OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Madan Lal Puri

Madan Lal Puri (hindi: मदन लाल पूरी) (Sialkot, 20 de febrer de 1929) és un estadístic i matemàtic indi establert als Estats Units.

## Vida i Obra

Puri va néixer en una família hindú a Sialkot, al Panjab. El 1947, quan es va dissoldre el Raj Britànic i es van crear els actuals Índia i Pakistan, Puri estudiava a la universitat del Panjab, però la seva família va haver d'emigrar perquè Sialkot va quedar a la zona paquistanesa, en dividir-se el Panjab entre les dues nacions. La universitat també es va dividir i Puri es va graduar en matemàtiques el 1950 a la universitat del Panjab de Chandigar. Els anys següents va ser professor a diferents centres de la universitat del Panjab.
El 1957 va marxar als Estats Units com a professor i estudiant de postgrau a la universitat de Colorado i, l'any següent, es va traslladar a la universitat de Califòrnia a Berkeley en la qual va obtenir el doctorat el 1962 amb una tesi d'estadística dirigida per Erich Lehmann. El 1962 va ser contractat com professor de l'Institut Courant de la universitat de Nova York, en el qual va romandre fins al 1968 quan va ser contractat per la universitat d'Indiana. El 2003 va ser nomenat investigador acadèmic honorari d'aquesta universitat.
Puri va fer importants aportacions a l'estadística i a la teoria de la probabilitat en els seus més de dos-cents articles científics publicats. Els seus treballs més notables van ser en els camps dels mètodes no-paramètrics tan univariants com multivariants, del disseny d'experiments, dels teoremes del límit, de la teoria de valors extrems, de les sèries temporals i de la teoria de conjunts borrosos.

## Referències

* ↑ Hall, Hallin i Roussas, 2003, p. xiv.
* ↑ Gosh i Roussa, 1999, p. xv.
* ↑ Gosh i Roussa, 1999, p. xvi.
* ↑ Hinnefeld, 2004, p. web.
* ↑ Hall, Hallin i Roussas, 2003, p. xiii.
* ↑ Hall, Hallin i Roussas, 2003, p. xiii-xiv.

## Bibliografia

* Gosh, Subir; Roussa, George G. «Madan Lal Puri. Life and Contributions of a Mathematical Statistician». A: Subir Gish (ed.). Asymptotics, Nonparametrics, and Time Series (en anglès). Marcel Dekker, 1999, p. xv-xviii. ISBN 0-8247-0051-1.
* Hall, Peter G.; Hallin, Marc; Roussas, George G. Madan Lal Puri. Selected Collected Works (3 vols.) (en anglès). VSP, 2003. ISBN 90-6764-387-4.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Madan Lal Puri» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Hinnefeld, Steve. «IU prof given rare honor» (en anglès). The Herald Times, 2004. [Consulta: 4 novembre 2023].
* «Madan Lal Puri Collection» (en anglès). Indiana University, 2022. [Consulta: 4 novembre 2023].
# Estat de Dosso

Dosso va ser un estat ja no existent del Níger en l'actual Dosso. El seu cap tradicional es deia Jermakoy (o Zarmakoy), un estrany títol autòcton que literalment vol dir "El que posseeix els jermas". Els jermes o zarmes són el grup ètnic predominants de Dosso.
Jermakoys:
* 1856 - 1865 Kossom
* 1865 - 1890 `Abdu
* 1890 - 1897 Alfa Atta
* 1897 - 1902 Atiqu
* 1902 - 1913 Awta
* 1913 - 1924 Musa
* 1924 - 1938 Sa`idu
* 1938 - 19.. Mumuni
* 19.. - 19.. Sa`idu Isufu Sa`idu

## Font

* WorldStatesmen- Niger
# Catocala doerriesi

Catocala doerriesi és una espècie de papallona nocturna de la subfamília Erebinae i la família Erebidae. Es troba al nord-est de Rússia (Amur, Khabàrovsk, Primórie), Corea i al nord de la Xina.
Fa aproximadament 67 mm d'envergadura alar.

## Referències

* ↑ «Digital_Moths_of_Asia» (en anglès). Arxivat de l'original el 9 d’abril 2016. [Consulta: 27 març 2016].
# Origen dels noms dels planetes

El nom dels planetes del nostre sistema solar prové de la mitologia grega i romana. Així,
* Mercuri: Hermes, déu dels missatgers, dels comerciants, dels lladres i dels viatgers
* Venus: Afrodita, deessa de l'amor i de la bellesa
* La Terra: Hera, mare de tots els déus, deessa del matrimoni
* Mart: Ares, déu de la guerra
* Jupiter: Zeus, déu del cel
* Saturn: Kronos, controlador del temps
* Urà: déu del cel, fill de l'aire i de la terra
* Neptú: Posidó, déu del mar
* Plutó: Hades, déu dels inferns

## Referències

* ↑ Balart, Andrea. «Els planetes i la mitologia». xtec.cat, 30-01-2013. [Consulta: 2 abril 2014].
* ↑ «MITOLOGIA DEL NOM DELS PLANETES.». Agrupació Astronòmica de Manresa. Arxivat de l'original el 18 de juny 2010. [Consulta: 2 abril 2014].
# La Besace

La Besace és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 128 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Besace era de 128 persones. Hi havia 44 famílies de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 56 habitatges, 50 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 55 eren cases i 1 era un apartament. Dels 50 habitatges principals, 43 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien tres cambres, 15 en tenien quatre i 31 en tenien cinc o més. 37 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 26 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Besace el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 16 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 12 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 12 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 84 persones, 59 eren actives i 25 eren inactives. De les 59 persones actives 55 estaven ocupades (33 homes i 22 dones) i 4 estaven aturades (1 home i 3 dones). De les 25 persones inactives 7 estaven jubilades, 11 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a La Besace hi havia 10 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 700 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Besace a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Besace a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Proasellus minoicus

Proasellus minoicus és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

Viu a l'aigua dolça.

## Distribució geogràfica

Es troba a un pou de l'illa de Creta (Grècia).

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Roberto Argano, Giuseppe Lucio Pesce, 1980. Nouvelles données sur les asellides de la Grèce continentale et insulaire (Crustacea, Isopoda). Volum 7, Edició 5 de Bulletin Zoölogisch Museum. Universiteit van Amsterdam. Het Museum. 59 pàgines.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* 1 2 SeaLifeBase (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Kanélovskaia

Kanélovskaia - Канеловская (rus) és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora dreta del riu Ieia, a la frontera septentrional del territori amb l'óblast de Rostov, a 11 km a l'est de Staromínskaia i a 169 km al nord de Krasnodar.
Pertanyen a aquesta stanitsa el khútor de Ieiski, el poble de Pervomàiskoie i el possiólok d'Orlovo-Kubanski.
# Euplagia

Euplagia és un gènere de lepidòpters ditrisis de la família dels erèbids (Erebidae), subfamília Arctiinae.

## Taxonomia

* Euplagia quadripunctaria (Poda, 1761), present al centre i sud d'Europa, l'oest de Rússia, Àsia Menor, el Caucas, al sud de Turkmenistan i l'Iran.
* Euplagia splendidior (Tams, 1922), present a l'est de Turquia, el nord de l'Iraq i Armènia.

## Galeria

* Euplagia quadripunctaria larva
* Euplagia quadripunctaria
* Euplagia quadripunctaria
* Euplagia quadripunctaria
* Euplagia quadripunctaria

## Referències

* Euplagia at Butterflies and Moths of the World, Natural History Museum

## Enllaços externs

* BioLibː Euplagia (en)
* Biodiversidad Virtualː Euplagia (castellà)
# Catió (Guinea Bissau)

Catió és una vila i un sector de Guinea Bissau, capital de la regió de Tombali. Té una superfície 1.020 kilòmetres quadrats. En 2008 comptava amb una població de 15.318 habitants, d'ells 9.017 a la part urbana.
Catió, juntament amb Canjadude i altres camps del PAIGC van ser assetjats pels portuguesos el 1973.

## Persones notables

* Abdulai Silá (1958-), enginyer i escriptor.

## Referències

* ↑ Repartition geographique des communautés
* ↑ «Dada de statoids.com».
* ↑ geohive
* ↑ Translations on Sub-Saharan Africa, Issues 1390-1397. United States. Joint Publications Research Service, 1973, p. 29.
Viccionari
# Jeroen Annokkeé

Jeroen Annokkeé (1973) és un director de cinema i director de televisió dels Països Baixos.

## Biografia

Jeroen Annokkeé, que va estudiar a l'Acadèmia de Cinema Neerlandesa, va completar els seus estudis l'any 2000 amb la pel·lícula "Tinus en Henkie". Després va treballar com a director per a anuncis publicitaris de televisió i televisió de comèdia per a empreses com Czar, Motel Films i IJswater. Ha guanyat diversos premis per els seus anuncis, com ara "Gouden Loekie 2005" i "Gouden Loekie 2010".
Des del 2015, Jeroen Annokkeé treballa amb productor Robbert Aschermann sota el nom Annomann. Abans, havien treballat junts durant més de deu anys com a directors. i duet de producció i van guanyar diversos premis internacionals junts.

## Filmografia
### Cinema

* 2000 - Tinus en Henkie
* 2002 - Roadkill
* 2010 - Suiker (amb el guionista Dennis van de Ven)

### Televisió

* 2006 - Nieuw Dier
* 2014 - Eddy & Coby
* 2019 - 2021 - Draadstaal (First Dates)

## Premis

* 2011 - Prix du Rire Fernand Raynaud, Festival del Curtmetratge de Clermont-Ferrand
* 2011 - Premi Méliès d'Or al millor curtmetratge, XLIV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.

## Referències

* ↑ Webfilm de Cannes: Suiker filmkrant.nl
* ↑ (anglès)Jeroen Annokkeé, director at CZAR Amsterdam adforum.com. Gearchiveerd op 7 augustus 2020.
* ↑ (anglès)CTM Entertainment ctm.nl (gearchiveerd)
* ↑ ANNOMANN annomann.nl. Gearchiveerd op 3 juni 2023.
* ↑ Annokkeé en Aschermann (ex-Czar) starten Annomann marketingtribune.nl
* ↑ Jeroen Annokkeé, films van deze Regisseur eyefilm.nl (gearchiveerd)
* ↑ Suiker kort.ntr.nl
* ↑ Eddy & Coby nu.nl. Gearchiveerd op 6 oktober 2018.
* ↑ Jeroen Annokkeé hennemanagency.nl
* ↑ Sitges 2011 | Un palmarés encabezado por 'Red State', de Kevin Smith, espinof.com, 16 d'octubre de 2011
# La Colònia (Monistrol de Calders)

La Colònia, o Colònia Clarassó, fou una colònia tèxtil construïda al lloc on hi havia el Molí de la Païssa, al terme municipal de Monistrol de Calders, de la comarca del Moianès, actualment enderrocada.
Era situada a ponent de la masia de la Païssa, a la dreta del Calders i a ponent de la carretera B-124 en el punt quilomètric 34,8.

## Història

L'industrial barceloní Clarassó va comprar el molí de la Païssa i el va convertir, en primer lloc, en molí tèxtil; més tard al mateix lloc va construir una fàbrica de teixits. La fàbrica del Clarassó ja es trobava en funcionament a finals del segle xix. Al voltant de la fàbrica es van construir habitatges i un petit nucli de serveis, que van donar origen a la colònia, de petites dimensions. L'ampliació de molí a fàbrica va necessitar una important obra hidràulica per part de Clarassó. Aquest salt d'aigua va permetre electrificar el poble de Monistrol de Calders el 1917.
L'antic Molí de la Païssa fou enderrocat per tal d'engrandir la nau principal de la fàbrica tèxtil.
Durant molt anys la fàbrica donà ocupació a una part important de la població de Monistrol de Calders; hi havia dos blocs de pisos -en subsistí un fins al 2015- on van arribar a viure uns cent veïns del poble. Després de romandre tancada i abandonada, la fàbrica mostrava un estat evident de degradació, que es va accentuar arran d'una forta ventada el desembre del 2014. Els actuals propietaris, (el BBVA, la Sareb i l'Institut Català de Finances) van demanar a l'Ajuntament de Monistrol de Calders la llicència per tal d'enderrocar el recinte de la fàbrica. La llicència fou concedida l'agost del 2015 L'enderroc portà certa polèmica, ja que les runes contenien material contaminant per fibra d'amiant i l'Ajuntament va exigir el control i certificació dels treballs, a més de la reforestació del solar.

## Referències

* ↑ Aquest és el topònim que figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya.
* ↑ Bricollé, David «Monistrol de Calders vol aclarir on ha anat part de l'enderroc de Clarassó». Regió 7, 30-07-2016.
* ↑ Serra, Rosa; Casals, Lluís (fotografies). Colònies Tèxtils de Catalunya. Barcelona: Angle Editorial i Caixa de Manresa, 2000. ISBN 8488811594.
* ↑ Bricollé, David «Monistrol dona llum verd a l'enderroc del recinte de l'antiga fàbrica Clarassó». Regió 7, 17-08-2015.
* ↑ Escudé, J. «L'antiga Clarassó de Monistrol ja no té residus, però hi falta la reforestació». Regió 7, 22-02-2016.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Arogbos

Els arogbos són els membres de la tribu ijaw arogbo. Els arogbos viuen al sud-est de l'estat d'Ondo, a Nigèria.
Històricament, els arogbos han tingut contactes comercials amb les seves tribus veïnes ijaws (apois, egbemes) i els pobles iorubes ijebu i ilaje. La majoria dels arogbos són bilingües; parlen dialectes de les llengües ijo (de la llengua izon) i del ioruba. Històricament els arogbos van ser intermediaris en el comerç d'esclaus, capturant esclaus a l'interior i venent-los als europeus. Els arogbos van emigrar a la seva actual situació des de la ciutat de Gbaran, al centre del delta del riu Níger. El déu Egbesu és una divinitat important pels arogbos.
Els arogbos avui en dia viuen a l'estat d'Ondo. Els ancestres fundadors dels arogbos van emigrar des de la ciutat d'Ujo-Gbaran. Després d'una breu parada a Oproza, van anar cap a Ukparomo (avui en dia les ciutats d'Akpata, Opuba, Ajapa i Ukpe). En aquest lloc s'hi van estar durant algun temps, durant el regnat dels dos Agadagbas (caps sacerdots-militars de la capella d'Egbesu). Després van marxar cap al seu territori actual. A aquí van fundar l'Arogbo Ebe. Des d'Arogbo alguns dels seus ancestres van migrar cap al nord, a prop de Patani, al riu Forcados. Aquests ancestres es van unir en matrimoni amb els proto edos (anomenats erowhes) i van donar lloc als uvweis i els effuruns, que són seccions del poble urhobo. Durant el Regne de Benín, els Benín van envair Ukoruama (Lagos. Els arogbos van envier soldats per a defensar els ijaws que vivien en aquella regió. Al segle xiv aC van fundar Arogbo Ebe. Els ancestres dels arogbos, entre el 700 i el 1100 a. de C. vivien a Ujo-Gbaran.

## Referències

* ↑ Alagoa, Ebiegberi Joe (2005). A History of the Niger Delta, Port Harcourt: Onyoma Research Publications. ISBN 978-37314-5-9
* ↑ arogbos a ijawland.info
# Kanō Takanobu

    En aquest nom japonès, el cognom és Kanō.
Kanō Takanobu (狩野 孝信; 1 de desembre de 1571–18 d'octubre de 1618), anomenat Ukonshōgen, fou un pintor japonès de l'Escola Kanō de pintura durant el període Azuchi–Momoyama (1573–1615).

## Vida i carrera

Takanobu va néixer a Kyoto en el 25º dia del 11º mes del 2º any de Genki. Era el fill més jove de Kanō Eitoku (1543–1590), pintor principal de l'Escola Kanō i germà petit de Kanō Mitsunobu.
Quan Kanō Naganobu (1577–1654) es va posar a les ordres de l'ascendent shogunat Tokugawa i es va mudar a la seva capital administrativa, Edo cap el 1610-1615, Takanobu es va quedar a Kyoto, on les comandes que rebia indicaven que era un dels favorits de la Cort. En aquest moment, només Takanobu i Naganobu tenien habilitats suficients com per encapçalar branques de l'escola.
Amb el respatller financer del shogunat Tokugawa, Takanobu va concebre i va dirigir la decoració pictòrica per al palau nou de l'Emperador Go-Mizunoo; aquest treball va ser finalitzat el 1614 amb Takanobu aplicant els tocs finals a molts dels panells corredissos s'allà i als edificis circumdants. Els vint taulers que representen a trenta-dos savis xinesos en el saló del tron del shishin-donin són atribuïts a Takanobu. Aquests panells són alguns dels pocs treballs de Takanobu que han sobreviscut i són les pintures conservades més antigues del shishin-den.
El 1617, Tannyū, el fill major de Naganobu, va ser convocat a Edo i convertit en un goyō eshi (御用絵師), un lloc de pintor exclusiu pel shogunat. Un altre dels seus fills, Kanō Naonobu (1607–50), va sobresortir com a cap de la branca de Kyoto a la mort de Takanobu el 1618, encara que ell també es mudà a Edo el 1630. La línia continuaria amb un altre fill de Mitsunobu, Sadanobu, que va morir sense un hereu el 1623, però que havia adoptat al fill menor de Takanobu, Yasunobu, va continuar així la línia de Kyoto fins que ell també va ser nomenat goyō eshi i es va traslladar a Edo, encara que va mantenir la seva reclamació com a cap de la branca de Kyoto.

## Galeria

* Rakuchu rakugai zu byobu (Fukuoka City Museum)

## Referències

* ↑ Yamashita 2004, p. 60.
* 1 2 Gerhart 2003, p. 15.
* ↑ Yasumura 2006, p. 14.
* ↑ Lillehoj 2011, pp. 88–89.
* ↑ Lillehoj 2011, p. 91.
* ↑ Lillehoj 2011, p. 96.
* ↑ Gerhart 2003, pp. 15–16.
* ↑ Yasumura 2006, p. 44.
* ↑ Gerhart 2003, p. 16.

## Bibliografia

* Gerhart, Karen M. (2003). "Talent, Training, and Power: The Kano Painitng Workshop in the Seventeenth Century". In Brenda G., Jordan; Virginia, Weston. Copying the Master and Stealing His Secrets. University of Hawai'i Press. pp. 9–30. ISBN 9780824862008.
* Lillehoj, Elizabeth (2011). Art and Palace Politics in Early Modern Japan, 1580s–1680s. Brill Publishers. ISBN 90-04-20612-4.
* Yamashita, Yūji (2004). Kanō-ha ketteiban 狩野派決定版. Bessatsu Taiyō (en japonés). Heibonsha. ISBN 978-4-58292131-1. OCLC 64782262.
* Yasumura, Toshinobu (2006). Motto Shiritai Kanō-ha: Tan'yū to Edo Kanō-ha もっと知りたい狩野派: 探幽と江戸狩野派 (en japonés). Tokyo Bijutsu. ISBN 978-4-8087-0815-3.
# Euchilichthys

Euchilichthys és un gènere de peixos d'aigua dolça pertanyent a la família dels mochòkids.
Euchilichthys boulengeri i Euchilichthys dybowskii en són les espècies més petites (9,7 i 11,2 cm, respectivament), mentre que Euchilichthys astatodon, Euchilichthys guentheri i Euchilichthys royauxi creixen fins al voltant dels 18,05-22 cm de llargària total.
Tenen els llavis modificats en una mena de boca succionadora. Viuen a la conca del riu Congo a l'Àfrica central.

## Taxonomia

* Euchilichthys astatodon (Pellegrin, 1928)
* Euchilichthys boulengeri (Nichols & La Monte, 1934)
* Euchilichthys dybowskii (Vaillant, 1892)
* Euchilichthys guentheri (Schilthuis, 1891)
* Euchilichthys royauxi (Boulenger, 1902)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 ZipCodeZoo (anglès)
* ↑ Pellegrin, J., 1928. Poisson du Kasai (Congo Belge). Description d'un genre nouveau et de quatre espèces nouvelles. Bulletin de la Société Zoologique de France v. 53: 103-113.
* ↑ Nichols, J. T. & F. R. La Monte, 1934. More new fishes from the Kasai district of the Belgian Congo. American Museum Novitates Núm. 723: 1-6.
* ↑ Vaillant, L. L., 1892. Poissons de l'Oubanghi rapportés par M. Dybowsky. C. R. Soc. Philomat. Paris Ser 8, v. 4: 2.
* ↑ Schilthuis, L., 1891. On a collection of fishes from the Congo; with description of some new species. Tijdschrigt der Nederlandscfhe Dierkundige Vereenining, Ser. 2 v. 3: 83-92, Pl. 6.
* ↑ Boulenger, G. A., 1902. Additions à la faune ichthyologique de bassin du Congo. Matériaux pour la faune du Congo. Annales du Musee du Congo (Ser. Zoology) v. 2 (fasc. 2): 19-57, Pls. 7-16.

## Bibliografia

* Ferraris, C.J., Jr., 2007: Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types. Zootaxa, 1418: 1-628.
* Vigliotta, T.R., 2008: A phylogenetic study of the African catfish family Mochokidae (Osteichthyes, Ostariophysi, Siluriformes), with a key to genera. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 157: 73-136.
# Chatino de la Sierra

El chatino de la Sierra és una llengua ameríndia de Mesoamèrica, una varietat de la llengua chatino de la família otomang. Té diversos dialectes; Ethnologue en compta tres:
* Chatino de la Sierra Oriental (dialecte Lachao-Yolotepec)
* Chatino oriental (dialectes Yaitepec, Panixtlahuaca, i Quiahije)
* Chatino Nopala
Els dialectes veïns entre els tres grups tenen aproximadament el 80% de mútua intel·ligibilitat; la diversitat entre els tres dialectes occidentals és molt gran.

## Referències

* ↑ Ethnologue pel Chatino occidental.
* ↑ Ethnologue pel chatino oriental
* ↑ Ethnologue pel chatino de Nopala
# Tarakiris occidentals

Els tarakiris occidentals són els membres d'un clan ijaw que viuen a l'estat del Delta i de Bayelsa, al sud de Nigèria. Els tarakiris prenen el seu nom de l'avantpassat comú que tenen amb els tarakiris orientals, Tara, un net d'Ujo. Els tarakiris occidentals parlen el dialecte tarakiri oest de la llengua izon.

## Història
### Tarakiris occidentals

Al voltant de l'any 1500 un gran nombre de ijaws de Benin City van abandonar la ciutat per culpa de les lleis opressores del rei Esigie i a la guerra civil d'aquest amb el Príncep Oruayan i van fundar la ciutat de Tarakiri. Però els tarakiris van abandonar la ciutat degut a una guerra civil amb els meins i van anar a viure cap al riu Forcados. A causa d'aquest conflicte, els tarakiris van emigrar cap a l'oest del delta del Níger al segle xvi, a on van fundar diverses ciutats: Orua, Ebedebiri, Angalabiri, Sampou, Gbemangalabiri, Egbediana, Agberi i Anyamasa.

## Referències

* 1 2 tarakiris occidentals a ijawland.info
* ↑ llengua izon a l'ethnologue

## Bibliografia

* Alagoa E J. - A History of the Niger Delta - An historical interpretation of Ijo oral traditions. (1972 University of Ibadan Press).
* Owonaro S K - The History of Ijo and her Neighbouring tribes in Nigeria. (1949 Niger printing Press Lagos).
* Nieketien P B - A Short History of Tarakiri Clan (1941).
* Otite O. The Urhobo People. (1980, Heinemann Educational books Nigeria Ltd).