignament. «Flors silvestres, herbes i matolls envolten aquesta romàntica tomba amb l'objectiu de preservar-la de la intransigència i la intolerància.» La làpida porta escrit: «A mi amada Teresa».

## Referències

* 1 2 «"Els amants de Bausen", la història de l'única tomba del cementiri més petit d'Espanya». TV3 Notícies, 14-10-2020.
* ↑ «Era glèisa parroquiau de Sant Pèir e eth sòn cementèri, es capèles de Sant Ròc e de Santa Anna e eth cementèri civiu de Teresa en Bausen, declaradi coma Bens Culturaus d'Interès Locau» (en aranès). Aran Notícies, 24-09-2020.
* 1 2 «El cementiri més petit de l'Estat, situat a Bausen, ja és Bé Cultural d'Interès Local». Ràdio Seu, 01-11-2020.
* 1 2 «Els amants de Bausen i el cementiri de la Teresa». Catalunya m'agrada, 14-11-2017. [Consulta: 10 novembre 2020].
* 1 2 «Els ‘amants de Bausen' mobilitzen la població». La Mañana, 10-04-2016, pàg. 14. «Els veïns commemoren el centenari de la mort de Teresa»
* ↑ «Els amants de Bausen». Visit Val d'Aran. Conselh Generau d'Aran. [Consulta: 13 gener 2021].
* 1 2 3 «El cementiri de Teresa». El Punt Avui, 10-11-2020, pàg. 12.
# Liu Bao

* Aquest article és sobre el xiongnu shanyu. Per l'emperador de la Dinastia Han, vegeu l'Emperador Shun de Han.
Liu Bao :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 劉豹 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 刘豹 |
Liu Bao era el fill del Xiongnu Shanyu Yufuluo durant la tardana Dinastia Han i el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Liu Bao va ser el pare de Liu Yuan, fundador de l'estat Han Zhao durant el període dels Setze Regnes
Liu Bao era l'hereu del shanyu Yufuluo. Quan Yufuluo traspassà, el germà menor de Yufuluo, Huchuquan, va heretar el tron Shanyu, d'acord amb l'ordre de successió lateral, i va fer a Liu Bao el Rei Digne de l'Esquerra, una posició de Príncep Hereu. Liu Bao va tenir cinc tribus Xiongnu sota el seu comandament.
En el vint-i-unè any del regnat del Shanyu Huchuquan, Cao Cao el va detenir i Liu Bao va ascendir al tron Shanyu (215-260 EC). El seu germà Qubei es va fer càrrec de les cinc tribus de l'Ala Esquerra com a Príncep Hereu. La carrera de Liu Bao com a Shanyu dels Huns del Sud va ser un dels regnats Shanyu més llargs.
Durant el colp d'estat de Li Jue a Chang'an, Liu Bao va prendre Cai Wenji com la seva concubina i va tenir dos fills amb ella. Ell la va alliberar quan Cao Cao va pagar un rescat per ella. Quan el seu clan patia de problemes interns, Deng Ai li va aconsellar de renunciar a part del seu poder.

## Referències

* ↑ Bichurin N.Ya., "Collection of information on peoples in Central Asia in ancient times", 1851, vol. 1, p. 147

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes
# Pintsch

Pintsch (en luxemburguès: Pensch; en alemany: Pintsch) és una vila de la comuna de Kiischpelt situada al districte de Diekirch del cantó de Wiltz. Està a uns 43 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Pintsch». [Consulta: 3 octubre 2015].
# Horomanita

L'horomanita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom de la seva localitat tipus, el massís ultramàfic d'Horoman, al Japó. Abans d'anomenar-se d'aquesta manera era coneguda amb el codi UM1998-16-S:FeNi.

## Característiques

L'horomanita és un sulfur de fórmula química Fe₆Ni₃S₈, molt semblant a la pentlandita i a la mackinawita, i químicament similar a UM2002-26-S:FeNi i UM2007-27-S:CuFeIrNiRh, dues espècies encara sense anomenar. Va ser aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2007. Cristal·litza en el sistema tetragonal. Es troba en forma de grans anèdrics de fins a 0,1 mil·límetres. La seva duresa és 3 a l'escala de Mohs.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'horomanita pertany a «02.B - Sulfurs metàl·lics, M:S > 1:1 (principalment 2:1), amb Ni» juntament amb els següents minerals: samaniïta, heazlewoodita, oregonita, vozhminita, arsenohauchecornita, bismutohauchecornita, hauchecornita, tel·lurohauchecornita, tučekita, argentopentlandita, cobaltopentlandita, geffroyita, godlevskita, kharaelakhita, manganoshadlunita, pentlandita, shadlunita i sugakiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta en inclusions de lherzolita en peridotites, a Horoman, Samani-cho (Hokkaido, Japó). És l'únic indret on se n'ha trobat aquesta espècie mineral. Sol trobar-se associada a altres minerals com: bornita, talnakhita, coure, troilita, heazlewoodita, pentlandita, magnetita, olivina, diversos clinopiroxens i ortopiroxens, i formant intercreixements amb samaniïta i sugakiïta.

## Referències

* ↑ «Horomanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 febrer 2016].
* 1 2 «Horomanite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 10 febrer 2016].
# Can Boneto

Can Boneto, també coneguda com a Can Ramon Boneto, és una masia del poble de Riells del Fai, en el terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental.
Està situada al nord-oest del terme i al sud-oest del poble al qual pertany, a ponent de la carretera de Riells del Fai (la BV-1483). És a migdia de Can Prat, al nord de Can Castanyer i al sud-est de Can Mas.
Amb aquestes masies esmentades, forma una petita agrupació de masos.
Com moltes antigues masies, els canvis moderns, fruit de l'adaptació a les necessitats de la vida actual, han anat transformant les velles masies en cases modernes amb poc aspecte de casa rural. És el cas de Can Ramon Boneto.
# Arellano

* Per a altres significats, vegeu «Casal d'Arellano».
Arellano és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Oriental, dins la merindad d'Estella. Està situat entre Arroitz i Deikaztelu.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 205 | 205 | 205 | 196 | 192 | 196 | 201 | 192 | 186 | 188 | 196 |
| Fonts: Arellano i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Personatges cèlebres

* Fortunato Aguirre Luquin (1893-1936): Alcalde d'Estella i cofundador d'Osasuna.
* Juan Ramírez de Arellano, del Casal d'Arellano (segle xiv): Senyor d'Arellano i de la Solana. Rebé el Senyoriu de Cameros el 1366 per ajudar Enric II de Castella.
* Julia Juaniz (1956-): Montadora cimematogràfica.
* Pablo Rodríguez González (1900-???): Religiós i escriptor
* Sant Veremon: Abat del monestir de Santa María la Real d'Iratxe, des de 1056 a 1098). Patró del Camí de Santiago a Navarra. Se celebra el 8 de març.

## Referències

* ↑ http://www.navarra.es/home_es/Navarra/272+Municipios/entidad.htm?IdEnt=99
* ↑ http://www.cfnavarra.es/estadistica/index.html
* ↑ IMDB;«Julia Juaniz - IMDb». [Consulta: 7 octubre 2012].
* ↑ Pablo Rodríguez;«Pablo Rodríguez González :: Auñamendi Entziklopedia :: Euskomedia». [Consulta: 7 octubre 2012].
* ↑ San Veremundo; «::: Euskonews & Media ::: Efemerideak». [Consulta: 7 octubre 2012].
# Zaghouan

Zaghouan (àrab: زغوان, Zaḡwān) és una ciutat de Tunísia, capital de la governació de Zaghouan, situada a la part nord del Djebel Zaghouan (1.295 metres) i al sud del Djebel Marchana, en una ampla plana agrícola. Té una població de 16.037 habitants i és capçalera d'una delegació amb 34.650 habitants. La ciutat és a 197 metres sobre el nivell del mar.

## Patrimoni

La mesquita principal de la ciutat és la de Sidi Ali Azouz.
Correspon a l'antiga Ziqua, de la qual només en resta un arc triomfal. L'aqüeducte construït per ordre de l'emperador Hadrià vers el 122 es troba a la rodalia (es pot veure a 2 km de la ciutat) i portava l'aigua fins a Cartago, a 88 km. El temple de les Aigües es va aixecar al lloc de les fonts en honor d'aquest emperador.
En un radi d'uns 25 km hi ha nombrosos jaciments arqueològics, dels quals els principals són: Thuburbo Majus, Oudna, el temple de les Aigües, Seguermes, Takrouma i Zriba.

## Economia

El massís veí, amb vestigis arqueològics, gorges i una flora i fauna excepcional, està en estudi per la seva transformació en parc natural. L'economia agrícola ha deixat pas en els darrers anys a un desenvolupament industrial, amb zones industrials creades pel govern on s'han instal·lat nombroses indústries. La seva economia es basa en activitats agroalimentàries, de cria de ramats, de producció forestal i productes termals. La utilització intensiva de la capa freàtica ha permès la construcció de tres embassaments hidroelèctrics a la regió i 16 més de secundaris. Una planta per al tractament de l'aigua, amb capital parcialment donat pel govern belga, es va posar en funcionament el març del 2007.
La regió és coneguda per les seves nombroses fonts d'aigua excel·lent i pura, i per les roses, cultiu introduït pels andalusins, i l'aigua de pètals de rosa (utilitzat en cuina i cosmètica), especialitat local. Els hammams (estacions termals) són un atractiu turístic de la ciutat i rodalia, i al sud, a un 9 km hi ha el més conegut, el de Hammam Zriba, i a l'est, a uns 15 km, el Hammam Bent Edjedidi.

## Administració

Com a delegació o mutamadiyya, duu el codi geogràfic 16 51 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en nou sectors o imades:
* Zaghouan Ville (16 51 51)
* Zaghouan Nord (16 51 52)
* Zaghouan Sud (16 51 53)
* Bir Halima (16 51 54)
* Mograne (16 51 55)
* Jimla (16 51 56)
* El Aïtha (16 51 57)
* Oued Erremel (16 51 58)
* Oued Ezzit (16 51 59)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 16 11).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 53-54. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 139. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* Zaghouan - Lloc web oficial
# Nannoptopoma spectabilis

Nannoptopoma spectabilis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones i Orinoco.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
# Open de Nice Côte d'Azur 2012

El Torneig de Niça 2012, oficialment conegut com a Open de Nice Côte d'Azur 2012, és una competició tennística professional que es juga sobre terra batuda i està inclosa en les sèries 250 de l'ATP. La 28a edició del torneig es va celebrar entre el 20 i el 26 de maig de 2012 al Nice Lawn Tennis Club de Niça, França.
El tennista espanyol Nicolás Almagro va reeditar el títol de l'edició anterior.

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | J. Isner | 7 | 7 | |
| | X. Malisse | 6$^3$ | 6⁵ | | 1 | J. Isner | 4 | 6$^4$ | |
| | N. Davidenko | 6 | 1 | 6 | | N. Davidenko | 6 | '7 | |
| 7 | D. Istomin | 4 | 6 | 3 | | | | | | | N. Davidenko | 7 | 4 | 2 |
| 4/WC | G. Monfils | 3 | 6⁹ | | | | | | | Q | B. Baker | 6⁵ | 6 | 6 |
| Q | B. Baker | 6 | 7 | | Q | B. Baker | 4 | 6 | 7 | | | | | |
| | M. Kukuixkin | 3 | 6 | 7 | | M. Kukuixkin | 6 | 3 | 6$^4$ | | | | | |
| 5 | B. Tomic | 6 | 2 | 5 | | | | | | | | | | | Q | B. Baker | 3 | 2 |
| | S. Darcis | 3 | 6 | 6 | | | | | | | | | | | 3 | N. Almagro | 6 | 6 |
| | F. Volandri | 6 | 2 | 4 | | S. Darcis | 4 | 4 | | | | | | |
| | É. Roger-Vasselin | 6⁵ | 4 | | 3 | N. Almagro | 6 | 6 | | | | | | |
| 3 | N. Almagro | 7 | 6 | | | | | | | 3 | N. Almagro | 6 | 6 | |
| WC | J.C. Ferrero | 4 | 3 | | | | | | | 2 | G. Simon | 1 | 3 | |
| Q | T. Bellucci | 6 | 6 | | Q | T. Bellucci | 5 | 0 | | | | | | |
| Q | G. Dimitrov | 3 | 3 | | 2 | G. Simon | 7 | 6 | |
| 2 | G. Simon | 6 | 6 | | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Bob Bryan Mike Bryan | 4 | 6 | [10] |
| | Daniele Bracciali Jamie Murray | 6 | 2 | [7] | 1 | Bob Bryan Mike Bryan | 6 | 6 | |
| 3 | Aisam-ul-Haq Qureshi Jean-Julien Rojer | 6 | 6 | | 3 | Aisam-ul-Haq Qureshi Jean-Julien Rojer | 4 | 4 | |
| | Scott Lipsky Rajeev Ram | 3 | 2 | | | | | | | 1 | Bob Bryan Mike Bryan | 7 | 6 |
| | Paul Hanley Julian Knowle | 6 | 6 | | | | | | | | Oliver Marach Filip Polášek | 6⁵ | 3 |
| 4 | Juan Sebastián Cabal Santiago González | 3 | 2 | | | Paul Hanley Julian Knowle | 4 | 7 | [7] |
| | Oliver Marach Filip Polášek | 6 | 6 | | | Oliver Marach Filip Polášek | 6 | 5 | [10] |
| WC | John Isner Sam Querrey | 3 | 0 | | | | | | |

## Enllaços externs

* Quadre individual masculí PDF
* Quadre dobles masculins PDF
Niça :
1970
1971
1972
1973
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016 :
ATP World Tour 2012
< 2011
2013 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# París-Roubaix 1897

La París-Roubaix 1897 fou la 2a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 18 d'abril de 1897 i fou guanyada per l'italià Maurice Garin, que s'imposà a l'esprint a Mathieu Cordang.
Van prendre la sortida 57 corredors.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Maurice Garin | - | 9h 57' 21" |
| 2 | Mathieu Cordang | - | m. t. |
| 3 | Michel Frederick | - | + 30' 21" |
| 4 | Gaston Rivierre | - | + 50' 39" |
| 5 | Jules Cordier | - | + 1h 42' 52" |
| 6 | Boinet | - | + 1h 43' 03" |
| 7 | Henri Aries | - | + 1h 53' 12" |
| 8 | Guillochin | - | + 2h 03' 30" |
| 9 | Léopold Trousselier | - | m. t. |
| 10 | Marcel Kerff | - | + 4h 16' 39" |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats de l'edició de 1897 a les-sports.info
# Horovce (Trenčín)

* No s'ha de confondre amb Horovce (Košice).
Horovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1259.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «História» (en eslovac). [Consulta: 22 desembre 2021].