OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abellerol de Pèrsia

L'abellerol de Pèrsia (Merops persicus) és una de les 23 espècies d'aus del gènere Merops, dins la família dels meròpids (Meropidae). Antany, es considerava consespecífic amb Merops superciliosus. A finals del segle XX es van separar en dues espècies diferents, però es va produir una certa confusió amb el nom comú, de manera que de vegades, en alguns texts, són anomenats indistintament les dues espècies com a abellerol gola-roig.

## Hàbitat i distribució

Viuen en camp obert, en zones àrides, estepes i terres de conreu. Crien localment a l'Àfrica nord-occidental, i esporàdicament al nord de l'Àfrica subsahariana, i des d'Egipte, a través de l'Orient Mitjà fins al sud de Rússia, Pakistan i el nord-oest de l'Índia. Passen l'hivern a l'Àfrica tropical. Ocasionalment, es presenten als Països Catalans com a divagants.

## Morfologia

* Típic membre del seu gènere, és un ocell esvelt, de color principalment verd, amb el rostre amb zones blaves, línia ocular negra, gola groga i marró, i bec negre.
* Pot arribar a una llargària de 24-26 cm, incloent-hi les llargues dues plomes centrals de la cua.
* No té dimorfisme sexual.

## Alimentació

Mengen insectes, principalment abelles i vespes, que capturen en l'aire després d'abandonar la seva perxa. També mengen un bon nombre de libèl·lules.

## Reproducció

Nidifiquen en colònies fetes en talussos de sorra. Fan un túnel relativament llarg, al fons del qual ponen 4-8 ous blancs. Tant el mascle com la femella tenen cura de la posta.

## Hàbits

Són aus gregàries que s'alimenten i descansen en comunitat. Llur cant és menys aflautat que el de l'abellerol europeu.

## Llistat de subespècies

Se n'han descrit dues subespècies:
* M. p. chrysocercus, Cabanis i Heine, 1860.
* M. p. persicus, Pallas, 1773.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ Merops persicus – Abellerol gola-roig a AVIBASE Rev. 9-05-2010
* ↑ Merops superciliosus – Abellerol gola-roig a AVIBASE Rev. 9-05-2010
* ↑ del Hoyo J., Elliott A. & Sargatal J. (2001) Handbook of the Birds of the World, Volum 6, Mousebirds to Hornbills. BirdLife International, Lynx Edicions, Barcelona, 589 p.
* ↑ Classificació dels coraciformes a ZOONOMEN Rev. 9-05-2010
# Aclens

Aclens és un municipi del cantó suís del Vaud, situat al districte de Morges.

## Geografia

El centre d'Aclens està situat a 7 km a vista d'ocell del nord de Morges, lloc capital del districte. La superfície del territori comunal és de 3.92 km². El punt més elevat del municipi és a 515 metres d'altitud.
El territori comunal s'estén principalment en una plana a l'oest del Gros de Vaud i de la Venoge, d'altura pel que fa a la vall d'aquesta última. L'oest del municipi està situat en alt, trobant-se una cinquantena de metres per damunt del centre del poble, situat a 461 metres d'altitud, on es troba el punt més elevat del territori comunal, el Trente Chiens, de 515 metres d'altitud.
El nord del municipi és delimitat pel Senoge, afluent del Venoge i el sud de la frontera oriental és delimitada per la Venoge, on hi ha l'indret més baix del municipi, a 406 metres d'altitud, remuntant a continuació per sobre de la vall en direcció del nord. El sud es troba en ple sobre la plana, al voltant de 460 metres d'altitud, la frontera no és a aquest indret delimitat per cap variació del terreny.

## Història

El territori comunal d'Aclens ha estat habitat des de l'república romana, però no al poble actual, sinó al lloc dit En Joux; Les restes es componen d'alguns murs d'habitacions, descoberts el 1984.
La vila principal del municipi va aparèixer abans del segle xiv. Els arxius informen de l'existència d'un gran incendi en 1416. Aclens hi va estar lligat a Vullierens entre el 1410 fins a 1665, quan es va fer independent, la municipalitat ser adquirida per la ciutat de Morges, que llavors comprenia Romanel-sur-Morges i Bremblens.
El territori d'Aclens a l'edat mitjana comprenia el centre actual d'Aclens i el poble desaparegut de Chibi, on es trobava l'església parroquial, i de Sant-Christophe. El molí del Xoc a la vora de la Venoge, citat ja al començament del segle xvii, fou molt de temps l'única indústria del poble agrícola. La zona industrial existent de la plana del Venoge fou construïda al voltant del 1960.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ Lloc Arxivat 2009-03-30 a Wayback Machine. que proporciona mapes topogràfics pel cantó de Vaud
# Casa de nines (desambiguació)

«Casa de nines o A Doll's House» té aquests significats:

## Literatura

* Casa de nines (títol original en noruec: Et dukkehjem), obra teatral de Henrik Ibsen de 1879 amb diverses adaptacions cinematogràfiques i televisives.
* Casa de nines, 20 anys després (títol original en anglès: A Doll's House), obra teatral Lucas Hnath de 2017

## Cinema

* Casa de nines (pel·lícula de 1917) (títol original en anglès: A Doll's House), pel·lícula muda estatunidenca dirigida per Joe De Grasse
* Casa de nines (pel·lícula de 1918) (títol original en anglès: A Doll's House), pel·lícula muda estatunidenca dirigida per Maurice Tourneur
* Casa de nines (pel·lícula de 1922) (títol original en anglès: A Doll's House), pel·lícula muda estatunidenca dirigida per Charles Bryant
* Casa de nines (pel·lícula de 1943) (títol original en castellà: Casa de muñecas), pel·lícula argentina dirigida per Ernesto Arancibia
* Casa de nines (pel·lícula de 1956) (títol original en suec: Ett dockhem), pel·lícula sueca dirigida per Anders Henrikson
* Casa de nines (pel·lícula de 1959) (títol original en anglès: A Doll's House), pel·lícula estatunidenca dirigida per George Schaefer
* Casa de nines (pel·lícula de 1973 de Garland) (títol original en anglès: A Doll's House), pel·lícula britànica dirigida per Patrick Garland
* Casa de nines (pel·lícula de 1973 de Losey) (títol original en anglès: A Doll's House), pel·lícula britànica dirigida per Joseph Losey

## Miscel·lània

* Casa de nines (joguina), una casa de joguina en miniatura
# Casa de mujeres

Casa de mujeres (coneguda també com El hijo de todas), és una pel·lícula mexicana de 1966 protagonitzada per Dolores del Río i Elsa Aguirre. Es va estrenar a Mèxic el 30 de setembre de 1966. Casa de mujeres va ser l'última pel·lícula protagonitzada per Del Río al seu país natal.

## Argument

En un Nadal, les dones d'un luxós bordell troben un bebè abandonat a la porta de la seva casa. Després del debat, totes decideixen quedar-se amb el bebè com les seves "mares" i canviar el seu estil de vida. Amb els anys, el nen es converteix en un reeixit noi. El conflicte sorgeix quan el jove els informa del seu pròxim matrimoni, i les seves "mares" enfronten la por de ser rebutjades i segregades pel seu "fill" degut al seu passat com a prostitutes.

## Repartiment

* Dolores del Río
* Elsa Aguirre
* Elsa Cárdenas
* María Duval
* Rosa María Vázquez
* Susana Cabrera
* Marta Romero
* Carlos López Moctezuma
* Fernando Soler
* Enrique Álvarez Félix

## Recepció

La caracterització de Del Río per aquesta pel·lícula va commocionar el públic, perquè va destacar entre totes les actrius joves amb les quals va alternar. La pel·lícula va tenir crítiques mixtes, però va tenir un gran èxit de taquilla. Una ressenya en partícula va preguntar: És la història del cinema mexicà un llarg camí des de Santa fins a Casa de mujeres?.

## Referències

* ↑ Casa De Mujeres. "VHS Release Date: March 25, 1992."
* ↑ Ramón (1997), vol. 3, p. 24-25 Dolores del Río

## Enllaços externs

* Casa de mujeres a YouTube
# Activitat de l'aigua

Activitat de l'aigua o activitat aquosa és la relació que hi ha entre la pressió de vapor d'un aliment donat en relació amb la pressió de vapor de l'aigua pura a la mateixa temperatura. És un parámetre estretament lligat a la humitat de l'aliment cosa que permet determinar la seva capacitat de conservació, de propagació microbiana, etc. L'activitat aquosa d'un aliment es pot reduir augmentatn la concentració de soluts en la fase aquosa dels aliments mitjançant l'extracció d'aigua (liofilització)o mitjançant l'addició de nous soluts. L'activitat aquosa junt amb la temperatura, el pH i l'oxigen són els factors que més influeixen en l'estabilitat dels aliments.

## Definició formal

Representant l'activitat de l'aigua per a$_w$:
    ${a_{w}MFSL}=10^{7.91-8.1a_{w}}$

## Característiques

Hi ha diversos factors que controlen l'activitat de l'aigua d'un sistema. Els efectes coligatius de les espècies químiques dissoltes (com pot ser per exemple la sal comuna o el sucre]) la interacció dipolar, iònica, o d'enllaç d'hidrogen amb les molècules de l'aigua. Els efectes de capil·laritat quan el vapor d'aigua sobre el menisc és menor que en l'aigua pura degut a les interaccions de pont d'hidrogen entre les molècules d'aigua. Les interaccons de superfície interaccionen directament amb els enllaços de les substàncies dissoltes o en suspensió (com pot ser el midó o les proteïnes mitjançant forces dipolars dels enllaços iònics (H3O$^+$+ o OH$^-$), Forces de Van der Waals (enllaços hidròfobs i enllaços d'hidrogen). La combinació d'aquests tres factors en els productes alimentaris fa que es redueixi l'energia de l'aigua i es redueixi també la humitat relativa comparada amb l'aigua pura. Aquests factors poden ser agrupats en dues categories: efectes d'osmosi i de matriu.

## Bibliografia

* Fennema, O.R., Ed. (1985). Food Chemistry - Second Edition, Revisat. Nova York: Marcell Dekker, Inc. pp. 46-50.
* Water Activity of Some Foods and Susceptibility to Spoilage by Microorganisms Arxivat 2008-01-03 a Wayback Machine., 30 May 2007
# Activisme per a la conservació dels oceans

L'activisme per a la conservació dels oceans són els esforços d'organitzacions no governamentals i persones per promoure canvis socials i polítics en l'àmbit de la conservació dels oceans. La conservació dels mars i els oceans consisteix en un conjunt d'estratègies de gestió que serveixin per protegir i preservar els ecosistemes marins i oceànics. Els activistes duen a terme campanyes de conscienciació entre el públic i empenyen els governs i les empreses a gestionar els oceans de manera sostenible, adoptar polítiques ecologistes i aplicar les lleis i polítiques en vigor a través de reglaments eficaços. Hi ha molts tipus d'organitzacions i agències que persegueixen aquests objectius comuns i lluiten contra la contaminació, la sobrepesca, la caça de balenes i la captura accessòria, alhora que donen suport a les àrees marines protegides.

## Referències

* ↑ Organització de les Nacions Unides. «Objetivo 14: Conservar y utilizar sosteniblemente los océanos, los mares y los recursos marinos» (en castellà). [Consulta: 28 desembre 2020].
# Casa Gran d'Aiguaviva

Casa Gran d'Aiguaviva és una obra del municipi del Montmell (Baix Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa patriarcal amb coberta a quatre vessants.
A la façana es veu clarament que la casa té una part més antiga a la banda esquerra, allí podem veure una finestra amb un curiós trencaaigües rematat per uns lleons en relleu. A la part interior que correspon a aquesta zona es troba l'arrencada d'un arc molt interessant.
A la part de la casa de data posterior cal ressaltar el celler que és semisubterrani, on es manté una temperatura ideal per la fermentació del vi.

## Història

La gent vella del poble recorda "Doña Carlota", una marquesa exiliada de França, propietària de la Casa Gran. Ella va fer construir una sèrie de cases pels parcers.
Més tard la Casa Gran fou comprada per J. Collado i Gil, batlle de Barcelona. Avui encara es pot veure una placa commemorativa a la façana. Cap als anys 1970-1980 la casa fou comprada per l'empresa Aiguaviva, S. A.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Gran d'Aiguaviva». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 desembre 2015].
* ↑ «Casa Gran d'Aiguaviva (El Montmell - Baix Penedès)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 26 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Casa Gran d'Aiguaviva». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Castell de l'Estada

El Castell de l'Estada és un castell medieval del terme de Vilaller, pertanyent a l'Alta Ribagorça. És al nord del poble de Senet de Barravés, vora el molí d'aquest poble, a la dreta de la Noguera Ribagorçana.
Documentat des del 1300, és una construcció baixmedieval. Se'n conserven algunes restes, com uns rengles d'espitlleres a dos nivells.

## Bibliografia

* BOIX I POCIELLO, Jordi. "Castell de l'Estada", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Castell de l'Oluja Alta

El Castell de l'Oluja Alta és un edifici de les Oluges (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de l'antic castell de l'Oluja Alta situat a la part més elevada del nucli enmig d'una plaça, molt remodelat durant el segle xix, amb planta baixa i primer pis i coberta a dues aigües. La façana principal presenta un arrebossat posterior amb la porta d'entrada formada per un arc de mig punt adovellat. Al primer pis, per damunt de la porta, trobem un doble balcó amb una balaustrada de pedra, i al costat dret una galeria tancada.

## Referències

* ↑ «Castell de l'Oluja Alta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 març 2019].
# Origin

Origin és un grup de brutal death metal tècnic de Kansas considerat un dels més importants del subgènere del death metal tècnic. Format en juliol de 1997 per Paul Ryan i Jeremy Turner, ambdós guitarristes. Més tard es completà amb Clint Appelhanz (baixista), Mark Manning (vocalista), i George Fluke (bateria). El 1999 s'incorporaren Doug Williams (baixista) i John Longstreth (bateria). Després de publicar l'àlbum Origin es van dedicar a fer concerts junt a altres bandes com Dying Fetus i Cephalic Carnage. James Lee substituí al vocalista Mark Manning, i el baixista Mike Flores substituí a Doug Williams, i publicaren Informis Infinitas Inhumanitas.

## Rebuda

L'àlbum Informes Infinitas Inhumanitas ha sigut valorat amb un 3 sobre 5 a Allmusic.
L'àlbum Antithesis arribà a ser registrat com al número 21 al Top Heatseekers l'any 2008. Fou valorat amb un 4 sobre 5 a About.com destacant el resultat amb la guitarra i la bateria. I fou valorat a Allmusic amb un 3,5 sobre 5.
L'àlbum Entity fou valorat amb un 4,5 sobre 5 a Allmusic i un 4 sobre 5 a About.com.
L'àlbum Omnipresent aconseguí el lloc 18 al Top Hard Rock Albums, 10 al Top Heatseekers, i el 47 al Top Independent Albums l'any 2014. A més, fou valorat a About.com amb un 3,5 sobre 5, considerant-lo massa curt i on les cançons Permanence i Continuum necessiten estar fora de l'àlbum.

## Discografia

* A Coming Into Existence (demo) (1998)
* Origin (Relapse Records, 2000)
* Informis Infinitas Inhumanitas (Relapse Records, 2002)
* Echoes of Decimation (Relapse Records, 2005)
* Antithesis (Relapse Records, 2008)
* Entity (Nucleare Blast, 2011)
* Omnipresent (Agonia Records i Nuclear Blast, 2014)

## Referències

* ↑ Du-Caine, Lee; McIver, Joel «A history of death metal». Musicradar, 30-04-2010 [Consulta: 2 març 2016].
* 1 2 3 York, William. «Artist Biography». Allmusic. [Consulta: 2 març 2016].
* ↑ Schalek, Dave. «Origin, Hate Eternal, Vital Remains and Abysmal Dawn Concert Review». About.com. Arxivat de l'original el 6 de març 2016. [Consulta: 3 març 2016].
* ↑ York, William. «AllMusic Review». Allmusic. [Consulta: 3 març 2016].
* 1 2 «Awards». Allmusic. [Consulta: 3 març 2016].
* ↑ «Origin - Antithesis». About.com [Consulta: 2 març 2016]. Arxivat 21 de setembre 2012 a Wayback Machine.
* ↑ Prato, Greg. «AllMusic Review». Allmusic. [Consulta: 3 març 2016].
* ↑ Rivadavia, Eduardo. «AllMusic Review». Allmusic. [Consulta: 3 març 2016].
* ↑ Simms, Kelley. «Origin - Entity». About.com. Arxivat de l'original el 6 de setembre 2015. [Consulta: 3 març 2016].
* 1 2 Schalek, Dave «Origin - Omnipresent Review». About.com [Consulta: 3 març 2016]. Arxivat 6 de setembre 2015 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-06. [Consulta: 3 març 2016].
* ↑ «Discography». Allmusic. [Consulta: 3 març 2016].
# Acords i desacords

Acords i desacords (títol original en anglès: Sweet and Lowdown) és una pel·lícula escrita i dirigida l'any 1999 per Woody Allen que explica la història del guitarrista de jazz arrogant i alcohòlic Emmett Ray (interpretat per Sean Penn). També protagonitzen la pel·lícula Uma Thurman, i Samantha Morton com Hattie, una noia jove muda. Allen hi apareix breument com a ell mateix, sent entrevistat sobre la música de Ray. La pel·lícula, lliurement basada en l'obra mestra de Federico Fellini La strada, fou una de les pel·lícules dramàtiques més ben rebudes d'Allen.
Per la pel·lícula van rebre dues nominacions a l'Oscar i Globus d'Or l'actor Sean Penn i l'actriu secundària Samantha Morton. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Estats Units, dècada del 1930. Emmet Ray és un geni del jazz, un guitarrista magistral, només superat per l'home que l'obsessiona: el llegendari Django Reinhardt. Tanmateix, quan baixa de l'escenari Emmet es converteix en un tipus arrogant, faldiller, alcohòlic i que es diverteix disparant a les rates. En definitiva, ell sap que és un músic de jazz amb talent, però la seva llicenciosa vida de jugador i bevedor, la seva tendència a posar-se en problemes i la seva incapacitat per comprometre's li impedeix assolir el cim professional i sentimental. Un dia Emmet coneix Hattie, una noia muda amb la qual comença una relació massa seriosa per al seu gust.

## Repartiment

* Sean Penn: Emmet Ray
* Samantha Morton: Hattie
* Anthony LaPaglia: Al Torrio
* Uma Thurman: Blanche
* James Urbaniak: Henry
* John Waters: Mr. Haynes
* Gretchen Mol: Ellie
* Denis O'Hare: Jake
* Molly Price: Ann
* Brian Markinson: Bill Shields
* Tony Darrow: Ben
* Daniel Okrent: A.J. Pickman
* Brad Garrett: Joe Bedloe
* Woody Allen: ell mateix
* Ben Duncan: ell mateix
* Nat Hentoff: ell mateix
* Douglas McGrath: ell mateix

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 2000: Oscar al millor actor per Sean Penn
* 2000: Oscar a la millor actriu per Samantha Morton
* 2000: Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Sean Penn
* 2000: Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Samantha Morton

## Referències

* ↑ «Acords i desacords». Ésadir.cat. [Consulta: 6 setembre 2022].
* ↑ Maslin, Janet «Jazz, Out of the Shadows And Into the Spotlight» (en anglès). The New York Times, 03-12-1999. ISSN: 0362-4331.
# Casa Miarnau

La Casa Miarnau és una obra de Llardecans (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres de planta baixa i dos pisos que reprodueix amb netedat la tipologia de casa gran que es troba també a Maials. Una entrada ampla, que dona en façana amb dues finestres. Gran porta d'entrada d'arc dovellat de mig punt. El pis amb balconada a la façana i sala principal pintada al fresc. Balcó central amb llinda decorada.Petits finestrons a la golfa i galeria a la part del darrere.

## Referències

* ↑ «Casa Miarnau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Castell d'Hortoneda

El Castell d'Hortoneda, popularment conegut com la Torre de Cal Músic i en alguns mapes denominada Torre de Roca Santa, està situat dalt d'un turonet al nord-est del poble d'Hortoneda, que corona i domina el poble. Pertany a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, actualment del terme de Conca de Dalt, de la comarca del Pallars Jussà. És una obra declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Les restes de la torre se situen al turó que domina el poble d'Hortoneda, al costat d'un dipòsit d'aigua que s'assenta sobre antigues estructures. De la torres, de planta circular, només queda el reble interior, tot i que segurament tenia un recinte ampli.
En un primer moment pertangué als Orcau, però aviat fou unit al comtat de Pallars Jussà, del qual passà més tard als ducs de Cardona i finalment als Medinaceli.
En queden poques restes: la part baixa d'una torre circular, així com algunes restes més de parets, tot molt malmès. L'esplanada que acollia el castell és actualment un erm en part aprofitat pel dipòsit municipal d'aigua.

## Referències

* ↑ «Torre de Roca Santa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].

## Bibliografia

* BENITO I MONCLÚS, Pere i BOLÒS I MASCLANS, Jordi. "Castell d'Hortoneda", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-85194-56-X.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Catteleia

Catteleia és una associació empresarial de la Comunitat de Madrid de clubs on s'exerceix la prostitució fundada l'1 d'abril de 2005.
Defèn la regulació de la prostitució voluntària, considerant-se contra "l'explotació sexual, el proxenetisme o qualsevol forma de tràfic de persones". Afirmen que ofereixen higiene i seguretat als seus clubs. Proposen a les administracions que al regular l'activitat econòmica de les prostitutes destinen una part de la recol·lecta d'impostos a la lluita contra les màfies i els proxenetes, creació de guarderies per als fills de les prostitutes i segurs privats per a les ajudes psicològiques i legals.
En el moment de la seua fundació hi formaven part uns 52 clubs. Als seus inicis van denunciar una "persecució sense límits" els últims anys. El juny de 2006 ja hi formaven part un centenar de clubs. I demanà formar part de la patronal CEOE.

## Referències

* ↑ Emakunde. Mujeres que ejercen la prostitución en la Comunidad Autónoma del País Vasco. Emakunde, 2007, p. 16 [Consulta: 22 octubre 2017]. Arxivat 2017-10-21 a Wayback Machine.
* 1 2 «Nace la primera asociación de clubes de alterne de Madrid». 20 Minutos, 30-03-2006 [Consulta: 22 octubre 2017].
* ↑ «"No entiendo que esté mejor visto el bingo que el burdel"». 20 Minutos, 30-03-2006 [Consulta: 22 octubre 2017].
* ↑ «Los clubes de alterne de la capital piden al Gobierno que regule la prostitución». El Mundo, 28-06-2006 [Consulta: 22 octubre 2017].
* ↑ «Los empresarios del alterne piden que se regule la prostitución». 20 Minutos, 29-06-2006 [Consulta: 22 octubre 2017].
* ↑ Bécares, Roberto «Nace la primera asociación de clubes de alterne de Madrid». El Mundo, 30-03-2006 [Consulta: 22 octubre 2017].
* ↑ «Una asociación de burdeles propone dar una ayuda económica para acabar con las mafias». 20 Minutos, 28-06-2006 [Consulta: 22 octubre 2017].
# Cautaban

El Cautaban o Regajillo és un petit riu o riera de la Vall d'Aiora que naix al terme municipal de Teresa de Cofrents, sota el massís del Caroig, passa per Xarafull i desemboca al riu Xúquer dintre el terme de Xalans.
Té uns 20 km de recorregut i rep per l'esquerra el rius d'Aiora (o Reconque) i de Zarra, i per la dreta el barranc o rambla de Murel.

## Referències

* ↑ «Qué ver y dónde dormir en Ayora, Valencia» (en castellà). [Consulta: 15 juliol 2018].
# Catalina Real-time Transient Survey

El Catalina Real-Time Transient Survey és una col·laboració que utilitza tres telescopis que busquen transitoris òptics. S'empren els mateixos telescopis que al Catalina Sky Survey. Són Mount Lemmon Survey, Catalina Sky Survey i Siding Spring Survey. Quan es detecten transitoris, s'avisa a una escala de temps curta perquè altres persones també puguin observar l'esdeveniment mitjançant VOEventNet i SkyAlert. Ha detectat supernoves, variables cataclísmiques, blàzars, nuclis galàctics actius i estrelles fulgurants.

## Referències

* ↑ «The CRTS Survey» (en anglès). [Consulta: 3 agost 2023].