OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Austwell

Austwell és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 192 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Austwell tenia 192 habitants, 88 habitatges, i 60 famílies. La densitat de població era de 205,9 habitants/km².
Dels 88 habitatges en un 21,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,7% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 31,8% no eren unitats familiars. En el 30,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,72.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,3% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 21,4% entre 25 i 44, un 30,7% de 45 a 60 i un 24% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.750 $ i la renda mediana per família de 20.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.917 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 19.146 $. Aproximadament el 32% de les famílies i el 33,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Austwell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Austwell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Austràlia Occidental

Austràlia Occidental és el més gran dels estats d'Austràlia, situat a l'oest d'Austràlia Meridional i el Territori del Nord. Ocupa el terç sencer del continent australià i és la segona circumscripció territorial més gran del món. Té 2,2 milions d'habitants (un 10% del total de la nació), un 85% dels quals viuen al cantó sud-oest de l'estat.
La ciutat capital de l'estat és Perth. Els autòctons d'Austràlia Occidental són col·loquialment coneguts com a sandgropers, nom comú d'un insecte que es troba a les dunes de sorra al voltant de Perth.
Administrativament, l'estat es divideix en nou regions i l'àrea metropolitana de Perth. I aquestes se subdivideixen en 141 àrees de govern local.
El capità James Stirling va fundar Perth el 1829 al país dels Whadjuk com el centre administratiu de la colònia del riu Swan, la primera colònia de colons lliures a Austràlia establerta per capital privat. Va rebre el nom de la ciutat de Perth, Escòcia, pel patró de Stirling, Sir George Murray, que tenia connexions amb la zona. En 6 de febrer de 1832 la colònia fou rebatejada com Colònia d'Austràlia Occidental. En 1850, els condemnats van començar a arribar a la colònia en gran nombre per construir carreteres i altres infraestructures públiques,

## Referències

* 1 2 «Founding of Perth» (en anglès). The National Museum of Australia. [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ Stirling, Horace «The Swan River Settlement». The Western Mail, 25-12-1926, p. 27.

## Vegeu també

* Margaret River
* Miriwoong

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial d'Austràlia Occidental
* Parlament d'Austràlia Occidental
* Pàgina Oficial del govern
* OnlineWA Arxivat 2005-06-05 a Wayback Machine.
* Enciclopèdia Històrica de WA Arxivat 2006-05-03 a Wayback Machine.
# Balaüsta

La balaüsta, balàustia o balaüstia (del lat. "balaustium", flor del magraner) és una baia modificada que prové d'un ovari ínfer, dividida en diverses seccions, amb una coberta seca i coriàcia, i el calze persistent que tanca nombrosíssimes llavors amb la part externa carnosa. Aquestes llavors produeixen una mena de gel que engrosseix el tegument de color vermell o rosa. És exclusiu de la magrana (Punica granatum) i la part comestible de la fruita està representada per les llavors.

## Bibliografia

* Font i Quer, Pius; Bolòs, Oriol de. Iniciació a la botànica. 2a. edició. Fontalba, 1979. ISBN 84-85530-08-X.
# Llums i ombres

Llums i ombres és una pel·lícula de fantasia espanyola del 1988, dirigida per Jaime Camino amb argument i guió del mateix Camino i de José Sanchis Sinisterra, i produïda per Tibidabo Films. D'acord amb la Filmoteca de Catalunya, l'idioma original és el català, tot i que vist alguns dels actors principals, potser fou doblada o parcialment doblada al català a posteriori. Fou estrenada a Madrid el 9 de setembre del 1988, i a Barcelona tres dies més tard, el 12 de setembre del 1988. Quatre anys més tard, fou emesa per TV3 per primera vegada el 16 de juliol de 1992.

## Argument

Teo és un director de cinema que vol realitzar una pel·lícula sobre el quadre Las Meninas de Velázquez. Mentre la prepara, recorda que quan era nen somniava amb introduir-se dins del quadre i viure l'època en què va ser pintat. El somni es fa realitat i Teo de nen apareix en el segle XVII.

## Repartiment

* José Luis Gómez - Diego de Velázquez
* Jack Shepherd - Teo
* Ángela Molina - Charo
* Fermí Reixach - Felip IV d'Espanya
* Martí Galindo
* Víctor Rubio
* Maria Mercader

## Premis

La pel·lícula va entrar a la competició principal de la 45a Mostra Internacional de Cinema de Venècia. Per la seva actuació Ángela Molina va ser nominada com a millor actriu en la 3a edició dels Premis Goya.

## Referències

* 1 2 «Llums i ombres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fitxa de Llums i ombres a la Filmoteca de Catalunya, on s'indica que l'idioma original és el català. [Accedit el 2 gener 2021].
* ↑ Llums i ombres a esadir.cat
* ↑ «Mala acogida a 'Luces y sombras', de Jaime Camino» (en castellà). El País, 04-09-1988 [Consulta: 3 juny 2011].
* ↑ «Ángela Molina será distinguida con el Premio 'Luis Ciges' del Islantilla Cinefórum» (en castellà). Huelva24, 04-08-2011 [Consulta: 3 juny 2011].

## Vegeu també

* Las Meninas
# Aviació Militar Veneçolana

L'Aviació Militar Bolivariana, oficialment Aviació Militar Nacional Bolivariana, és un dels quatre components de la Força Armada Nacional Bolivariana l'objectiu de la qual és el de protegir l'espai aeri de Veneçuela. L'Aviació Militar té per missió assegurar la Defensa Nacional per mitjà del domini de l'espai aeri, contribuir al manteniment de l'ordre intern i participar activament en el desenvolupament del país, emprant El Poder Aeri Nacional per a garantir la integritat territorial, la independència i la sobirania de la nació.
El component de la Força Armada Nacional, aquest està conformat per una sèrie d'unitats operatives, instal·lacions i establiments de suport que tenen per objecte la defensa dels espais aeroespacials de la nació.

## Organització

Les unitats operatives de l'aviació militar estan representades pels comandos, grups i zones aèries, així com els esquadrons, esquadrilles i patrulles. També compta amb una sèrie d'edificacions o instal·lacions necessàries per a desenvolupar les seues funcions, com ho són:
* Les bases aèries
* Les instal·lacions fixes per als instituts.
* Els centres educatius i d'ensinistrament.
* Dipòsits.
* Tallers.
* Edificacions logístiques, entre altres instal·lacions.
# Madera Acres

Madera Acres és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 7.741 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Madera Acres tenia 7.741 habitants, 2.122 habitatges, i 1.894 famílies. La densitat de població era de 393,3 habitants/km².
Dels 2.122 habitatges en un 50,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,5% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 10,7% no eren unitats familiars. En el 7,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,7% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 6,4% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,7 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 45.438 $ i la renda mitjana per família de 45.633 $. Els homes tenien una renda mitjana de 34.731 $ mentre que les dones 22.734 $. La renda per capita de la població era de 15.003 $. Entorn del 7,4% de les famílies i el 10,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Madera Acres». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Madera Acres». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Magliano Sabina

Magliano Sabina és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 50 km al nord de Roma i a uns 30 km a l'oest de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 3.692 habitants.
Magliano Sabina limita amb els municipis següents: Calvi dell'Umbria, Civita Castellana, Collevecchio, Gallese, Montebuono, Orte i Otricoli .
La Catedral de Sabina també es coneix com la Catedral de San Liberatore Bisbe i Màrtir (Vescovo e Martire).

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 26 gener 2020].
# Magliano Romano

Magliano Romano és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Roma, a la regió italiana del Laci, situat uns 30 km al nord de Roma. L'1 de gener de 2018 tenia 1.397 habitants.
Limita amb els municipis de: Calcata, Campagnano di Roma, Castelnuovo di Porto, Mazzano Romano, Morlupo, Rignano Flaminio i Sacrofano.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 10 abril 2019].

## Enllaços externs

* Magliano Romano - Lloc web oficial (italià)
# Maaseik

Maaseik (en limburguès Mezeik) és una ciutat aproximadament 25.000 habitants a Bèlgica, a la província de Limburg, que forma part de la regió flamenca. El municipi inclou la ciutat de Maaseik, els pobles de Neeroeteren i Opoeteren i els caserius d'Aldeneik, Heppeneert, Wurfeld, Sint-Jansberg, Ven i Gremelslo.

## Història

Maaseik era una ciutat del comtat de Loon i fins al 1795 una bona vila del principat de Lieja.
* 952 Otó I dona l'abadia d'Aldeneik, confiscada de Giselbert de Lotaríngia al bisbe de Lieja Farabert
* 1244 Maaseik obté els privilegis de ciutat i de bona vila
* 1390 (aproximadament): neix el pintor Jan van Eyck
* 1567 Durant la revolució protestant (iniciada a Steenvoorde) la ciutat es declara independent. De presa, el príncep-bisbe de Lieja Gerard de Groesbeek restaurarà el seu poder.
* 1684 Un gran incendi destrueix un tercera part de la ciutat.
* 1795 Annexió a França
* 1815 Integració al Regne Unit dels Països Baixos
* 1830 Integració a Bèlgica
* La casa De Stadt Amsterdam
* Taverna De Bonte Os (segle XVII)

## Persones de Maaseik

* Hubert van Eyck, pintor nascut a Maaseik (c. 1366-1426)
* Jan van Eyck pintor nascut a Maaseik (c. 1385-1441)
* Harry Everts, motociclista campió mundial
* Vital Borkelmans, futbolista

## Referències

* ↑ Krista Codea, 12. Bischof Farabert von Lüttich (947-953), Intervenienten und Petenten vornehmlich für lothringische Empfänger in den Diplomen der liudolfingischen Herrscher (919 - 1024). Eine prosopographische Darstellung, Bonn, Rheinischen Friedrich-Wilhelms-Universität, 2008, pàgina 200
# Bandera de Sydney

La bandera de Sydney consisteix en l'escut d'armes atorgat pel College of Arms de Londres el 30 de juliol de 1908 i està formada per una tribanda horitzontal de colors blanc, groc i blau marí. En el terç superior s'hi representen tres banderes diferents. La bandera oneja a l'ajuntament de la ciutat i a la cort suprema.

## Descripció

El disseny de la bandera està format per tres franges horitzontals, sent les dues inferiors groga i blau marí, sobre les que s'hi superposa un vaixell blanc en representació al protagonisme de Sydney com un port marítim d'importància. Mentre que la franja superior està formada alhora per tres banderes més:
* La 1a mostra les armes de Thomas Townshend, vescomte de Sydney, de qui la ciutat pren el nom.
* La 2a mostra la bandera naval anglesa en reconeixement del paper que va jugar Arthur Phillip en la fundació de la ciutat. La creu de Sant Jordi està coberta amb un globus terraqüi i dues estrelles de mar, les figueres principals de les armes de James Cook, atorgades com a honor pòstum per la seva contribució a la cartografia d’Austràlia.
* La 3a mostra les armes de Thomas Hughes, primer Lord Batlle de la ciutat. Fou durant el seu mandat que el títol de batlle va esdevenir Lord i s'atorgà l'escut oficial de la ciutat.

## Referències

* ↑ «City of Sydney (NSW, Australia)» (en anglès). Flags Of The world. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ Harmer, Wendy «Did you know that Sydney has its own flag?» (en anglès). ABC Radio Sydney, 23-11-2016 [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «Sydney's flag» (en anglès). City of Sydney. [Consulta: 3 agost 2021].

## Vegeu també

* Llista de les banderes d'Austràlia
# Avellanosa de Muñó

Avellanosa de Muñó és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de l'Arlanza. Inclou els nuclis de:
* Torrecitores del Enebral
* Paúles del Agua
* Pinedillo

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 205 | 175 | 152 | 145 |
# Lo Baier

Lo Baier és un paratge del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Situat al nord-est de la vila d'Abella de la Conca, a la vall alta del riu d'Abella, és el coster que queda just al nord de la Masia Gurdem, a l'esquerra del barranc de Cal Palateres, a migdia de la Costa dels Arnes, i al sud-oest de les ruïnes de Casa Bernardí.

## Etimologia

Per evolució de lo Abeller, lloc on s'explotava la producció de la mel de les abelles. Just al nord seu hi ha la Costa dels Arnes, també testimoni d'aquesta producció de mel.

## Enllaços externs

* Lo Baier en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Banys de Sant Elm

Els Banys de Sant Elm són un edifici de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una construcció de dues plantes en forma horitzontal, totalment estucat de blanc. Bàsicament és un conjunt d'obertures en forma d'arcades; les de la planta baixa formen un porxo al costat dret i a l'esquerra donen pas a una terrassa on es troben les casetes de banys. A la part superior s'hi troben uns finestrals emmarcats en un semicercle. A la part est hi destaca un annex amb finestres el primer pis.
És un conjunt plenament pensat per la seva funció, sense destacar de l'àmbit on es troba, en la badia de Sant Feliu. La brillant solució arquitectònica de galeries, porxos, espigons i rotondes li proporcionen una singular imatge, avui desapareguda. Tan sols es manté en part i amb la funció de restaurant.

## Història

Les primeres instal·lacions dels Banys de Mar a Sant Feliu eren poc més que barraques de fusta per canviar-se de roba, que Antoni Romaguera aixecà l'any 1875 prop de les pedreres de la vila, al peu de la muntanya de Sant Elm. El 1893 Baldomero Ribot les substituí pel Balneario Guixolense, conegut popularment com els Banys d'en Baldomero, creant així el primer establiment permanent de banys públics de la Costa Brava. L'any 1919 Pere Rius i Calvet va comprar el Balneario i el convertí en els elegants Banys de Sant Elm, que van esdevenir les úniques instal·lacions d'aquest tipus existents a la costa gironina.
El turisme local va començar a ser important els anys vint i trenta, per això el 1922 es varen construir aquests banys que comprenien uns banys de mar calents i un club esportiu. Aquest edifici es va fer en substitució d'uns establiments més elementals.
La moda imposada en els anys 20 pel que fa a la hidroteràpia afavorí aquest tipus d'edificis per a banys de mar, complement d'algunes instal·lacions balneàries. Aquest edifici construït el 1922 va estar dedicat a l'oci, als banys de mar (freds o calents) i a la hidroteràpia fins a mitjans dels anys 40. Tenia una piscina d'aigua de mar coberta amb una gran obertura vers el port.
Als anys 1940 i 1950, el balneari es va convertir en una sala de ball molt popular sota el nom de Can Rius. Als 1990, l'espai va esdevenir tota una icona de l'oci nocturn a la Costa Brava, com a discoteca, amb el nom de Palm Beach, fins que va tancar el 2007.

## Referències

* 1 2 3 4 «Banys de Sant Elm». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 setembre 2013].
* ↑ «A Sant Feliu hi ha l'edifici dels banys de mar més antics de la Costa Brava?». Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, 12-05-2020.
* ↑ «Sant Feliu de Guíxols: ciutat-jardí, hotels, balnearis i oci nocturn». Corporación de Radio y Televisión Española, 16-11-2021.
# Banys del Remei

Banys del Remei és una obra romana enderrocada de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) que està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de línia neoclàssica que fèia cantonada. Constava de baixos i tres plantes. Tenia instal·lació de banys, i fou enderrocat en construir una plaça.
Està situat a la Plaça de la Font del Lleó, al costat de les antigues termes romanes. Fou edificat al voltant del 1880 i enderrocat en reconstruir la Plaça Major. Aquests banys, anomenats també Alrich o del Remei o " Can Tàrrga" van funcionar fins a mitjans dels anys 20.

## Referències

* 1 2 «Banys del Remei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Malayagiri

Malayagiri és la muntanya més alta d'Orissa, actualment al districte d'Angul i anteriorment a l'estat tributari de Pal Lohara La seva altura és de 1.207 msnm i domina una magnífica vista sobre tot el territori a l'entorn.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Louis H. Bauer

Louis Hopewell Bauer (18 de juliol de 1888 – 2 de febrer de 1964) va ser Doctor de Medicina estatunidenc que va fundar l'Associació Mèdica Aeroespacial en el 1929. El Dr. Bauer va ser el primer director mèdic de la Branca Aeronàutica del Departament de Comerç que es va convertir en l'Administració Federal d'Aviació dels Estats Units (FAA).

## Carrera

Va ser comandant de l'Escola de Medicina d'Aviació entre 1919 i 1925. Durant el 1926, va establir una secció mèdica a l'Oficina de Comerç Aeri, al Departament de Comerç. El 7 d'octubre de 1929, Bauer va fundar l'Associació Mèdica Aèrea dels Estats Units.
També va fundar la revista Journal of Aviation Medicine, la predecessora de l'actual revista Aviation, Space, and Environmental Medicine. El primer número d'aquesta revista va ser publicada al març de 1930. Bauer va ser editor de la revista durant 25 anys.
Bauer va ser President i President del Consell d'Administració de l'Associació Mèdica Nord-americana i líder de l'Associació Mèdica Mundial.

## Vida personal

Estava casat amb Helena Meredith Bauer que era una treballadora social de l'Hospital General de Massachusetts. Junts van tenir un fill, Charles Theodore Bauer, nascut el 3 de març de 1919. Va ser cofundador i president de l'AIM Management Group.

## Premi Louis Bauer

El premi Louis Bauer és atorgat per l'Associació Mèdica Aeroespacial. Es dona en honor de Bauer, que va ser el fundador de l'AMA. Es concedeix cada any "per la contribució més important en medicina aeroespacial".

## Referències

* ↑ «Books from 1947 with US copyright not renewed». kingkong.demon.co.uk. Arxivat de l'original el 2019-01-01. [Consulta: 15 juny 2009].
* ↑ Mohler, S R. «Louis H. Bauer, M.D., and the first civil U.S. aeromedical standards: his continuing legacy». [Consulta: 14 juny 2009].
* ↑ Aerospace Medical Association. «About the AsMA». Arxivat de l'original el 2008-05-09. [Consulta: 5 juny 2008].
* ↑ Emme, Eugene M. «Aeronautics and Astronautics Chronology, 1925-1929». Aeronautics and Astronautics: An American Chronology of Science and Technology in the Exploration of Space, 1915-1960 p. 19–26. Washington, DC: National Aeronautics and Space Administration, 1961. [Consulta: 15 juny 2009].
* ↑ ; M E Rothert; B J Stegmann«100th anniversary of Dr. Louis H. Bauer's birth». Aviation, space, and environmental medicine. [Consulta: 14 juny 2009].
* ↑ «Charles T. Bauer: Co-Founder and Retired Chairman AIM Management Group». Business Wire, 28-06-2004. [Consulta: 15 juny 2009].
* ↑ «2002 Award Winners of the Aerospace Medical Association». sasma.szd.si, 01-07-2002. Arxivat de l'original el 2007-05-18. [Consulta: 14 juny 2009].
# Manola Rodríguez Lázaro

Manola Rodríguez Lázaro (Bilbao, 30 de setembre de 1917 - 24 de setembre de 2009) va ser una lluitadora antifranquista catalana que va ocupar càrrecs de responsabilitat a les Joventuts Socialistes Unificades i va donar suport a la causa republicana des de la rereguarda.

## Biografia

El seu pare era un obrer anarquista i era la més gran de vuit germans. La família es va traslladar a Barcelona el 1925, ja que el seu pare era perseguit per les seves idees polítiques. Als catorze anys va començar a treballar de cosidora en una fàbrica tèxtil.
El març de 1939, ella i el seu company Desiderio Babiano (1909 -1985), un cartellista i il·lustrador madrileny, van intentar fugir d'Espanya amb vaixell però va ser detinguda a Alacant quan estava embarassada del seu primer fill que va néixer a la presó. Un cop alliberada va viure a Barcelona on es va incorporar a l'activitat clandestina del Partit Comunista d'Espanya contra la dictadura franquista. Durant la vaga minaire d'Astúries de 1962, Rodríguez va amagar durant quinze dies a la seva casa del número 76 de la rambla del Carmel quinze miners asturians que venien a la ciutat a recollir els diners de la caixa de solidaritat.
Un cop legalitzat el PSUC, va seguir militant-hi fins al 1981, data en què es va fundar el Partit dels i les Comunistes de Catalunya (PCC), partit del qual va ser fundadora i membre del seu Comitè Central.
El 1997 va fundar, amb d'altres companyes, l'Associació de les Dones del 36 amb l’objectiu de difondre el patrimoni oral sobre el paper de les dones en la guerra, i el 2001 va rebre la Medalla al treball President Macià de la Generalitat de Catalunya per la seva trajectòria política i sindical a les Comissions Obreres.
| « | Si tornés a néixer i em tornés a trobar davant la mateixa conjuntura tornaria a fer el mateix. Però no, no vull tornar a veure fills sense mare, ni braços caiguts sense calor. | » |
| — Manola Rodríguez |||

## Referències

* 1 2 «Manola Rodríguez, lluitadora antifranquista». Betevé, 09-02-2023. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ García, Conxa. «EN RECORD DE MANOLA RODRIGUEZ». Comunicadores amb Gràcia, 05-03-2010. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ Babiano Rodríguez, Helios. «Manola Rodríguez y nuestra Memoria Histórica», 05-09-2010. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ Nogué Felip, Maribel. «Articles de la realitat*: Tot recordant la Manola», 25-09-2020. [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ «Homenatge a l'activista antifranquista Manola Rodríguez a l'Espai Memorial Democràtic» (en anglès). Govern.cat, 17-06-2010. [Consulta: 12 febrer 2023].

## Bibliografia

* Olesti, Isabel. Nou dones i una guerra. Les dones del 36. Barcelona: Edicions 62, 2005. ISBN 84-297-5592-6.
# Banín

Banín és un poble del districte de Svitavy a la regió de Pardubice, República Txeca, amb una població calculada a principis de l'any 2018 de 313 habitants.
Està situat al sud-est de la regió, prop de la frontera amb les regions de Moràvia Meridional i Olomouc, i del riu Svitava (conca hidrogràfica del Danubi).

## Referències

* ↑ Citypopulation.de. Estadístiques del districte de Svitavy. Consultat l'1 d'agost de 2018.