OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Flupiradifurona

Flupiradifurona, flupyradifurone en anglès, és un insecticida sistèmic fabricat per Bayer Cropscience. Es va crear per combatre insectes com àfids, psyllidae i altres i no resultar nociu per a les abelles i altres pol·linitzadors. Tanmateix, resulta més tòxic per a les abelles (amb una LD50 per abella d'1,2 ug/abella) que l'acetamiprid (LD50: 14,5). El seu ús està aprovat per a nombrosos conreus. Químicament està classificat com un butenolid però és similar als neonicotinoides i té la mateixa manera d'acció que aquests que implica l'activació dels receptors nicotínics de l'acetilcolina.

## Referències

* https://www.pesticideresearch.com/site/?p=12101 Arxivat 2017-05-07 a Wayback Machine.
# Dominique Séraphin

Dominique Séraphin (Longwy, 15 de febrer de 1747 - Longwy, 5 de desembre de 1800) va ser un titellaire francès famós per haver popularitzat les ombres xineses a França. És considerat l'introductor del teatre d'ombres a Europa, encara que el fenomen ja es coneixia a Occident des del Renaixement.

## Biografia

Es desconeix el lloc de naixement de Séraphin, el nom complet del qual era, pel que sembla, Dominique-Séraphin François (o François Dominique Séraphin, segons diferents fonts). Va viure la seva joventut prop de Metz o de la vila de Longwy, on està documentada la seva defunció. S'inicià com a titellaire quan es va en enrolar en una companyia ambulant que recorria les diferents corts i estats europeus del que actualment són Alemanya, Països Baixos i Itàlia.
Séraphin s'introduí en la història quan, entre 1772 i 1776, muntà a Versalles un modest "espectacle d'ombres xineses". Es va fer tan popular entre l'aristocràcia i el cercle de la família reial que, el 22 d'abril de 1781, se li concedí el títol d'"Espectacle dels Nens de França". Tres anys després, el 1784, va poder instal·lar el seu teatre a les galeries del Palau Reial.
El 1795, Séraphin es casà amb una dona més gran que ell i amb la qual no va arribar a tenir descendència. Aquest fet provocà que fossin els seus nebots els qui, a la seva mort el 1800, heretessin el teatre. La companyia, finalment, es traslladà al bulevard Montmartre cap al 1857 i romangué allà fins al seu traspàs, el 1870. Se la considerà precedent del teatre d'ombres parisenc Le Chat Noir.
La gran innovació del teatre d'ombres de Séraphin va ser substituir part dels titellaires humans per enginyosos mecanismes de rellotgeria, creant un espectacle mixt de marionetes i autòmats.
Els seus muntatges més populars van ser: "Le Chasse aux canards" (La caça de l'ànec), "Le Magicien Rothomago" (Rothomago, el mag) i "L'Embarras du ménage" (La vergonya de la casa). Tanmateix, el més conegut va ser Le Pont Cassé (El Pont Trencat), basat en una peça musical de Louis-Gabriel Guillemain. Una altra de les claus de la seva popularitat va ser l'edició de llibrets que possibilitaven als nens muntar les històries en petits teatres de joguina.
Algunes fonts especulen amb la possibilitat que el seu treball inspirés el pintor Philip James de Loutherbourg en les seves miniatures, així com a alguns pioners del teatre de la llanterna màgica i les fastasmagories, tan populars al segle xix.

## Referències

* ↑ Teatro de sombras; Universidad de Valladolid. Consulta: noviembre de 2013
* ↑ Biblioteca Gallica: recopilación de folletos de Seraphin. Consulta: noviembre de 2013
* ↑ Seraphin, precursor en la evolución de la cinematografía. Arxivat 2017-07-30 a Wayback Machine. Consulta: noviembre de 2013
# Reconversió industrial

La reconversió industrial fou un procés iniciat a Espanya el 1984 que pretenia sanejar financerament a les empreses que entraren en crisi des de 1975 per l'augment dels costos energètics, modernitzar les fàbriques més antigues, adoptant noves tecnologies i fent-les més productives eliminant l'excés de producció amb dràstics ajustos d'ocupació i reducció de la plantilla laboral. Estes mesures van provocar grans moviments sindicals i socials en contra seu.
L'objectiu de la política de reconversió és adaptar eixes activitats a les necessitats del mercat, modernitzar-les i millorar els seus rendiments de cara a l'entrada a la Comunitat Econòmica Europea (CEE) l'any 1986.
Els sectors més afectats van ser el siderometal·lúrgic, construcció naval, tèxtil i calçat, línia blanca d'electrodomèstics, i les empreses General Elèctrica Espanyola, Westinghouse, Asturiana de Zinc, Talbot i Standar Elèctrica.
Es van crear una sèrie d'àrees promotores diferenciades segons l'activitat que realitzarien
* Unes àrees centrals, amb les seus socials amb capacitat de decisió, gestió, control i innovació, i les unitats de producció estratègica i tecnologia més avançades. (Madrid i en menor grau Barcelona).
* Unes àrees semiperifèriques destinades a fàbriques amb sistemes de producció més estandarditzats però amb un cert grau d'elaboració. (Biscaia, Saragossa o València).
* Unes àrees perifèriques que s'emporten la producció d'articles menys estratègics, encara que no necessàriament menys tecnificats, i que poden utilitzar mà d'obra menys qualificada.

## Resultats

* Les diferències entre regions es van engrandir, ja que Madrid i Barcelona van acaparar la majoria dels projectes.
* Els sectors més afavorits eren els més obsolets i amb poc marge de millora, metal·lúrgia, tèxtil, etc.
* Les PIME van tindre poc accés als avantatges.

## Conseqüències

* Aparició de regions en declivi amb una estructura econòmica poc diversificada.
* La industrialització de zones pròximes a antigues conglomeracions industrials.
* Industrialització de zones rurals.
* Industrialització de zones perifèriques de Madrid, Barcelona o Bilbao (Valladolid, vall de l'Ebre...).
* Pèrdua de 19 punts del PIB per part del sector industrial entre 1975 i 2009.

## Referències

* 1 2 Meilan, Yoel. «Cuando el PSOE detenía a los obreros. El fracaso de la Reconversión Industrial en España» (en castellà). La Razon, 12-07-2023. [Consulta: 30 juliol 2023].
# Afmita

L'afmita és un mineral de la classe dels fosfats. Va ser anomenat d'aquesta manera en honor de l'Association Française de Microminéralogie, que presenta les sigles AFM, tal com comença el nom d'aquesta espècie.

## Característiques

L'afmita és un fosfat de fórmula química Al₃(OH)₄(H₂O)₃(PO₄)(PO₃OH)·H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1,5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 55425.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al jaciment de fosfats de Fumade, a Castèlnòu de Braçac, almdepartament de Tarn (Migdia-Pirineus, França). També ha estat descrita a la pegmatita Kobokobo, al territori de Shabunda (Kivu del Sud, República Democràtica del Congo) i a la mina Bachman, a Hellertown (Pennsilvània, Estats Units). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Afmite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Bruno Martins Indi

Rolando Maximiliano "Bruno" Martins Indi (Barreiro el 8 de febrer de 1992) és un futbolista neerlandès nascut a Portugal que actualment juga com a defensor per l'AZ Alkmaar de l'Eredivisie i l'equip nacional neerlandès.
El 13 de maig de 2014 va ser inclòs per l'entrenador de la selecció dels Països Baixos, Louis Van Gaal, a la llista preliminar de 30 jugadors per representar aquest país a la Copa del Món de Futbol de 2014 al Brasil. Finalment va ser confirmat en la nòmina definitiva de 23 jugadors el 31 de maig.

## Referències

* ↑ «Bruno Martins Indi - Selectie - Feyenoord 1 - Feyenoord». Arxivat de l'original el 2014-07-10. [Consulta: 8 juny 2014].
* ↑ AFP. «Van Gaal incluye ocho subcampeones mundiales». FIFA, 13-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-15. [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ Agencia EFE. «Robben y Sneijder encabezan la lista de 30 de Holanda». ESPN, 13-05-2014. [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ «Definitieve WK-selectie Oranje» (en neerlandès). OnsOranje, 31-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-31. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ AFP. «Lista sin sorpresas de Países Bajos». FIFA, 31-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-06-01. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ Agencia EFE. «Sin sorpresas en la lista de Holanda para el Mundial». ESPN, 31-05-2014. [Consulta: 31 maig 2014].
# Voltxi

Voltxi - Волчий (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 4 habitants. Pertany al districte (raion) de Véidelevka.

## Referències

* ↑ «Посёлок Вейделевка (летопись, часть 1)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Историческая справка | Вейделевский район». Arxivat de l'original el 2013-04-17. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Вейделевка (летопись часть 2)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
# Basvila

Basvila (en francès Basville) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 195 habitants. Està integrada a la Communauté de communes du Haut Pays Marchois.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 306 | 300 | 274 | 224 | 195 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain Pigeon | Divers gauche |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Scott City (Missouri)

Scott City és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 4.591 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Scott City tenia 4.591 habitants, 1.801 habitatges, i 1.287 famílies. La densitat de població era de 385,3 habitants per km².
Dels 1.801 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 13,3% dones solteres, i en un 28,5% no eren unitats familiars. En el 24,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 12,4% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,6 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 31.958 $ i la renda mitjana per família de 36.763 $. Els homes tenien una renda mitjana de 30.088 $ mentre que les dones 17.061 $. La renda per capita de la població era de 15.099 $. Entorn del 8,6% de les famílies i el 12,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Scott City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Scott City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Fluorvesuvianita

La fluorvesuvianita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la vesuvianita. Rep el nom per la seva relació amb la vesuvianita i el domini del fluor sobre l'hidròxid en la seva composició química.

## Característiques

La fluorvesuvianita és un silicat de fórmula química Ca$_{19}$Fe$^{3+}$Al₄(Al₆Mg₂)(☐₄)☐[Si₂O₇]₄[(SiO₄)$_{10}$]O(F,OH)$_9$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2000. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fluorvesuvianita pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, hancockita, khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, tweddillita, ferrial·lanita-(Ce), niigataïta, manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe2+), okhotskita, pumpel·lyïta-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyïta-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Mg), pumpel·lyïta-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Lupikko, situada al districte de Pitkyaranta, dins la regió de Ladoga (República de Carèlia, Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral, tot i que també ha estat reportada al Waziristan Septentrional (Pakistan), indret sense confirmar.

## Referències

* ↑ «Fluorvesuvianite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 desembre 2019].
# Troutman

Troutman és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.592 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Troutman tenia 1.592 habitants, 638 habitatges i 449 famílies. La densitat de població era de 295,5 habitants per km².
Dels 638 habitatges en un 30,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52% hi vivien parelles casades, en un 12,5% dones solteres, i en un 29,6% no eren unitats familiars. En el 25,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 24,9% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,7 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 41.786 $ i la renda mitjana per família de 47.569 $. Els homes tenien una renda mitjana de 31.071 $ mentre que les dones 22.813 $. La renda per capita de la població era de 19.261 $. Entorn del 5,2% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Troutman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Troutman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Recopa Sud-americana

La Recopa Sud-americana (en castellà Recopa Sudamericana, en portuguès Recopa Sul-Americana) és una competició de futbol disputada a Sud-amèrica anualment des de l'any 1989.
Enfronta els vencedors dels dos principals tornejos del continent, la Copa Libertadores de América i la Copa Sud-americana (anàlog a la Supercopa d'Europa). Entre 1989 i 1998 enfrontà els campions de la Copa Libertadores i la Supercopa Sud-americana. L'any 1994 fou disputada entre els campions de la Copa Libertadores i la copa CONMEBOL com que el campió de la Libertadores i Supercopa van coïncidir.
Abans va existir una competició anomenada Recopa Sud-americana de Clubs o Copa Ganadores de Copa disputada els anys 1970 i 1971, però no tenia res a veure amb aquesta competició.

## Campions

| Any | Campió | Finalista |
| 1989 | C. Nacional F. | Racing Club de Avellaneda |
| 1990 | CA Boca Juniors | CA Nacional |
| 1991 | Club Olimpia | guanyà el doblet |
| 1992 | CSD Colo Colo | Cruzeiro EC |
| 1993 | São Paulo FC | Cruzeiro EC |
| 1994 | São Paulo FC | Botafogo FR |
| 1995 | CA Independiente | CA Vélez Sarsfield |
| 1996 | Gremio FC | CA Independiente |
| 1997 | CA Vélez Sarsfield | CA River Plate |
| 1998 | Cruzeiro EC | CA River Plate |
| 1999-2002 | no es disputà | no es disputà |
| 2003 | Club Olimpia | CA San Lorenzo de Almagro |
| 2004 | Cienciano | CA Boca Juniors |
| 2005 | CA Boca Juniors | CD Once Caldas |
| 2006 | CA Boca Juniors | São Paulo FC |
| 2007 | SC Internacional | CF Pachuca |
| 2008 | CA Boca Juniors | Arsenal Fútbol Club |
| 2009 | Liga de Quito | SC Internacional |
| 2010 | Liga de Quito | Estudiantes |
| 2011 | SC Internacional | CA Independiente |
| 2012 | Santos FC | Universidad de Chile |
| 2013 | SC Corinthians | São Paulo FC |
| 2014 | Atlético Mineiro | CA Lanús |
| 2015 | CA River Plate | CA San Lorenzo |
| 2016 | CA River Plate | Santa Fe |
| 2017 | Atlético Nacional | Chapecoense |
| 2018 | Grêmio Porto Alegre | CA Independiente |
| 2019 | CA River Plate | Athletico Paranaense |
| 2020 | CR Flamengo | CEAR Independiente del Valle |
| 2021 | Defensa y Justicia | SE Palmeiras |
| 2022 | SE Palmeiras | Athletico Paranaense |
| 2023 | CEAR Independiente del Valle | CR Flamengo |
| 2024 | Fluminense FC | Liga de Quito |

## Referències

* ↑ Carluccio, Jose. «La Recopa Sudamericana» (en castellà). Historia y Futból, 08-08-2008. Arxivat de l'original el 6 de març 2012. [Consulta: 18 maig 2010].
* ↑ Stokkermans, Karel. «Recopa». RSSSF, 12-08-2009. Arxivat de l'original el 7 abril 2010. [Consulta: 5 maig 2010].
# Afognak

Afognak (en Alutiiq: Agw’aneq; en rus: Афогнак) és una illa de l'arxipèlag Kodiak. Es troba 5 km al nord de l'illa Kodiak, a l'estat estatunidenc d'Alaska. Fa 69 km de llargada per 37 km d'amplada i una superfície de 1.812,58 km², cosa que la converteix en la 18a illa més gran dels Estats Units. La costa està dividida per moltes badies llargues i estretes. El punt més alt es troba a 776 msnm. L'any 2000 hi havia 169 habitants a l'illa.
En els seus densos boscos d'avets hi viu l'ós de Kodiak, uapití de Roosevelt i cérvols de Sitka.

## Referències

* ↑ UAF: Alaska Native Place Names
* ↑ Afognak Island: Blocks 2009 and 2010, Census Tract 1, Kodiak Island Borough, Alaska United States Census Bureau
* ↑ dfg.webmaster@alaska.gov. «Afognak Island Access, Alaska Department of Fish and Game» (en anglès). [Consulta: 23 març 2024].
# Sant Miquel de la Guàrdia

Sant Miquel de la Guàrdia és una església del municipi de les Masies de Roda (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Es conserven notícies de l'existència de l'església el 1012, sota tutela del monestir de Sant Pere de Casserres. D'ençà del segle xiv consta com a sufragània de la parròquia de Roda de Ter. L'església fou restaurada al segle xviii, concretament el 1786, com consta als portals de la sagristia i el campanar. El topònim de "GUÀRDIA" sembla derivar del puig de la Guàrdia, situat a prop de l'església, on hi devia haver la Guàrdia o Guardiola, documentada el 936. en depenia la capella de Sant Martí de la Roca o de la Guàrdia, documentada des del 904 i situada a la riba dreta del riu Ter en un sector del terme que pertany a Manlleu.

## Arquitectura

Església orientada a la manera romànica, amb la façana vers ponent. És de planta rectangular, amb una capella annexionada a la part dreta. També hi ha un campanar annexionat de planta quadrada i cobert a quatre aigües i al mur s'obren finestres. A la façana hi ha un òcul i el portal de pedra picada. Les parets són arrebossades i pintades de blanc. Els elements de ressalt són de pedra vista. A la part esquerra de l'església, on hi havia l'antic cementiri, que fou traslladat als anys 60, encara s'hi conserven les tombes dels antics propietaris. El cementiri actual es troba a llevant de l'església.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Miquel de la Guàrdia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 novembre 2012].

## Enllaços externs

* «Sant Miquel de la Guàrdia». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Fluorur de sulfuril

El fluorur de sulfuril, en anglès:Sulfuryl fluoride o sulphuryl fluoride) és un compost inorgànic amb la fórmula SO₂F₂. És un gas que fàcilment es condensa amb les seves propietats més similars al hexafluorur de sofre que al clorur de sulfuril, essent resistent a la hidròlisi fins i tot a 150 °C.

## Ús com fumigant

Originàriament va ser desenvolupat per Dow Chemical Company, el fluorur de sulfuril és un insecticida per fumigació per a controlar els tèrmits de la fusta seca, també serveix per al control de rosegadors i els coleòpters. Substitueix el bromur de metil que perjudicava la capa d'ozó.
Durant la seva aplicació en edificis s'han de tancar dins una tenda hermètica i aplicar el gas durant com a mínim 16–18 hores. Després de l'aplicació, els edificis s'han de ventilar durant 6 hores El fluorur de sulfuril és incolor, inodor i no deixa cap residu.

## Consideracions de seguretat

La inhalació de fluorur de sulfuril és perillosa i s'han atribuït morts per enverinament amb aquest producte químic.

## Referències

* ↑ Holleman, A. F.; Wiberg, E. "Inorganic Chemistry" Academic Press: San Diego, 2001. ISBN 0-12-352651-5.
* ↑ Bell, C. H. "Fumigation in the 21st century" "Crop Protection, 2000, 19, 563-569. ISSN 0261-2194. AN 2000:895590
* ↑ «SULFURYL FLUORIDE (Vikane®) RISK CHARACTERIZATION DOCUMENT». State of California. [Consulta: 16 juliol 2012].
* ↑ Termites Fact Sheet
* ↑ Schneir A, Clark RF, Kene M, Betten D «Systemic fluoride poisoning and death from inhalational exposure to sulfuryl fluoride». Clin Toxicol (Phila), vol. 46, 9, 01-11-2008, pàg. 850–4. DOI: 10.1080/15563650801938662. PMID: 18608259.
* ↑ Centers for Disease Control (CDC) «Fatalities resulting from sulfuryl fluoride exposure after home fumigation--Virginia». MMWR Morb Mortal Wkly Rep, vol. 36, 36, Sep 18, 1987, pàg. 602–4, 609–11. PMID: 3114607.
* ↑ Scheuerman EH «Suicide by exposure to sulfuryl fluoride». J Forensic Sci, vol. 31, 3, 1986, pàg. 1154–8. PMID: 3734735.
* ↑ Ganim, Sara. «10-year-old hospitalized after termite fumigation». Cable News Network (CNN), 05-09-2015. [Consulta: 5 setembre 2015]. «"Sulfuryl fluoride, a gas fumigant, was the pesticide used to fumigate, sources told CNN."»

## Enllaços externs

* Sulfuryl Fluoride Technical Fact Sheet - National Pesticide Information Center
* Sulfuryl Fluoride General Fact Sheet - National Pesticide Information Center
* Sulfuryl Fluoride Pesticide Information Profile - Extension Toxicology Network
* NIOSH Pocket Guide to Chemical Hazards - Centers for Disease Control and Prevention