OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miller (Missouri)

Miller és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 754 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Miller tenia 754 habitants, 323 habitatges, i 207 famílies. La densitat de població era de 383,1 habitants per km².
Dels 323 habitatges en un 31% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,1% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 34,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 17% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.722 $ i la renda mediana per família de 32.222 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.000 $ mentre que les dones 17.768 $. La renda per capita de la població era de 12.680 $. Entorn del 17% de les famílies i el 20,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Miller». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Miller». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Estudis indoeuropeus

Els estudis indoeuropeus tracten les llengües indoeuropees existents i desaparegudes i les cultures que s'hi relacionen. Es basen en les troballes de la lingüística comparativa per reconstruir com era l'idioma original. El primer teòric dels estudis indoeuropeus fou William Jones (filòleg), qui establí les connexions entre el llatí, el grec i el sànscrit i va formular la hipòtesi d'un ancestre comú. Altres noms destacats són els de Franz Bopp, August Schleicher, Georges Dumézil o James Patrick Mallory. Els estudis indoeuropeus són una branca de graus superiors a universitats d'arreu del món, usualment en relació amb la filologia clàssica.
# París-Tours 1994

La París-Tours 1994 fou la 88a edició de la clàssica París-Tours. Es disputà el 2 d'octubre de 1994 i el vencedor final fou l'alemany Erik Zabel de l'equip Team Telekom.
Era la novena cursa de la Copa del Món de ciclisme de 1994.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Erik Zabel (GER) | Team Telekom | 6h 15' 37" |
| 2 | Gianluca Bortolami (ITA) | Mapei-Clas | m. t. |
| 3 | Zbigniew Spruch (POL) | Lampre-Polti | m. t. |
| 4 | Mario Cipollini (ITA) | Mercatone Uno-Medeghini | m. t. |
| 5 | Adrie van der Poel (NED) | Collstrop-Willy Naessens | m. t. |
| 6 | Steve Bauer (CAN) | Motorola | m. t. |
| 7 | Giovanni Fidanza (ITA) | Polti-Vaporetto | m. t. |
| 8 | Laurent Jalabert (FRA) | ONCE | m. t. |
| 9 | Wilfried Nelissen (BEL) | Novemail-Histor | m. t. |
| 10 | Martin van Steen (NED) | TVM-Bison | m. t. |

## Referències

* ↑ «Bortolami toma la cabeza de la Copa del Mundo». Mundo Deportivo, 03-10-1994 [Consulta: 12 juny 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Resultats a les-sports.info
# Partida del Terme de Reus

El Terme de Reus és el nom d'una partida de terra a Reus, tocant a Maspujols, a la comarca catalana del Baix Camp.
L'anomena així la gent de Maspujols i és la part més occidental del terme de Reus, gairebé tot propietat de veïns de Maspujols. Ocupa una faixa de terra que va des de la carretera de Maspujols fins al barranc dels Copons o de la Barraqueta, per sota la partida de Copons. Hi passa el camí Vell de Reus a l'Aleixar.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 585. ISBN 8486387655.
# Francisco Bergamín y García

Francisco Bergamín y García (Campillos, província de Màlaga, 6 d'octubre de 1855 - Madrid, 13 de febrer de 1937) va ser un advocat i polític espanyol, ministre d'Instrucció Pública i Belles arts, de Governació, d'Hisenda i d'Estat durant el regnat d'Alfons XIII.

## Biografia

Casat amb Rosario Gutiérrez López, va tenir tretze fills, entre ells l'escriptor José Bergamín i l'arquitecte Rafael Bergamín.
Periodista en la seva joventut, com a polític va arribar a ser diputat per la seva ciutat d'origen. Va ser, a més, catedràtic —va ingressar molt jove en l'escalafó de Comerç, amb 25 anys, i va formar part del Claustre de professors de l'Escola de Comerç de la capital— i jurista. Es va exercir com a degà del Col·legi d'Advocats de Madrid.
Catedràtic de Dret Mercantil des de 1895, va ser membre del Partit Liberal Conservador. Va iniciar la seva carrera política com a diputat per Màlaga en les eleccions de 1886, escó que tornaria a obtenir en les successives fins a passar, en 1914, al Senat com a membre vitalici.
Va ser director general d'Hisenda en el Ministeri d'Ultramar, vicepresident del Congrés i conseller d'Instrucció Pública; Eduardo Dato el va nomenar ministre d'Instrucció Pública i Belles arts (27 d'octubre de 1913 - 11 de desembre de 1914), de Governació (5 de maig - 1 de setembre de 1920), d'Hisenda (8 de març - 4 de desembre de 1922) i, finalment, des d'aquesta última data ocuparà per sol tres dies la cartera de ministre d'Estat. D'ell escriuria José Ortega y Gasset a El Sol, el 12 de maig de 1920: "En el gabinet hi ha dos homes infinitament intel·ligents i infinitament temibles: un és el senyor Bergamín, un malagueny fred". El Col·legi Bergamín de Màlaga, fundat en 1916, fou batejat amb el seu cognom en honor seu.

## Referències

* ↑ https://www.senado.es/cgi-bin/BRSCGI?CMD=VERDOC&BASE=HISE&DOCN=000000382
* ↑ Biografia de José Bergamín Arxivat 2007-10-10 a Wayback Machine., al portal de la Fundació Miguel Hernández, s/d; accés 29.07.2013
* ↑ El colegio público Bergamín celebra este mes su 90.º aniversario, Sur, 02.05.2006; accés 29.07.2013
* ↑ Colegio Bergamín: Medalla de la Ciudad de Málaga y otras cosillas más, El Copo de Pepe, 26.01.2011; accés 29.07.2013
Càrrecs públics :
| Precedit per: Joaquín Ruíz-Giménez | Ministre d'Instrucció Pública 1913-1914 | Succeït per: Gabino Bugallal Araujo |
| Precedit per: Joaquín Fernández Prida | Ministre de la Governació (maig-setembre) 1920 | Succeït per: Gabino Bugallal Araujo |
| Precedit per: Francesc Cambó i Batlle | Ministre d'Hisenda (març-desembre) 1922 | Succeït per: Juan José Ruano de la Sota |
| Precedit per: Joaquín Fernández Prida | Ministre d'Estat (desembre) 1922 | Succeït per: Santiago Alba Bonifaz |
| Precedit per: Augusto González-Besada y Mein | President de la Reial Acadèmia de Jurisprudència i Legislació 1919-1923 | Succeït per: Felipe Clemente de Diego Gutiérrez |
# Platja de Calafat

La platja de Calafat, o cala Calafat, és una platja artificial del municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre), situada a la urbanització Calafat, a llevant del Port de Calafat, limitada per dos espigons. Té una longitud de 131 metres i una amplada mitjana de 36 metres, formada per sorra fina, amb una duna en rampa al rereplatja. Disposa de dutxes, lavabos, aparcament pròxim, senyalització i zones de restauració.

## Referències

* 1 2 «Cala Calafat». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Zones d'Immersió » Tarragona » Espigó del Port de Calafat». Club d'Immersió de la Facultat de Biologia, UB.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# Neoarisemus propensus

Neoarisemus propensus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àfrica: Uganda.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Duckhouse, D. A. & Lewis, D. J., 1980. 3. Family Psychodidae. Pàgs. 93-105 "a" Crosskey, R.W. (ed.). Catalogue of the Diptera of the Afrotropical Region. Londres: British Museum 1437 pp. (96).
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Miller Landing

Miller Landing és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 74 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Miller Landing tenia 74 habitants, 31 habitatges, i 19 famílies La densitat de població era de 114,3 habitants/km².
Dels 31 habitatges en un 29% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,4% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 38,7% no eren unitats familiars. En el 22,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 4,1% entre 18 i 24, un 32,4% entre 25 i 44, un 32,4% de 45 a 60 i un 6,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones hi havia 76,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.813 $ i la renda mediana per família de 35.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.250 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 19.586 $. Aproximadament l'11,8% de les famílies i el 12,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Miller Landing». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Miller Landing». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Castell de Torres (Torres de Segre)

El castell termenat de Torres era situat on avui hi ha Torres de Segre, població que té un origen defensiu dins la línia de fortaleses aturonades damunt el Segre en tot aquest sector.

## Història

El castell de Torres es troba esmentat per primer cop l'any 1133, abans de la conquesta de Lleida, en el testament sacramental de Guillem Dalmau de Cervera en què el deixava al seu net Guillem. Segons el discutit document «Termini antiqui civitatis Ilerde» Torres formava part de la ciutat de Lleida. El 1173, Guillem de Cervera reconeixia haver sostret il·lícitament els delmes de Castelldans, Gebut, Juneda, el castell de Torres «et omnium castrorum, almuniarum erorum que ibi fuerit». El 1227 Ramon de Cervera vengué per 9 000 morabatins d'or el castell i la vila de Torres de Segre i els seus drets sobre la séquia de Torres als mercaders llenguadocians Hug de Blumat, Pere Clavell i Guillem Hug de Tolosa. El condomini de les tres famílies passà per diverses mans fins que fou adquirit pel bisbe d'Osca Jaume Sarroca (fill natural de Jaume I), el qual deixà el castell i drets als templers de Gardeny (en el seu testament del 1289, amb l'obligació de pagar 3 000 sous jaquesos al monestir de Poblet). La comanda templera de Gardeny hi va establir la sots-comanda de Torres. Amb la desaparició de l'orde del Temple, el 1317 el lloc va passar als hospitalers que, el 1377, van fortificar el castell.
L'any 1660, el comanador Francesc Anglada manifestava, sobre el mal estat del castell, «que vuy tot està ab un mun per causa de les guerres del Principat...». El 1894, Madoz esmenta «una cárcel establecida en un departamento de la casa castillo...». Encara avui, vora el riu Segre, es poden veure restes del castell als fonaments d'algunes cases.

## El castell actual

Es tracta d'una construcció bàsicament residencial que va ser edificada pels hospitalers durant els segles XVII i XVIII, segons testimonien les dates existents en la clau d'una porta dovellada que dona a l'est i on es veu la creu de l'orde de l'Hospital amb la data de 1749. A la dreta, en una casa veïna mot reformada, hi ha l'escut del comanador Guillem Brondó, on es llegeix l'any 1683. Segons Joan Fuguet Sans, aquestes dues construccions es troben en la situació original de la vella fortalesa templera, la qual devia disposar-se al voltant d'un pati, com a la comanda de Barbens, que es deu correspondre a l'actual plaça del Castell. El tram de muralla conservat al sud sembla també obra moderna, si bé a dalt de tot presenta dues filades de carreus quadrats, (40 X 50 cm) que podrien correspondre a la refecció de l'any 1377.

## Referències

* 1 2 Eritja i Ciuró, Xavier; González i Pérez, Joan-Ramon. «Castell de Torres». A: El Segrià Les Garrigues El Pla d'Urgell La Segarra L'Urgell. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 54-55 (Catalunya romànica, XXIV). ISBN 84-412-2513-3.

## Enllaços externs

* Història de Torres de Segre a Enciclopèdia Catalana
* Generalitat de Catalunya Patrimoni
# Partit Republicà d'Esquerra - Alternativa Republicana de Catalunya

Partit Republicà d'Esquerra - Alternativa Republicana de Catalunya conegut com a Partit Republicà d'Esquerra o PRE - ALTER és la federació catalana del partit polític federal i republicà d'àmbit espanyol anomenat Alternativa Republicana (ALTER) Arxivat 2020-09-29 a Wayback Machine. creat el maig de l'any 2013 a Vallecas (Madrid) pels partits republicans espanyols històrics Acción Republicana Democrática Española, antics militants d'Izquierda Republicana, la federació catalana d'Izquierda Republicana Partit Republicà d'Esquerra i Unió Republicana (1934).

## Referències

* ↑ Republicana, Alternativa ESTATUTS D'ALTER, 26-05-2013, pàg. 40.
* ↑ «Inicio | Alternativa Republicana» (en castellà). Arxivat de l'original el 2020-09-29. [Consulta: 11 setembre 2020].
# Grandfield

Grandfield és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 1.110 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grandfield tenia 1.110 habitants, 434 habitatges, i 295 famílies. La densitat de població era de 535,7 habitants per km².
Dels 434 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 32% no eren unitats familiars. En el 30,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 24,1% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 19,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.500 $ i la renda mediana per família de 27.222 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.281 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 13.823 $. Entorn del 20,7% de les famílies i el 26,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grandfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grandfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Fred Armstrong

Fred Armstrong va ser un ciclista britànic, que va córrer a finals del segle xix. Va guanyar una medalla de bronze als Campionats del món de mig fons de 1897, per darrere dels seus compatriotes Jack Stocks i Arthur Adalbert Chase.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Platja de Can Camins

La platja de Can Camins, també anomenada platja del Prat, o platja equipada, és una platja semiurbana, situada enfront del passeig marítim del municipi del Prat de Llobregat (Baix Llobregat), al delta del Llobregat, davant de la Pineda de Can Camins i l'Aeroport Josep Tarradellas Barcelona-el Prat, entre la platja Naturista, a llevant, i la platja de la Roberta, a ponent. Té una longitud de 1.185 metres i una amplada de 65 metres, formada per sorra mitjana i fina. L'entrada a l'aigua té un pendent molt pronunciat.
A pocs metres es troben les instal·lacions del CRAM, la Fundació per a la Conservació i Recuperació d'Animals Marins, i el Centre Municipal de Vela del Prat.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* 1 2 «Característiques de la platja del Prat». Ajuntament del Prat de Llobregat.
* 1 2 3 «Can Camins». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Centre Municipal de Vela El Prat». Baix Llobregat Turisme.
* ↑ «Platja del Prat». Agència Catalana de l'Aigua.
# Melanophryniscus moreirae

Melanophryniscus moreirae és una espècie d'amfibi que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Silvano, D., Caramaschi, U. & Rodrigues, M.T. 2004. Melanophryniscus moreirae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 11 d'abril del 2008.
# Castell de Torroella

«Castell de Torroella» té aquests significats:
* Castell de Torroella (Santa Eulàlia de Riuprimer), antic castell termenat, actualment un gran mas fortificat, a la riba dreta de la riera de Muntanyola
* Castell de Torroella o Palau Reial de Torroella, edifici al mig de la vila de Torroella de Montgrí (Baix Empordà)
* Castell de Torroella o Castell del Montgrí, fortificació militar al cim de la muntanya de Santa Caterina al municipi de Torroella de Montgrí (Baix Empordà)
# Alatoz

Alatoz és un municipi de la província d'Albacete. Està situat 47 km a l'est de la capital.
Té 585 habitants (INE 2007) i pertany a la comarca de La Manchuela. La seva altitud és de 860 m sobre el nivell del mar. En el terme municipal es troben oliveres, ametllers i cereals, petits horts i fonts naturals.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 1996 | 2001 | 2005 |
| 1.192 | 1.346 | 1.477 | 1.873 | 1.442 | 1.541 | 1.291 | 1.042 | 873 | 713 | 683 | 648 | 605 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Ana María Serrano Costa | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | José Luis Serrano Gómez | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | José Luis Serrano Gómez | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Paràlisi

Una paràlisi és una pèrdua de la mobilitat d'un múscul o d'un grup de músculs, produïda generalment per una lesió o alteració patològica del còrtex cerebral motor i les seves vies piramidals eferents, de les neurones de les banyes anteriors de la medul·la espinal, dels nervis cranials o dels nervis espinals. A la pèrdua de mobilitat parcial s'anomena parèsia.
Segons la distribució topogràfica de les paràlisis, en el tronc i extremitats, hom distingeix la tetraplegia, l'hemiplegia, la paraplegia i la monoplegia.
Una paràlisi ascendent és una variació de la paràlisi en què es presenta en les extremitats inferiors abans de les superiors. Pot ser causada per la síndrome de Guillain-Barré o la paràlisi per paparres. Aquestes contrasten amb la "paràlisi descendent", que es produeix en malalties com el botulisme.

## Etiologia

Les principals causes són:
* Freqüents: ictus, traumes, tumors.
* Rares: tòxiques (alcohol), metabòliques (diabetis), infeccioses.
* Infreqüents: esclerosi lateral amiotròfica (ELA), botulisme, espina bífida, esclerosi múltiple, síndrome de Guillain-Barré, poliomielitis, algunes miopaties metabòliques.

## Vegeu també

Condicions mèdiques relacionades amb la paràlisi són:
* Paràlisi cerebral, causada per determinades lesions intracranials.
* Paràlisi braquial, la paràlisi d'un braç.
* Paràlisi de Bell, paràlisi de la meitat de la cara a causa de la inflamació dels nervis facials.

## Referències

* ↑ Menyoli Malafa, MSII; Veronica Tucci, JD, MS IV; Albert Vincent, PhD; Sajeel Chowdhary, MD. «A Case of Ascending Paralysis: the Signs and Symptoms of Tick Paralysis». American Academy of Emergency Medicine, 2009.
# Franz Xaver Süssmayr

Franz Xaver Süssmayr, o Süßmayr, (Schwanenstadt, Oberösterreich, 1766 - Viena, 17 de setembre de 1803) fou un compositor austríac.

## Biografia

Süssmayr fou deixeble d'Antonio Salieri i segons afirmà Constanze Mozart 1790/91 també fou deixeble de Wolfgang Amadeus Mozart. Amb Süssmayr va parlar Mozart els seus últims dies sobre el seu Rèquiem, de manera que Süssmayr a partir del que aquest li havia dit i algunes anotacions deixades pel mateix Mozart, fou capaç de completar aquesta composició després de la mort de Mozart. Encara que han estat sovint criticades, les aportacions fetes per Süssmayr (ell va compondre i va instrumentar-ne diverses seccions), actualment formen part de la versió estàndard del Rèquiem.
Des de 1792 Süssmayr va treballar com a director en el Burgtheater, el teatre imperial de Viena, i a partir de 1794 fou mestre de capella adjunt de Joseph Weigls al Kärntnertortheater. És considerat com un dels compositors de Singspiel vienès amb més èxit en el seu temps. Les seves obres principals són les òperes Moses oder Der Auszug aus Aegypten (1792), Der Spiegel von Arkadien (1794), Idris und Zenaide (1795) i Soliman II. (1799).

## Bibliografia

* H. H. Hausner: Franz Xayer Süßmayr, Wien, 1964
* W. Wlcek: Franz Xaver Süßmayr als Kirchenkomponist, 1978
* C. Wolff: Mozarts Requiem, 1991
* E. Duda: Das musikalische Werk F. X. Süßmayers, 2000
# Pere Soler Fontanet

Pere Soler Fontanet (Sabadell, Vallès Occidental, 22 de març de 1953) és un judoka català.
Cinturó negre de tercer dan, s'inicià als divuit anys al Club Creu Alta de Sabadell. Posteriorment, competí amb el Club Sant Jordi. Guanyà dotze Campionats de Catalunya entre 1974 i 1981 (vuit en categoria de pesats i quatre en open). També aconseguí vuit campionats d'Espanya entre 1978 i 1983 (cinc en pesats, un en semipesats i dos en open). A nivell internacional, fou setè al Campionats del Món de 1981 i finalitzà en la quarta posició al Campionat d'Europa de 1976. També practicà el sambo i competí amb la selecció del País Basc de sambo.

## Palmarès

* 12 Campionats de Catalunya de judo
** 8 en categoria pesats: 1974, 1976, 1978, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984
** 4 en categoria open: 1976, 1977, 1978, 1981
* 8 Campionats d'Espanya de judo
** 5 en categoria pesats: 1978, 1980, 1981, 1982, 1983
** 1 en categoria semipesats: 1984
** 2 en categoria open: 1981, 1982

## Referències

* ↑ «Pere Soler Fontanet». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Punsà, I.; Gispert, O.; Flores, D.; Rubíes, X.; Díaz, R «Grandes competidores... Pere Soler Fontanet» ( PDF). El Budoka, Nº 31, gener-febrer 2016, pàg. 65-69 [Consulta: 28 agost 2023].