OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Línia evolutiva de Chikorita

Aquesta línia evolutiva de Pokémon inclou Chikorita, Bayleef i Meganium.

## Chikorita

Chikorita és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus planta i evoluciona a Bayleef. Amb la fulla que té al cap pot desprendre una aroma molt agradable per a l'olfacte humà. Els seus atacs més destacats són Razor Leaf, Fuet Liana i Sweet Scent.

## Bayleef

Bayleef és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus planta i evoluciona de Chikorita. Evoluciona a Meganium.Amb la fulla que té al cap pot desprendre una aroma molt agradable per a l'olfacte humà. Els atacs més destacats són:"Hoja afilada","Latigo cepa","Dulce aroma" i "Golpe cuerpo". Els bulbs que té al coll floreixen en evolucionar.

## Meganium

Meganium és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus planta i evoluciona de Bayleef. La fulla del cap s'ha transformat en dues antenes, amb el seu alè pot reanimar plantes seques o mortes. Els atacs més destacats són:"Hoja afilada","Latigo cepa","Dulce aroma","Golpe cuerpo" i "Sintesís".

## Referències

* 1 2 3 «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial de Pokémon
* Chikorita a Bulbapedia (anglès)
* Bayleef a Bulbapedia (anglès)
* Meganium a Bulbapedia (anglès)
Espècies de Pokémon :
# Manxús

Els manxús (manxú:ᠮᠠᠨᠵᡠ, Manju; xinès simplificat: 满族; xinès tradicional: 滿族; pinyin: Mǎnzú, mongol: Манж, rus: Маньчжуры; singular: manxú) són un poble tungús originari de Manxúria (avui dia nord-est de la Xina). És una de les 56 nacionalitats reconegudes per la República Popular de la Xina.

## Particularitats

La població és al voltant dels 10.600.000 de persones, que es concentren a les províncies de Liaoning (46,2%), Jilin i Heilongjiang. El 1644, les tribus manxús van envair la Xina i, amb l'ajuda de rebels xinesos, van derrocar la dinastia Ming i establir la dinastia Manxú, o Qing, que va governar la Xina fins al 1911, després de la Revolució Xinhai, que va establir un govern republicà.
Fins a finals del segle xviii, els governants manxús van prohibir la immigració xinesa a Manxúria, però, finalment, els colons xinesos van començar a immigrar en gran nombre per treure partit de les riqueses naturals de la regió. Cap a finals del segle xix, els xinesos Han ja eren a prop del 80% de la població.

## Situació actual

Avui dia, l'ètnia manxú ha estat completament assimilada. La seva llengua, el manxú, està gairebé extinta. És parlada només per la gent gran a les àrees rurals remotes de la Xina del nord-est i per uns quants erudits; hi ha uns pocs milers de parlants de xibe, un dialecte manxú parlat a la província de Xinjiang.
Tradicionalment, els manxús practicaven el xamanisme, però avui dia aquestes pràctiques ancestrals han estat substituïdes pel budisme. Tot i així, es conserva el culte dels avantpassats.

## Notes

* ↑ The Manchu Ethnic Group (china.org.cn)

## Enllaços externs

* Article sobre el manxú (castellà)
* Ètnies de la Xina (anglès)
* Qiren (xinès)
# Margate

* Per a altres significats, vegeu «Margate (desambiguació)».
Margate és una localitat costanera anglesa situada al districte de Thanet, al comtat de Kent, amb una població aproximada de 60.000 habitants. El seu nom era "Meregate" el 1254 i "Margate" el 1293. Al segle xv es va afegir a l'Aliança dels Cinc Ports, en normand "Cinque Ports".
Es troba a 78 milles de Londres en direcció sud-est, en un dels punts més orientals de Gran Bretanya (el punt més a l'est és Lowestoft a Suffolk).
Actualment la ciutat està constituïda per la fusió de dos nuclis de població, un és el poble pesquer assentat a la costa i l'altre la comunitat agrícola interior que constitueix la parròquia de Saint Lawrence.

## Persones il·lustres

* Richard Laming (1798 - 1879), cirurgià i químic
* Alfred Deller (1912 - 1979), cantant

## Enllaços externs

* Margate Civic Society
# Ma Liang

Ma Liang és el nom dels següents personatges:
* Ma Liang (Tres Regnes) (186–222), assessor del senyor de la guerra Liu Bei durant el període dels Tres Regnes
* Ma Xiangbo (1840–1939), estilitzat Ma Liang, pedagog i estudiós
* Ma Liang (general), general de l'Exèrcit Nacional Revolucionari
* "Bomei" Ma Liang, personatge en el còmic xinès Ying Xiong Wu Lei
* Ma Liang (futbolista) (n. 1982), futbolista xinès
* Shen Bi Ma Liang, conte infantil de Hong Xuntao.
* Shen Bi Ma Liang, adaptació cinematogràfica de l'anterior.
# Barranc del Ruc

El barranc del Ruc és un barranc del Pallars Jussà que discorre pel terme de Castell de Mur (antic terme de Mur), en territori de Vilamolat de Mur.
Es forma al nord-est de les Borrelles de Dellà, en els vessants occidentals del Tossal Gros. Des d'aquell lloc davalla cap al nord-est, passa a llevant de los Seixos i a ponent de les Planes, i arriba al lloc on hi ha la Font del Ruc. Després passa pel sud-est del Serrat del Nenot i s'aboca en el barranc de Sant Gregori al nord de les Costes del Barranc del Ruc.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Barranc del Reguer

El Barranc del Reguer és un torrent afluent per l'esquerra del Torrent d'Albereda que fa tot el seu curs pel terme municipal de Navès.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica del Barranc del Reguer està integrada per 7 cursos fluvials que sumen una longitud total de 4.489 m.

### Distribució per termes municipals

Tota la xarxa transcorre íntegrament pel terme municipal de Navès

## Enllaços externs

* Mapa de l'ICC de la seva conca

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Ballangen

Ballangen (en sami septentrional: Bálák) és un municipi situat al comtat de Nordland, Noruega. Té 2,616 habitants (2016) i la seva superfície és de 930.84 km². El centre administratiu del municipi és la vila de Ballangen. També hi ha els nuclis de Bjørkåsen, Kjeldebotn, Kobbvika, i Skarstad.
El municipi limita a l'est amb Narvik i amb Tysfjord a l'est. També limita amb Suècia al sud-est. Ballangen es troba a la riba del fiord d'Ofot, envoltat de grans muntanyes, nombrosos llacs i extensos boscos de taigà. La ruta europea E06 travessa el sud de Ballangen.
Ballangen es va establir l'1 de juliol de 1925. L'escut d'armes del municipi mostra un martell d'or sobre un fons verd, ja que al municipi hi havia nombroses mines de coure. El fons verd simbolitza l'agricultura.
La cantant del grup ABBA Anni-Frid Lyngstad, va néixer a Ballangen.

## Ciutats agermanades

Ballangen manté una relació d'agermanament amb les següents localitats:
* Tosno, óblast de Leningrad, Rússia

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 12 octubre 2017].
* ↑ Jukvam, Dag. «Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen» (en noruec). Statistisk sentralbyrå, 1999.
* ↑ Norske Kommunevåpen. «Nye kommunevåbener i Norden», 1990. [Consulta: 18 novembre 2008].
# Marc Mézard

Marc Mézard (29 d'agost de 1957, Aurillac) és un físic francès, especialista en física estadística. El 19 d'abril del 2012 esdevingué director de l'École Normale Supérieure. Després d'una classe de matemàtiques especials al Liceu Louis-le-Grand, rebé el 1976 les oposicions d'entrada a l'École polytechnique i a l'École Normale Supérieure. Presentà el 1978 una tesi sobre física atòmica, i el 1980 rebé la càtedra de ciències físiques. Després de la seva tesi de tercer cicle entrà al CNRS el 1984.

## Referències

* ↑ Décret du 17 avril 2012 portant nomination du directeur de l'École normale supérieure.
* ↑ Voir Journal officiel de la République française du 18 août 1976 ; classé : 67e dans la « liste d'admission à l'École polytechnique en 1976 ».
* 1 2 Biographie abrégée sur le site amazon.
# Bartomeu Llull

Bartomeu Llull (Ciutat de Mallorca, 1565 - 1634), teòleg i prevere.
Estudià teologia a la Universitat Lul·liana de Mallorca. El 1595 es traslladà a Roma per representar el capítol de la Seu de Mallorca i ser procurador allà dels jurats de Mallorca, a més va treballar en la causa de canonització de Ramon Llull. El 1608, fou nomenat canonge penitenciari de la Seu de Mallorca. El 1611 va fer aixecar la tomba, amb capella i retaule, de Ramon Llull a l'església del Convent de Sant Francesc de Ciutat de Mallorca. Va ser cofundador del convent de Sant Bartomeu a Inca. Fundà el Col·legi Lul·lià de Nostra Senyora de la Sapiència (1635), com col·legi de dret apostòlic. El 1628 ha havien començat les obres i havia de ser per 12 estudiants. També fundà la Casa i l'Hospital de les Minyones (1628) i promogué la construcció de la basílica de Lluc.

## Referències

* ↑ «Llull, Bartomeu». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 8. Palma: Promomallorca, p. 114. ISBN 84-8661702-2.
# Bartomeu Llebaria Grau

Bartomeu Llebaria Grau (Barcelona, 21 d'abril de 1929 - Reus, 24 de maig de 2019) va ser un pintor català. Va destacar sobretot per les seves aquarel·les de paisatges de muntanya i marines.
Fill de Laura Grau i Ciurana i de Josep Llebaria Aragonès d'origen pagès que va renunciar a l'herència de les terres per anar a estudiar comerç i treballar a Barcelona. De formació autodidacta, va començar a dibuixar de molt jove. Va desenvolupar el seu art en contacte amb altres pintors amb sessions de pintura a l'aire lliure. Va obtenir diversos premis i va presentar la seva obra en nombroses exposicions individuals i col·lectives. Artista polifacètic, emprava els recursos de l'art pictòric amb aportacions literàries pròpies com a excusa vital per transmetre sentiments i impressions. La seva obra es troba en col·leccions privades, en institucions públiques i a la galeria permanent al que va ser el seu estudi a Duesaigües.
L'any 2018 l'Ajuntament de l'Argentera va organitzar una exposició antològica d'homenatge al pintor. L'any 2020 trenta aquarel·les significatives seves han estat aplegades al llibre Llebaria Grau, entre el serè i el garbí, publicat en suport digital, acompanyades de textos propis i de diversos autors.
Han escrit sobre l'obra de Llebaria Grau autors com Vicente J. Amiguet, Lena Paüls i Sílvia Fornós.

## Obra (selecció)

. 1990. Yolanda. Aquarel·la, 50 x 67. Col·lecció privada.
. 1990. El Port de la Selva. Aquarel·la, 40 x 60. Col·lecció privada.
. 1991. Soledat barca. Aquarel·la, 54 x 73. Col·lecció privada.
. 1992. Duesaigües. Aquarel·la, 73 x 54. Col·lecció privada.
. 1993. El Puigmarí. Aquarel·la, 45 x 70. Col·lecció privada.
. 1993. Portal de l'església de St. Miquel d'Escornalbou. Aquarel·la, 35 x 25. Col·lecció privada.
. 1994. L'Argentera. Aquarel·la, 60 x 45. Col·lecció privada.
. 1995. Estació de tren. Aquarel·la, 45 x 60. Col·lecció privada.
. 1996. Llac de Banyoles. Aquarel·la, 45 x 75. Col·lecció privada.

## Exposicions (selecció)

. 1990. Temes del Baix Camp. Galeria Sugranyes, Montbrió del Camp.
. 1991. Obra cultural La Caixa. Sala d'exposicions de Falset.
. 1992. Temas de Comillas, Cantàbria. Ayuntament de Comillas.
. 1992. Obra Cultural La Caixa. Sala carrer Montcada, Barcelona.
. 1993. Sala d'exposicions Caixa Tarragona, Tarragona
. 1995. Galería d'art Odena’s, Tarragona.
. 1996. Sala de la Verge Nostra Senyora del Camí, Cambrils.

## Referències

* ↑ Amiguet «Crítica sobre l'obra de Bartomeu Llebaria». Diari de Tarragona, 1993.
* ↑ «Pont d'Enseula: LLEBARIA GRAU, ENTRE EL SERÈ I EL GARBÍ», 27-07-2020. [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ «Paisajes y emoción contra el olvido» (en castellà). [Consulta: 31 gener 2021].
# Ballycastle (Antrim)

Ballycastle (en gaèlic irlandès Baile an Chaistil, que vol dir "ciutat del castell"; en escocès de l'Ulster Ballykessel, Bellykessel o Bellycaissle) és una vila d'Irlanda del Nord, al comtat d'Antrim, a la província de l'Ulster. Des de les seves platges es veuen l'illa de Rathlin i el Mull of Kintyre.

## Demografia

Ballycastle és classificada com a ciutat petita per la Northern Ireland Statistics and Research Agency. Segons el cens de 2001 hi havia 5.089 persones vivint a Ballycastle, de les quals:
* 25,3% tenen menys de 16 anys i el 18,7% tenen més de 60
* 46,8% són homes i el 53,2% són dones
* 77,7% són catòlics irlandesos i el 20,5% són protestants.
* 6,5% de la població entre 16–74 anys està a l'atur.

## El conflicte a Ballycastle

* A començaments dels 1970 - Un cotxe bomba lleialista preparada per a explotar a la sortida de l'església local, detonà una hora abans, evitant una gran mortaldat.
* 3 d'agost de 1979 - William Whitten (65), transeünt protestant morí sis setmanes després de ser ferit en un atac amb cotxe bomba de l'IRA a l'Hotel Marine.
* 6 d'abril de 1991 - Spence McGarry (46), protestant del Royal Ulster Constabulary (RUC) fora de servei fou assassinat amb una bomba trampa sota el seu cotxe per l'IRA Provisional a Castle Street.
* 2001 - Un intent d'assassinat massiu de l'UVF quan deixaren un cotxe bomba a Castle Street durant la fira anyal de Lammas.

## Disputes per les desfilades

En el passat hi hagué disputes degut a les desfilades a la ciutat de l'Orde d'Orange. En la desfilada del 12 de juliol de 2001 es produïren greus desordres públics. Com a resultat li fou prohibit de desfilar per la ciutat a la banda de flautes Silver Plains de Moyarget acusada de conducta sectària i parafernàlia paramilitar.

## Referències

* ↑ Placenames Database of Ireland
* ↑ «North-South Ministerial Council: 2002 Annual Report in Ulster Scots». Arxivat de l'original el 2011-08-29. [Consulta: 21 juny 2013].
* ↑ Bonamargy Friary guide – Department of the Environment
* ↑ Guide to Dunluce Castle in Ulster-Scots Arxivat 2012-09-03 a Wayback Machine. DOE.
* ↑ Northern Ireland Statistics and Research Agency website
* ↑ «CAIN: Sutton Index of Deaths».
* ↑ «UVF tried to bomb Oul' Lammas Fair, court is told». Europe Intelligence Wire, 19-02-2004.

## Enllaços externs

* Ballycastle - Lloc web oficial
# Tschernichita

La tschernichita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de les zeolites. Rep el nom en honor de Rudy Warren Tschernich (1945 - 26 de desembre de 2017), geòleg, conservador i expert en minerals zeolítics, qui va trobar l'exemplar. Va escriure el llibre Zeolites del món.

## Característiques

La tschernichita és un silicat de fórmula química (Ca,Na₂)[Al₂Si₄O₁₂]·4-8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1989, sent publicada per primera vegada el 1991. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tschernichita pertany a «09.GF - Tectosilicats amb H₂O zeolítica; altres zeolites rares» juntament amb els següents minerals: terranovaïta, gottardiïta, lovdarita, gaultita, chiavennita, mutinaïta, tschörtnerita, thornasita i direnzoïta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Nacional d'Història Natural, l'Smithsonian, situat a Washington DC (Estats Units).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Neer Road, a la localitat de Goble, dins el comtat de Colúmbia (Oregon, Estats Units). També ha estat descrita a Costa Rica, Polònia, Hongria, Txèquia, Nova Zelanda i a l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Tschernichite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 maig 2020].
# Eli Escorpià

Eli Escorpià (en llatí Aelius Scorpianus) va ser un magistrat romà del segle iii.
Va ser nomenat cònsol l'any 276 quan Marc Aureli Probe fou proclamat emperador. L'esmenta Flavi Vopisc a la Historia Augusta.

## Referències

* ↑ «Aelius Scorpianus». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). vol.1. Boston: Little, Brown and Company, 1867, p. 757 [Consulta: 1r desembre 2014]. Arxivat 2008-07-14 a Wayback Machine.
# Manuel Antonio de Palmero

Manuel Antonio de Palmero i Rallo (Villanueva del Campo (Zamora), 1706 - Girona, 1774) fou un religiós lleonès que esdevingué bisbe de Girona l'any 1756. Fou dels primers bisbes nomenats pel govern de Madrid el 1756, amb el permís de Roma i d’acord amb el Concordat de 1753.
Va néixer a Villanueva del Campo, a la Tierra de Campos zamorana, el 29 de desembre de 1706, de família benestant. Els seus pares foren Juan Palmero Conejo, de Villanueva del Campo, i Mariana Rallo García. Va estudiar al Col·legi Major de San Salvador d'Oviedo a Astùries. Va estudiar a la Universitat de Salamanca i guanyà per oposició el càrrec de canonge doctoral de la catedral de Zamora. El 19 de juliol 1756 va ser proposat bisbe de Girona pel rei Ferran VI i nomenat pel papa Benet XIV. Va ser intronitzat l'1 d'octubre de 1756.
Va intervenir en les gestions derivades de l'expulsió dels jesuïtes per part del rei d'Espanya Carles III el 1767. Es va fer càrrec del col·legi d'aquells on va instal·lar el Seminari, el 1769.
Va morir després d'una llarga malaltia el 7 de maig de 1774 i fou enterrat a la catedral de Girona a la nau principal a la dreta de l'altar major. El mestre de capella Francesc Joncar i Querol (1742-1833) va compondre la missa de rèquiem en ocasió del funeral, música que va ser recuperada per Música Antiga de Girona, que en va gravar un CD el 2016.

## Referències

* ↑ «Obras de Palmero y Rallo, Manuel Antonio de, Obispo de Girona, 1756-1774» (en castellà). Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ Jiménez, Montserrat «Els Bisbes de Girona i la nacionalitat catalana (s.XVIII)». Revista de Girona, 1997, pàg. 39.
* ↑ «Butlla del papa Benet XIV adreçada a la ciutat i diòcesi de Girona, en què comunica l'elecció de Manuel Antonio [de Palmero y Rallo com a bisbe de Girona, després de la mort del bisbe Lorenzo [Taranco Muzaurieta].]» (en llatí). Series: Pergamins. (RG 50251). Arxiu Municipal de Girona, 19-07-1756. [Consulta: 2 febrer 2021].
* 1 2 Costa i Viarnés, Immaculada. «Manuel Antonio de Palmero, bisbe de Girona», 25-04-2018. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «Missa de rèquiem». Música Antiga de Girona, 2016. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ Camps i Linnell, J. «Editen un CD del ‘Rèquiem' del mestre Francesc Juncà». El Punt Avui, 28-06-2016 [Consulta: 2 febrer 2021].

## Bibliografia

* Llobresols, Benet. Oracion funebre que en las solemnes exequias, i entierro del ilustrisimo, y reverendisimo señor don Manuel Antonio de Palmero, y Rallo, dignisimo obispo de Gerona, celebradas en su santa iglesia cathedral de la misma ciudad el dia 10. de Maio, del año de 1774 (en castellà). Girona: Narcís Oliva impressor, 1774.
# Dicastillo

Dicastillo (en castellà i oficialment; Deikaztelu en basc) és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Oriental, dins la merindad d'Estella. Limita al nord amb Ayegui i Igúzquiza, al sud amb Sesma, a l'est amb Aberin, Oteiza Allo i Morentin i a l'oest amb Arellano i Arróniz.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2012 |
| 708 | 703 | 681 | 684 | 689 | 704 | 690 | 696 | 696 | 683 | 696 | 688 |
| Fonts: Dicastillo i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Discos en català publicats el 2009

Aquestos són els discos i treballs musicals en català publicats al llarg de l'any 2009, classificats per ordre alfabètic.
| Disc | Grup o cantant | Discogràfica | Comentari |
| A cada passa | At Versaris | Propaganda pel Fet | Publicat al mes de juny de 2009 |
| Anatomia de la relativitat | Pep Sala | | Presentat el 12 de desembre de 2009 a Barcelona, dins la gira Circ global |
| Deterratenterrat | Gerard Quintana | Música Global | Presentat el 27 de novembre de 2009 a Salt |
| Eufòria 5 - Esperança 0 | Mazoni | | Presentat l'1 de febrer de 2009 |
| Extraterrestres | Strombers | | Presentat el 15 de març de 2009 a Salt |
| Històries desencantades | Xazzar | Kasba Music | Presentat el 7 de març de 2009 a Igualada |
| Manifesta't | Skafam | | Presentat el 27 de febrer de 2009 a Granollers |
| Més raons de pes: Tribut a Umpah-Pah | Diversos Autors | Música Global | Disc homenatge a la banda Umpah-Pah |
| Obri la llauna | Aspencat | | Presentat a Calp el 29 de maig de 2009 |
| Miquel Gil i Manel Camp Trio | Miquel Gil i Manel Camp Trio, amb David Pastor | Temps Record | Presentat al Mercat de Música Viva de Vic de 2009 |
| Som | Vídres a la Sang | Xtreem Music | |
| Te'n cantaré més de mil | Pep Gimeno Botifarra | Temps Records | |
| Versos i Acords | Narcís Perich | Picap | |
| Via mandarina | La Pegatina | Kasba Music | Presentat el 23 de febrer de 2009 |

## Referències

* ↑ http://www.vilaweb.cat/noticia/3580912/at-versaris-tornen-trinxeres-cada-passa.html%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.apecat.com/v1/news.php?nID=742&osCsid=e581c377f7bda14c366aadfabdd33271 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.diaridegirona.cat/cultura/2009/11/23/gerard-quintana-presenta-br-nou-disc-al-teatre-salt/371588.html
* ↑ http://www.infoconcerts.cat/ca/concert/13483/strombers_presentacio_nou_disc Arxivat 2009-08-27 a Wayback Machine.
* ↑ http://blogs.ccrtvi.com/sona9.php?itemid=19888 Arxivat 2010-08-11 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.rtve.es/mediateca/audios/20091123/mes-raons-pes-tribut-a-umpah-pah/635010.shtml
* ↑ http://www.vesc.cat/ca/noticies/08/09/nou-disc-miquel-gil-manel-camp-trio Arxivat 2010-03-30 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.radiochango.com/catala/noticies/VIA-MANDARINA-el-nou-disc-de-LA-PEGATINA-a-la.html