OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# San Antonio

«San Antonio» té aquests significats:
* Topònims:
** San Antonio (Canelones), població de l'Uruguai del departament de Canelones.
** San Antonio (Florida), població dels Estats Units a l'estat de Florida.
** San Antonio (Salto), població de l'Uruguai al departament de Salto.
** San Antonio (Texas), ciutat de Texas (Estats Units).
** San Antonio de Benagéber, municipi del País Valencià.
** San Antonio Heights, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia.
** San Antonio de Jujuy, localitat de l'extrem sud de la província de Jujuy i capçalera del departament homònim.
** San Antonio Oeste, ciutat del departament San Antonio, província de Río Negro, Argentina.
** Penyal de San Antonio, península rocosa a la costa nord del Marroc.
** Navas de San Antonio, municipi de la província de Segòvia a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.
** Velilla de San Antonio, municipi de la comunitat autònoma de Madrid.
* Esport:
** San Antonio Riders, franquícia de futbol americà que participà en la World League de futbol americà entre 1991 i 1992.
** San Antonio Spurs, equip de bàsquet de la NBA.
** Sociedad Deportiva Cultural San Antonio, club d'handbol de la ciutat de Pamplona (Navarra).
# Sant Ermengol de Tiurana

Sant Ermengol de Tiurana és una capella del municipi de Tiurana (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
L'església s'assenta sobre un penyal de roques, al cap de la carena del serrat de les Moles, al marge esquerre del Segre i al sud-oest de l'actual nucli de Tiurana. Domina el sector de més amplada de l'embassament de Rialb, just on se situava l'antiga Tiurana, ara desapareguda sota les aigües.

## Història

Malauradament no tenim notícies històriques sobre aquesta església. En l'actualitat és simplement una ermita de la parròquia de Sant Pere de Tiurana, on se celebra un aplec en la diada del sant.

## Arquitectura

És un edifici d'una sola nau coberta amb volta de canó de perfil semicircular reforçada per un arc toral que arrenca de dues pilastres rectangulars coronades per impostes esculpides. La nau és capçada a llevant per un absis semicircular, precedit d'un arc toral, que fa d'arc triomfal i que és resolt de la mateixa manera que l'arc toral que reforça la volta. Al mur de migdia s'obre la porta d'accés, resolta en arc de mig punt. També hi ha dues finestres de doble esqueixada. A l'oest hi ha una finestra geminada amb una columna central de capitell mensuliforme, semblant a la que hi ha a la propera església de Sant Silvestre de Serralta (Oliola). Tot i que l'edifici presenta una geometria regular, la cantonada sud-oest té un reforç interior que suporta una mena d'arc toral o volta excèntrica de la qual es desconeix el sentit. No sembla estar basada en cap procés constructiu com la de Sant Urbà de Montclús (Les Avellanes i Santa Linya), església que té l'angle de la nau esbiaixat. Les façanes són totalment llises i mancades d'ornamentació i l'aparell és format per carreus petits de pedra sorrenca, ben escairats sense polir, disposats en filades molt uniformes i regulars, amb un acabat molt més rústec a l'interior, especialment a la volta.
L'estructura de l'edifici en molts aspectes es relaciona amb altres edificis propers com Sant Silvestre de Serralta o Sant Martí de la Figuera de l'Aguda, tots ells datables dins el segle xii però fidels a les tradicions constructives del segle xi.

## Galeria

* ...s'assenta sobre un penyal
* Finestra
* Finestra geminada a la façana de ponent
* Porta d'entrada
* Interior

## Referències

* 1 2 Adell i Gisbert, Joan-Albert; Puigferrat i Oliva, Carles. «Sant Ermengol de Tiurana». A: La Noguera. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1994, p. 438-439 (Catalunya Romànica, XVII). ISBN 84-7739-811-9.

## Enllaços externs

* Tiurana Gran Enciclopèdia Catalana
# Saint-Rhémy-en-Bosses

Saint-Rhémy-en-Bosses (arpità Sent-Rèmi-eun-Boursa) és un municipi italià, situat a la regió de Vall d'Aosta. L'any 2007 tenia 368 habitants. Limita amb els municipis d'Avise, Bourg-Saint-Pierre (Valais), Courmayeur, Gignod, La Salle, Orsières (Valais), Saint-Oyen i Saint-Pierre

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Edi Avoyer | Llista cívica |
# Saint-Remy (Alt Saona)

Saint-Remy és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 692 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Remy era de 692 persones. Hi havia 130 famílies, de les quals 47 eren unipersonals (16 homes vivint sols i 31 dones vivint soles), 43 parelles sense fills, 20 parelles amb fills i 20 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 160 habitatges, 132 eren l'habitatge principal de la família, 11 eren segones residències i 17 estaven desocupats. 131 eren cases i 29 eren apartaments. Dels 132 habitatges principals, 92 estaven ocupats pels seus propietaris, 34 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 5 estaven cedits a títol gratuït; 8 tenien una cambra, 6 en tenien dues, 13 en tenien tres, 39 en tenien quatre i 66 en tenien cinc o més. 122 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 59 habitatges hi havia un automòbil i a 62 n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 462 persones, 195 eren actives i 267 eren inactives. De les 195 persones actives 172 estaven ocupades (97 homes i 75 dones) i 23 estaven aturades (8 homes i 15 dones). De les 267 persones inactives 21 estaven jubilades, 16 estaven estudiant i 230 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Saint-Remy hi havia 134 unitats fiscals que integraven 284 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 18.659 €.

### Activitats econòmiques

Dels 7 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 2 d'empreses de transport, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'únic establiment comercial que hi havia el 2009 era una botiga de roba.
L'any 2000 a Saint-Remy hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia 1 un hospital de tractaments de llarga durada, 1 psiquiàtric i 1 ambulància.
El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Nombre d'équipements et de services dans le domaine du commerce en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Remy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Remy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Salvaterra de Miño

Salvaterra de Miño és un municipi de la Província de Pontevedra a Galícia. Pertany a la Comarca do Condado. És troba a la confluència de les valls dels rius Tea i Miño, i té com a límits naturals la Serra do Paradanta i As Neves, a l'est; al nord Mondariz i Ponteareas; al sud el riu Miño, que el separa de Portugal (C.M. de Monçao) i a l'oest limita amb el rierol Caselas que el separa de Salceda de Caselas i la parròquia de Caldelas de Tui, pertanyent al municipi de Tui (Pontevedra).

## Parròquies

* Alxén
* Arantei
* Cabreira
* Corzáns
* Fornelos
* Fiolledo
* Oleiros
* Leirado
* Lira
* Lourido
* Meder
* Pesqueiras
* Porto
* San Lourenzo
* Soutolobre
* Uma
* Vilacova
# Sant Llorenç de Galícia

Sant Llorenç de Galícia, o d'Alemanys, o de Torrents, era una església romànica del terme comunal de la Roca d'Albera, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Les seves restes estan situades al sud-sud-oest del poble de la Roca d'Albera, a prop i a l'est-sud-est del Mas d'en Beç.
El temple de Sant Llorenç, que té el seu origen en una cel·la monàstica, havia estat la parròquia de dos llogarets muntanyencs de la Roca d'Albera: Torrents d'Amunt i Torrents d'Avall, esmentats ja el 834 en un precepte del rei Lotari, que els atribuïa a l'església d'Elna, tot i que poc després apareix associada al monestir de Sant Genís de Fontanes. Aquesta església, prope rupem Veterem, encara és esmentada el 1433.
Les restes de l'església estaven molt amagades, fins a recents campanyes d'excavació promogudes pels pobles dels entorns. És una església d'una sola nau capçada a llevant per un arc de ferradura poc més ample que la nau. Era una església petita: a l'interior, feia 13 metres de llargària per 5 d'amplària. Es conserva bona part dels murs laterals, amb fragments de la volta de canó sobre banquetes que la cobria, mentre que l'absis és la part més enrunada. També està molt destruïda la façana de ponent, que tenia la porta d'entrada, estreta i descentrada respecte de l'eix de la nau. El mur de tramuntana és atalussat, i l'aparell és de pedres mitjanes i grosses sense desbastar, amb pedres encara més grosses a les cantoneres.
Es tracta d'una església rústega del segle x. Al costat sud de l'església s'han trobat les restes d'una altra construcció medieval, que podrien ser les restes de la cel·la monacal.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «La Roca d'Albera». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Catafau, Aymat; Passarrius, Olivier. «Laroque-des-Albères de l'Antiquité à la fin du Moyen Age. Histoire et archéologie du peuplement et de la mise en vaeur d'un terroir villageois». A: Étvdes rovssillonnaises. Revue d'histoire et d'archéologie méditerranéennes. Tome XIV. Canet-en-Roussillon: Les amis du Vieux Canet, 1995/1996.
* Gavín, Josep M. «Ros 246. Sant Llorenç de Galícia». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Lacombe-Massot, Jean-Pierre; Tocabens, Joan. L'Albera, 2000 ans d'histoire et plus, 2000 anys d'història i més. Perpinyà: Ed. Sources, 2000.
* «Le portail de l'église restauré». Laroque des Alberes: Bulletin municipal, 15, Automme 2012, p. 4 [Consulta: 5 abril 2013].
* Ponsich, Pere [et al.]. «La Roca d'Albera: Sant Llorenç de Torrents (o d'Alemanys)». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Lloc on era Sant Llorenç de Galícia, en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-06-30. [Consulta: 10 juny 2016].
# San Juan Bautista

«San Juan Bautista» té aquests significats:
* San Juan Bautista (Califòrnia), població de Califòrnia (EUA)
* San Juan Bautista (Madrid), barri del districte de Ciudad Linal a la vila de Madrid
* San Juan Bautista (Paraguai), localitat del departament de Misiones al sud de Paraguai
* San Juan Bautista (Xile), localitat de l'illa xilena Robinson Crusoe
* San Juan Bautista (vaixell), vaixell japonès del segle XVI
# San Juan (pedania de Requena)

San Juan és una pedania de Requena (Plana d'Utiel) al País Valencià, en l'any 2010 tenia 156 habitants.

## Història

La pedania de San Juan és una de les més antigues del terme municipal de Requena. Les primeres referències sobre aquest nucli es troben en documents de l'edat mitjana, i sempre estan relacionades amb el Camí Ral que connectava La Manxa amb València, i que al seu pas per la comarca creuava el Riu Magre. En el segle xviii, les edificacions que envoltaven la primitiva casa de labor que va donar origen al nucli encara es trobaven massa disseminades com per a formar una població pròpiament. Tanmateix, comptava amb una ermita, edificada en 1667 pel terratinent Juan Ramírez. Les dades de l'època confirmen que en 1798, un descendent de Ramírez reedificà la petita ermita, sent aquesta dada indicativa del creixement poblacional que va experimentar San Juan entre els segles xvii i xviii.
En 1887 la pedania té 319 habitants, que es convertiran en 513 en 1950. A partir d'aquest moment, la dada de població descendeix bruscament. En l'últim cens, del 31 de desembre de 2007, es conten un total de 654 veïns. La causa d'aquesta reducció en el nombre d'habitants es troba en l'emigració a nuclis de població més grans. Alguns dels habitants de San Juan se'n van anar a València o a Barcelona. La majoria, no obstant això, simplement es van traslladar a Utiel o a Requena. Molts d'aquests antics veïns mantenen el seu habitatge a San Juan com segona residència, pel que l'estat de conservació de les cases és bo, i la població creix durant els mesos d'estiu.

## Llocs d'interès

* Gual del Riu Magre: És un gual que va per més enllà de les 540 cases a San Juan i que va guanyar dos premis en l'any 2007 i al maig de 2010.
* Botiga de Pepito y Carlitos: Antiga botiga d'ultramarins, que ara és una casa en La Calle Nueva.
* Cine de los Carmelitos: El cinema de San Juan, que va ser construït en 1910, i es van gravar les primeres pel·lícules sonores a Espanya entre 1934 i 1949. També van emetre pel·lícules de dibuixos animats de la Warner o Disney.
* Fuente de la Jedrea: El camí agrícola i el de Santiago, que passa per Fuente de la Jedrea. Anteriorment era un mas de més o menys 5 cases, i una granja. Aquesta construït sobre la carretera El Pontón-Utiel. Ara és inaccessible, pels cotxes que passen.

## Cooperativa

Els cellers “Domini de l'Arenal” estan situats a San Juan. El seu nom prové de l'aspecte que li va donar als seus vinyers temps enrere la sorra portada en carros des de València per a combatre una plaga de fil·loxera. Avui dia, Domini de l'Arenal exporta els seus vins a països com Estats Units, Canadà, Anglaterra o Dinamarca.

## Referències

* ↑ «San Juan».
# San Juan Bautista (Madrid)

San Juan Bautista és un barri del districte de Ciudad Lineal, a Madrid. Té una superfície de 101,08 hectàrees i una població de 12.831 habitants (2009). Limita al nord amb el barri de Colina, al sud amb San Pascual, a l'est amb Piovera i Canillas, (Hortaleza) i a l'oest amb Prosperidad (Chamartín). Està delimitat amb l'autopista de circumval·lació M-30, l'autovia N-II, el carrer d'Arturo Soria i el carrer de José Silva/Ramón y Cajal.

## Història

Es va urbanitzar a principis dels anys 60. La companyia Saconia va construir la majoria dels immobles. El barri, també conegut com "El Parqu de San Juan Bautista", o simplement "el Parque", quedava alguna cosa aïllat de Madrid. La seva comunicació amb la ciutat era a través d'un estret túnel sota la llavors anomenada "autopista de Barajas", o per uns carrers que li comunicaven amb Arturo Soria. Un autobús, la línia P-1, conegut com a "camioneta" travessava "el Parc" en el seu trajecte Canillas - Diego de León, on quedava l'estació de metro més propera. Pujant a la llavors estretíssima carretera en Arturo Soria, es podia prendre el tramvia que circulava nord-sud, entre sengles pins, des del Barri de la Concepción fins a Chamartín de la Rosa.
En els vuitanta es van construir habitatges de luxe al voltant d'Arturo Soria i a la zona propera a la M-30. La zona del camp de l'Església i la Cinquena de la Coloma va ser profundament transformada, desapareixent el terraplè i les barraques. Finalment es va construir un col·legi públic i va arribar el Metre amb les estacions de l'Avinguda de la Paa i Arturo Soria. El tramvia va desaparèixer i l'autobús ara et porta des del Parc fins a la Puerta del Sol travessant el millor de Madrid. Hispavox i Parke-Davis van desaparèixer, però van arribar Telefónica, Amper i diverses altres empreses. Dos personatges de l'Espanya dels setanta, que vivien al Parc van ser la cantant Massiel i l'actor Emilio Rodríguez, de la popular sèrie de TVE Crónicas de un pueblo. En els noranta va arribar La Prefectura de Tràfic, i el centre comercial d'Arturo Soria.

## Referències

* ↑ «Constructora Saconia».

## Enllaços externs

* Ortofoto del districte amb els límits de cada barri
* Districtes de Madrid
* La quinta de la Paloma
* Barrio de San Juan Bautista Arxivat 2012-10-11 a Wayback Machine. a Madripedia, amb llicència GNU.
# San Juan Bautista (escultura)

L'escultura urbana coneguda pel nom San Juan Bautista, ubicada a la iglesia de San Juan el Real, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Pilar Fernández Carballedo, i està datada 2012. Quan el rector de Sant Joan era Fernando Rubio, ha considerat oportú encarregar a Pilar Fernández Carballedo una obra per a la parròquia, en concret una imatge de Sant Joan que es veiés beneint tot el que passés per la parròquia. L'encàrrec deixava total llibertat a l'autora per expressar-se amb tot el seu creativitat. Finalment la figura es va instal·lar en un petit jardí que dona als laterals del temple que donen a les carrer Melquíades Álvarez i Doctor Casal, que formen part del Camí de Santiago.
Aquesta obra escultòrica, que curiosament és l'única dedicada a aquest sant a la capital asturiana, realment és una reproducció en bronze d'una altra, l'original, tallada en pedra. Aquesta col·locada sobre una base de pedra d'1,40 metres d'altura amb la següent inscripció en la part superior: «SAN JUAN BAUTISTA / PATRONO DE ESTA PARROQUIA» i sota aquesta: «AUTORA / PILAR FERNÁNDEZ CARBALLEDO».

## Referències

* 1 2 3 4 http://www.vivirasturias.com/quehacer/Oviedo/Qu%C3%A9+hacer%7CPatrimonio+civil%7CEsculturas/es Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.esculturaurbana.com/paginas/oviedo.htm Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.turismoviedo.es/
* 1 2 http://www.elcomercio.es/v/20120830/oviedo/juan-pilar-fernandez-caballero-20120830.html
# Sant Martí de la Morana

Sant Martí de la Morana o de la Plana és una entitat de població de 27 habitants (2018) del municipi de Torrefeta i Florejacs, a la comarca de la Segarra. Està situat al sud del poble de la Morana, a uns 551 metres d'altitud. Hi destaquen l'església parroquial de Santa Maria, d'estil barroc i reconstruïda l'any 1706, el Casal de Can Sala i les restes de l'antic priorat de Tauladells, a l'oest del nucli.
El poble està documentat des del segle xi com a feu de Miró de Gauspert. Durant el segle xix formà municipi independent juntament amb la quadra de Nial (actualment depenent de Guissona).

## Referències

* 1 2 3 4 VV.AA. Atles comarcal i municipal de Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2006. ISBN 84-412-1445-X.
* ↑ «Torrefeta i Florejacs». IDESCAT. [Consulta: 18 maig 2019].
# Sant Pere dels Forquets

Sant Pere dels Forquets fou un antic poble del Rosselló (Catalunya del Nord), en el territori de l'actual comuna d'Argelers, en l'àmbit dels contraforts septentrionals de la Serra de l'Albera.
Estava situat al nord-oest de l'actual Mas Cònsol. La seva església era la també anomenada de Sant Pere de la Cellera.

## Història

L'alou de Sant Pere està documentat des del 981, tot i que un document perdut, però citat en un altre del 1068, signat pel rei Lluís el Piadós (814-840), ja esmenta l'alou de Sant Pere. El seu territori anava des del costat mateix d'Argelers (juxta villam Argelariam) fins a la Torre de la Maçana, fins al límit amb Vallbona i fins a la mar a la zona del Racó. Les restes de l'església i del poblat ja foren localitzades per historiadors i arqueòlegs a finals del segle xix. Aquest terme està documentat des del segle ix.

## Les restes conservades

Nombroses restes d'hàbitats es conserven en els entorns del Mas Cònsol, ja que aquest poblat era d'hàbitat dispers. Solen ser parets de pedra seca, amb murs d'un gruix aproximat de 60 cm. Tres conjunts de ruïnes són al nord-oest del Mas Cònsol, a banda i banda, però una mica allunyades, del camí. Al nord, una important edificació damunt d'una penya, amb murs amb opus spicatum presenta un aspecte compacte i sorprenent pel lloc on es troba. Més al nord, i a prop del Dolmen de Sant Pere dels Forquets, hi ha altres restes d'importància: uns casalots coberts d'enderrocs. Al sud-oest de Sant Pere, enlairades en un replà del vessant de la serra, hi ha d'altres restes d'un cert volum.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «7 - Argelers de la Marenda». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Argelers». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere. «Argelers: Poblat de Sant Pere dels Forquets». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9. .

## Referències

* ↑ Lloc on era el poble de Sant Pere dels Forquets en els ortofotomapes de l'IGN