OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Sabaté i Llopart

Josep Sabaté i Llopart, dit Pepe (L'Hospitalet de Llobregat, Baix Llobregat, 17 d'agost de 1910 – Barcelona, Barcelonès, 17 d'octubre de 1949) fou un anarcosindicalista i guerriller antifranquista català.

## Biografia

Germà gran dels anarquistes Francesc (Quico) i Manuel, tres dels cinc fills de Manuel Sabatè Escoda, que va ser guàrdia urbà a L'Hospitalet de Llobregat.
En 1931, l'any de la proclamació de la Segona República Espanyola, Josep ingressà en el sindicat CNT, per al qual va escriure articles en el seu òrgan de premsa, Solidaridad Obrera. D'aquesta manera va conèixer Emilia Beriain Azqueta, la seva futura companya de lluita i de vida.
Poc temps després, amb el seu germà Francesc (cinc anys més petit), va prendre part en les accions de “Los Novatos”, un grup lligat a la Federació Anarquista Ibèrica dedicats l'organització dels disturbis contra el govern del bienni negre.
En el moment de l'esclat de la revolució espanyola, Josep i Francesc es van traslladar a front d'Aragó, dins la columna Aguiluchos organitzada per l'anarquista Joan Garcia Oliver. A l'abril de 1939, Josep va ser fet presoner a Alacant i enviat primer al camp de concentració d'Albatera i després als de Cartagena i València.
Alliberat pel pagament d'una fiança en 1948, es va traslladar immediatament a França per reunir-se amb el Quico. Va viure el primer període francès amb els seus germans Francesc i els jove Manolo, però aviat els tres germans es van separar, cadascun prenent un camí diferent al maquis anarquista.
El 9 de març de 1949 Josep va participar en un atac armat contra el cap de la policia a Barcelona, Eduardo Quintela Bóveda: un comando format per Wenceslao Jiménez Orive, els germans Sabaté Llopart (Josep i Quico), Simón Gràcia Fleringan, Carles Vidal i Passanau, José López Penedo i Josep Lluís i Facerias van metrallar el seu cotxe, matant-ne els ocupants.
Igual que molts altres guerrillers espanyols (el mateix Facerias), fou emboscat per posar fi a la seva lluita: Josep inicialment va tractar d'escapar i va matar un oficial de policia, però va ser ferit de gravetat; va morir mentre era traslladat a la sala de l'hospital, al carrer Sepúlveda de Barcelona.

## Notes

* ↑ Ephéméride Anarchiste, José Sabaté Llopart
* ↑ R. Creagh, Biographie de Jose Sabaté Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., R.A. Forum
* ↑ Emilia Sabaté Beriain (Mañeru, 1914 - Nalhós, 2008)
* ↑ Efemèride Anarquista, José Sabaté Llopart
* ↑ Jimenez Orive, Wenceslao, da losdelasierra.info
* ↑ Sabaté Llopart, José, 1910-1949, libcom.org

## Referències

* Extret de l'article (italià) José Sabaté Llopart Arxivat 2014-12-23 a Wayback Machine. a l'anarcopèdia, editada sota llicència GNU.
# Jordi Gallardo Fernàndez

Jordi Gallardo i Fernàndez (Andorra la Vella, 23 de març de 1976) és un polític, historiador i empresari andorrà.

## Biografia

Nascut a la capital andorrana el 23 de març del 1976. Jordi Gallardo i Fernàndez és llicenciat en Història per la Universitat de Lleida i màster executiu en direcció d'empreses (MBA) per la IESE Business School. És president de Liberals d'Andorra des del 2014, formació política on també ha estat president de la secció jove i secretari d'organització.
Entre 2005 i 2007 va ser director de Patrimoni Cultural i Política Lingüística i entre 2007 i 2009, secretari d'Estat de Política Cultural.
El 2009 va decidir desenvolupar la seva vida professional al sector privat, on va ocupar el càrrec d'adjunt de direcció de l'empresa Via Moda Andorra fins al 2015.
Va ser escollit conseller per circumscripció nacional a les eleccions generals de 2015 on va ocupar el càrrec de president del Grup Parlamentari Liberal des del desembre del 2017 durant la VII legislatura. Va ser membre de la Comissió especial de vigilància i prevenció de risc per a l'estabilitat financera fins a l'abril de 2018, de la Comissió Legislativa de Sanitat i Medi Ambient des de març de 2015 fins a desembre de 2017 i de la Comissió Legislativa d'Interior des de març 2015 fins al desembre de 2017. També va ser vicepresident de la Comissió Legislativa de Finances i Pressupost Membre de la Comissió Legislativa de Política Exterior.
Va ser candidat de Liberals d'Andorra a cap de Govern a les Eleccions al Consell General d'Andorra de 2019. Després de les negociacions per formar Govern, Gallardo entra a l'Executiu arran de l'acord de coalició format per: Liberals d'Andorra, Demòcrates per Andorra i Ciutadans Compromesos.
Des del 2019 és ministre de Presidència, Economia i Empresa del Govern d'Andorra.

## Referències

* 1 2 Ministeri de Presidència, Economia i Empresa Arxivat 2019-07-02 a Wayback Machine. al web Funció Pública i Reforma de l'Administració del Govern d'Andorra
* 1 2 «Jordi Gallardo Fernàndez — Consell General Principat d'Andorra».
# José Ignacio Franco Zumeta

José Ignacio Franco Zumeta, conegut com a Nacho Franco, (Pina de Ebro, 1 d'agost de 1981) és un exfutbolista professional aragonés, que jugava com a davanter.

## Trajectòria esportiva

Es va formar a les categories inferiors del Reial Saragossa, passant pràcticament tota la seua carrer en equips de Segona B i Tercera: SD Huesca, UD Lanzarote, UE Lleida, etc.
En la seua etapa amb el Celta de Vigo va alternar el filial amb el primer equip. Amb els gallecs va debutar a Segona i a primera divisió, tot i ser una aportació gairebé testimonial.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Josep Mestre Gargallo

Josep Mestre Gargallo (Morella, 4 de setembre de 1727 - Gandia, 8 de juliol de 1756) fou un mestre de capella de la col·legiata de Santa Maria de Gandia i cantor de la Catedral de València.

## Biografia

Comença a cantar com a infant de la catedral de València en 1738, havent passat ja els clàssics càrrecs dels alumnes catedralicis. Va ser format amb el mestre de capella Josep Pradas. El 1752 va abandonar la catedral de València per a exercir el càrrec de mestre de capella de la col·legiata de Gandia, havent passat les corresponents oposicions.

## Obres

Les obres estan conservades en E-VAc 12, un manuscrit conservat en la Catedral de València.
* Missa en Fa a 4 i 8v
* Salm Dixit Dominus a 10v
* Villancets Ah de la selva, Angélicas escuadras, Si es estilo i Un pastor

## Bibliografia

* CLIMENT, José. "Mestre Gargallo, José", Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 2000, vol. 7
* RIPOLLÉS, Vicente. Músicos castellonenses. Castelló: Sociedad Castellonense de Cultura, 1935.

## Referències

* ↑ «E-VAc 12 | Books of Hispanic Polyphony». Arxivat de l'original el 2018-11-22. [Consulta: 22 novembre 2018].
# Josep Mestres (organista)

Josep Mestres fou mestre interí de la capella de Música de la Catedral de Girona. Després del traspàs de Ponç Vilasperans el 1654, Joan Baptista Ferrer, tenor de la capella, i Josep Mestres, ambdós beneficiats, van ocupar successivament el magisteri de forma interina.
També formà part del tribunal d’oposicions al magisteri de la capella durant el març de 1682 juntament amb Joan Verdalet, Francesc Martí i Felip Parellada, tribunal que atorgaria el magisteri de capella de la catedral de Girona a Francesc Soler.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. «La Música a la Catedral de Girona». Bellaterra : Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions., 2019.
# José João Altafini

José João Altafini, també conegut com a Mazola, (Piracicaba, 24 d'agost de 1938) és un antic futbolista brasiler, nacionalitzat italià, que jugava com a davanter.
És el tercer màxim golejador de la història de la Sèrie A (juntament amb Giuseppe Meazza) amb 216 gols.
Altafini jugà al Palmeiras al Brasil, abans d'iniciar la seva carrera a Itàlia a l'AC Milan el 1958. Debutà el 21 de setembre de 1958, i, a la seva primera temporada disputà 32 partits i marcà 28 gols, guanyant el campionat. El primer gol el marcà el 5 d'octubre en una victòria davant l'AS Bari. El Milan guanyà el campionat novament el 1962, any on Altafini fou màxim golejador de la lliga italiana de futbol amb 22 gols en 33 partits. A la final de la Copa d'Europa de l'any 1963 marcà dos gols davant el SL Benfica, assegurant el primer triomf del Milan en aquesta competició. El resultat final fou 2-1.
El 1965, Altafini fitxà pel Nàpols on romangué fins al 1972. Precisament aquest darrer any va perdre la final de la Coppa Italia davant el seu antic equip, el Milan, per 2-0. A continuació ingressà a la Juventus FC i perdé una altra final de copa el 1973. Això no obstant, guanyà dues lligues més els anys 1973 i 1975. Quan abandonà la Juventus el 1976, Altafini havia disputat 459 partits a la Sèrie A i marcat 216 gols. La major part d'aquests gols els marcà mentre jugava al Milan. De fet, només marcà 53 gols en les darreres 8 temporades que jugà, pels 134 que havia marcat en les 8 primeres.
Després de deixar Itàlia jugà quatre temporades a Suïssa als clubs FC Chiasso i Mendrisiostar, retirant-se als 42 anys.
A nivell internacional jugà tant a la selecció brasilera com a la Italiana. Amb el Brasil jugà la Copa del Món de 1958. Durant el campionat perdé la titularitat en benefici de Vavá. Pel que fa a Itàlia, hi debutà en un partit contra Israel el 15 d'octubre de 1961, partit on marcà un gol. Amb aquesta selecció disputà la Copa del Món de 1962.
Un cop retirat esdevingué comentarista esportiu a la televisió SKY Itàlia i a la ràdio RTL 102.5.

## Referències

* ↑ Carlisle, Jeff. Soccer's Most Wanted™ II: The Top 10 Book of More Glorious Goals, Superb Saves, and Fantastic Free-Kicks. Potomac Books, Inc., 2009-02-28, p. 185–. ISBN 9781597976589 [Consulta: 27 novembre 2012].
* ↑ «Icardi 100: Inter captain's Serie A landmark in Opta numbers». FourFourTwo, 18-03-2018. [Consulta: 18 març 2018].
* ↑ «Icardi hits Serie A Century». Football Italia, 18-03-2018. [Consulta: 18 març 2018].
* ↑ «Icardi passes 2 century marks with 4-goal performance». The Washington Post, 18-03-2018. Arxivat de l'original el 2018-04-01. [Consulta: 18 març 2018].
* 1 2 «José Altafini: Italy-Brazil». Arxivat de l'original el 27 de setembre 2013. [Consulta: 28 desembre 2014].
* ↑ «Seleção Brasileira (Brazilian National Team) 1957-1958». [Consulta: 28 desembre 2014].
* ↑ «Todos os brasileiros - 1958» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* (italià) Web oficial Arxivat 2006-05-08 a Wayback Machine.
# José Juan Figueiras García

José Juan Figueiras García (Vigo, 31 de desembre de 1979) és un futbolista espanyol. Juga de porter i actualment milita en l'Athletic Club Torrellano.

## Trajectòria

Va debutar en la Primera Divisió espanyola la temporada 2003/04 amb el Celta de Vigo. La temporada 2005/06 va ser el porter menys golejat de la Segona Divisió B d'Espanya amb el CD Ourense. Va signar amb el CF Ciutat de Múrcia i va seguir amb el club quan el trasllat a Granada i posterior canvi de nom a Granada 74, el 2008 signa amb l'Águilas CF. El 2009 torna a Granada per signar amb el Granada Club de Futbol. En el seu primer any, disputa la titularitat contra Raúl Fernández. Juga de titular en diversos partits, i en el decisiu de l'ascens contra l'AD Alcorcón. Els dos anys següents, exerceix el paper de suplent. El 22 de juny de 2012, el Granada Club de Futbol anuncia que no li renovarà el contracte.
L'agost de l'any 2012 es vincula amb el CD Lugo. José Juan es va convertir en un ídol a la ciutat de Lugo, on va jugar fins a 2017, jugant 132 partits en Segona Divisió.
A la temporada 2017-18 passa a l'Elx CF i és el porter titular de l'ascens a la Segona Divisió. A la temporada 2018-19 segueix a l'equip a Segona Divisió, però perd la titularitat amb l'arribada de Édgar Badia en el mercat hivernal.
El juny de 2019, abandona l'Elx CF de la Segona Divisió i amb 39 anys signa amb el CD Alcoià de Tercera per intentar retornar a Segona Divisió B. El gener de 2023 va fitxar pel El Barrio de la Kings League, amb qui va guanyar la fase final de la primera edició del campionat fent una gran actuació en la final.

## Referències

* ↑ «José Juan». BDfútbol.
* ↑ «El Coloso de Elche». Revista VozEd. Arxivat de l'original el 2 de febrer de 2019. [Consulta: 28 gener 2019].
* ↑ El Alcoyano hace oficial el fichaje de José Juan
* ↑ Sport. «Jose Juan, El guardameta del Athletic Club Torrellano, es el nuevo fichaje de El Barrio en la Kings League» (en castellà), 12-12-2022. [Consulta: 27 març 2023].
* ↑ Región, La. «José Juan, exportero de CD Ourense, campeón de la Kings League con El Barrio» (en castellà), 26-03-2023. [Consulta: 27 març 2023].
# José Omar Perdomo Machado

Omar Perdomo (nascut a Las Palmas de Gran Canària, Illes Canàries, el 3 de juliol del 1993) és un futbolista canari que juga com a extrem al San Fernando CD.

## Enllaços externs

* José Omar Perdomo Machado a BDFutbol
* José Omar Perdomo Machado, Fitxa a Soccerway
# José Cavalcanti de Alburquerque y Padierna

José Cavalcanti de Alburquerque y Padierna (castellà: José Cavalcanti) (San José de las Lajas i l'Havana, 1 de desembre de 1871 - Sant Sebastià, 3 d'abril de 1937) va ser un militar espanyol, marquès de Cavalcanti.

## Biografia

Nascut a San José de las Lajas l'1 de desembre de 1871, es va fer cèlebre per la càrrega de Taxdirt contra 1500 rifenys el 20 de setembre de 1909, rao per la qual va rebre la Creu Llorejada de Sant Ferran. En 1910 es va casar amb Blanca Quiroga, filla d'Emilia Pardo Bazán. Fou elegit diputat a La Corunya pel districte de Betanzos a les eleccions de març de 1914. Nomenat Comandant General de Melilla en 1921, va ser destituït i reemplaçat pel General Sanjurjo. Va ser un dels generals africanistas que van donar suport al cop d'estat de Primo de Rivera al setembre de 1923, formant part de l'anomenat cuadrilátero. Cavalcanti, que va proposar sense èxit a Alfons XIII l'ús de la força contra la declaració de la Segona República en 1931, s'uní també en 1932 a la conspiració de la Sanjurjada. Fou jutjat i condemnat en novembre de 1932.
Va morir a Sant Sebastià el 3 d'abril de 1937 durant la Guerra Civil.

## Referències

* 1 2 «Cavalcanti de Alburquerque y Padierna, José». Histórico de Diputados 1810-1977. Congrés dels Diputats.
* 1 2 3 «El general Cavalcanti». ABC, 07-04-1937, pàg. 11.
* ↑ Pando, 1999, p. 186.
* ↑ Gutiérrez Flores i Gudín de la Lama, 2005, p. 96.
* ↑ Gudín de la Lama, 2014, p. 195-207.
* ↑ Fleming i Fleming, 1977, p. 86.
* ↑ Tuñón de Lara, 1981, p. 7.
* ↑ Navajas Zubeldia, 2001, p. 77.
* 1 2 Gutiérrez Flores i Gudín de la Lama, 2005, p. 39.
* ↑ «D. José Cavalcanti de Alburquerque y Padierna». ABC p. 35, 02-04-1946.
# José Cayetano Juliá Cegarra

José Cayetano Juliá Cegarra (Cieza, 1 de juliol de 1979) va ser un ciclista espanyol, que va ser professional del 2002 al 2006. Del seu palmarès destaca la victòria d'etapa a la Volta a Espanya de 2004

## Palmarès

* 2001
** 1r al Trofeu Guerrita
* 2004
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Portugal

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2004. 100è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2002. 88è de la classificació general
* 2006. 118è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Josep Rovira i Canals

Josep Rovira i Canals (Rubí, 1902 - Boulogne-Billancourt, Alts del Sena, 1968) fou un polític comunista i socialista català. Era paleta d'ofici, milità de ben jovenet en el moviment catalanista i s'afilià a Estat Català. S'exilià el 1922 a França, participà de la planificació d'un atac a la caserna de la guàrdia civil de Sant Pau d'Ordal i restà implicat en els fets de Prats de Molló. Se n'anà a Bèlgica i a Mèxic i participà en les guerrilles de Guatemala.
Tornà a Catalunya el 1932 i, després d'abandonar Estat Català amb Jaume Compte i Canelles, ambdós foren uns dels fundadors del Partit Català Proletari. Rovira però, després ingressarà al Bloc Obrer i Camperol. Fou elegit membre del seu comitè executiu, càrrec que conservà posteriorment dins el Partit Obrer d'Unificació Marxista (POUM), i destacà com a principal animador del setmanari "L'Hora". Pel juliol del 1936 representà el POUM dins el Comitè Central de Milícies Antifeixistes de Catalunya i fou l'organitzador de la columna Lenin, posteriorment divisió 29, que sota la seva direcció actuà al front d'Aragó. Fou detingut després dels fets de maig del 1937 fou posat en llibertat i actuà llavors clandestinament, fins que per l'octubre del 1938 fou empresonat de nou. Pogué fugir a l'exili pel gener del 1939. A França, participà en la Resistència contra el Tercer Reich, sent un dels organitzadors de la Ruta VIC, juntament amb Victor Gerson, a través de la qual es pogueren evacuar a molts aviadors, resistents, exiliats i jueus de la França ocupada. El 1944 fou un dels fundadors del Moviment Socialista de Catalunya.

## Referències

* ↑ Aquest article incorpora informació de marxists.com (amb llicència GFDL).
* ↑ Coll, Josep. Josep Rovira: Una vida al servei de Catalunya i del Socialisme.
* ↑ «[https://diposit.ub.edu/dspace/bitstream/2445/194594/1/694416.pdf El Partit Obrer d’Unificació Marxista en la resistència a França: Procés de Montauban. Serveis d’Evasió: el grup Martín]».

## Enllaços externs

* Josep Rovira i Canals (català) a Marxists Internet Archive (MIA) (amb llicència GFDL).
# Jordi Solé

Jordi Solé és el nom dels següents personatges:
* Jordi Solé i Camardons (1959), escriptor i sociolingüista català.
* Jordi Solé i Comas (Sabadell, 1966), periodista i escriptor (novel·la històrica).
* Jordi Solé i Ferrando (Caldes de Montbui, 1976), alcalde de Caldes de Montbui des del juny del 2007
* Jordi Solé i Tura (1930-2009), polític català i un dels set pares de la Constitució Espanyola de 1978.

## Vegeu també

* Jordi Soler
# Jozef Israëls

Jozef Israëls (Groningen, 27 de gener de 1824 - La Haia, 12 d'agost de 1911) va ser un pintor neerlandès d'origen jueu. Va ser un dels millors pintors de l'Escola de la Haia. També va ser escriptor i feia aiguaforts i litografies.
Des dels onze anys, Israëls va rebre cursos del pintor de paisatges J. Bruggink, associat a l'Acadèmia Minerva de Groningen. L'any 1836 va rebre cursos de J. J. G. van Wicheren i l'any 1838 de C. B. Buys. Només tenia divuit anys quan va rebre cursos de Jan Adam Kruseman i Jan Willem Pieneman. Va continuar vivint-hi fins a l'any 1871. Després va treballar a la Haia.
Des de l'any 1845 fins a l'any 1847 va viure a París. Al taller del francès François-Édouard Picot va aprendre la pintura romàntica històrica. Louis Gaillait i el franco-neerlandès Ary Scheffer el van orientar també cap al Romanticisme. Quan estudiava a l'École Nationale Supérieure des Beaux-Arts, Horace Vernet, Paul Delaroche i J. J. Pradier van influenciar la seva obra. També hi va trobar-se amb Johan Jongkind i els pintors de Barbizon.

## Referències

* ↑ Ddaa. Ciència i caritat al descobert. Barcelona: Museu Picasso, 2010 (Col·lecció Focus). DL B-43956-2010. ISBN 978-84-9850-277-0.
# 1649
## Esdeveniments

* Fundació de la capital de Mongòlia.

## Naixements

* 5 de gener, Valldemossa: Margalida Beneta Mas i Pujol -Aina Maria del Santíssim Sagrament-, lul·lista, mística i escriptora mallorquina (m. 1700).
* 20 d'agost, Roma: Teresa del Po, pintora, gravadora, miniaturista italiana del Barroc tardà (m. 1713).

## Necrològiques

* Olot: Joan Pere Fontanella, jurista i Conseller en Cap de Barcelona durant la Guerra dels Segadors.
* Antoni Marquès, frare agustí, orador i teòleg.
* 10 de juny, Yanping - Fuzhou (Xina): Giulio Aleni, jesuïta italià, matemàtic, geògraf, missioner a la Xina (n. 1582).

## Referències

* ↑ Santa Catalina de Sena: memòria històrica d'un convent (1659-1966): 24 d'abril-24 de maig del 2001, Església de Santa Catalina de Sena, Palma. Palma: Universitat de les Illes Balears. Servicio de Publicaciones, 2001. ISBN 978-84-7632-650-3.
* ↑ Catello, Angela. «DEL PO, Teresa» (en italià). Dizionario Biografico Treccani, 1990. [Consulta: 13 juny 2023].
* ↑ Vermander, Benoît, 1960- .... Les jésuites et la Chine : de Matteo Ricci à nos jours. Bruxelles: Lessius, impr. 2012. ISBN 978-2-87299-225-6.
# (6882) Sormano

(6882) Sormano és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides, descobert el 05 de febrer de 1995 per Piero Sicoli i Valter Giuliani des de l'Observatori Astronòmic Sormano, a Itàlia. Es va designar inicialment com 1995 CC1. Més endavant va ser nomenat en honor de la localitat alpina italiana de Sormano.
Orbita a una distància mitjana del Sol de 2,5529 ua, podent acostar-s'hi fins a 2,2999 ua i allunyar-se'n fins a 2,8058 ua. Té una excentricitat de 0,0990 i una inclinació orbital de 14,3872° graus. Tarda a completar una òrbita al voltant del Sol 1489 dies.
La seva magnitud absoluta és 12,7. Té 8,096 km de diàmetre. Té una albedo estimada de 0,269. El valor del seu període de rotació és de 3,6901 h.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar
* Cinturó d'asteroides

## Referències

* 1 2 3 Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 13 novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=6882.
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(6882) Sormano» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 4 juny 2018].
# (7472) Kumakiri

L'asteroide (7472) Kumakiri és un dels situats al Cinturó principal descobert el 1992 per Makio Akiyama i Toshimasa Furuta.
Recentment ha estat notícia pel seu contingut basàltic juntament amb (10537) 1991 RY16 per un estudi conduït per René Duffard i Fernando Roig basat en dades del Sloan Digital Sky Survey.
El basalt és evidència que un objecte ha estat prou gran en el passat per mantenir escalfor interna.
Fins fa poc es creia que els asteroides que contenien basalt eren fragments de l'asteroide (4) Vesta. El 2001 es va descobrir (1459) Magnya amb un basalt de composició química lleugerament diferent al de Vesta suggerint que no pertanyia a la mateixa família.
La manca de basalt i olivina, que constituirien la crosta i el mantell dels objectes de la mida de Vesta en el Cinturó, ha intrigat els científics molt de temps. La teoria prediu que la meitat dels asteroides haurien d'estar formats d'un d'aquests dos materials.
>>Trobar-n'hi un és significatiu, diu Michael Gaffey (geóleg), perquè se n'esperava trobar en molts més asteroides.
Una possibilitat, segons Gaffey, és que l'objecte pare de Kumakiri i (10537) 1991 RY16, s'hagi esmicolat a causa de repetides col·lisions.

## Referències

* 1 2 Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 20 novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 febrer 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=7472.
* ↑ Dos nous asteroides basàltics al cinturó principal extern (anglès)
* ↑ Dos nous objectes basàltics al cituró principal extern (anglès)
* 1 2 Space.com - Científics frapats per estranys asteroides (anglès)
# (742) Edisona

(742) Edisona és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 23 de febrer de 1913 per Franz Heinrich Kaiser des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya. Està nomenat en honor de l'inventor nord-americà Thomas Alva Edison (1847-1931). Forma part de la família asteroidal d'Eos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ Yeomans, Donald K. «742 Edisona». JPL Small-Body Database Browser. NASA Jet Propulsion Laboratory.
* ↑ Veeder, G. J.; Matson, D. L.; Owensby, P. D.; Gradie, J. C.. Eos, Koronis, and Maria family asteroids: Infrared (JHK) photometry. 114, març 1995, p. 186–196. DOI 10.1006/icar.1995.1053.

## Enllaços externs

* «(742) Edisona» (en anglès). Minor Planet Center.