OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lluita als Jocs Olímpics d'estiu de 1924 - lluita lliure masculina pes gall

Lluita als Jocs Olímpics d'estiu de 1924 :
| Lluita grecoromana |||
| Pes gall | homes |
| Pes ploma | homes |
| Pes lleuger | homes |
| Pes mitjà | homes |
| Pes semipesant | homes |
| Pes pesant | homes |
| Lluita lliure |||
| Pes gall | homes |
| Pes ploma | homes |
| Pes lleuger | homes |
| Pes wèlter | homes |
| Pes mitjà | homes |
| Pes semipesant | homes |
| Pes pesant | homes |
| < 1920 1928 > |||
La prova del pes gall de lluita lliure fou una de les set de lluita lliure que es disputaren als Jocs Olímpics de París de 1924. Com la resta de proves de lluita sols hi podien participar homes. Els lluitadors que participaven en aquesta categoria podien pesar fins a 56 quilograms. La competició es disputà entre l'11 i el 14 de juliol i hi van prendre part 12 participants, en representació de 8 països.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Kustaa Pihlajamäki (FIN) | Kaarlo Mäkinen (FIN) | Bryan Hines (USA) |

## Resultats

La competició es va desenvolupar amb eliminació directa.

### Ronda per la medalla d'or

| Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| 1 | Harry Darby (GBR) | W |
| 16 | Piero Tordera (ITA) | L |
| 16 | Piero Tordera (ITA) | L | Harry Darby (GBR) | L |
| | | | Kustaa Pihlajamäki (FIN) | W |
| 8 | | | Kustaa Pihlajamäki (FIN) | W |
| 9 | | | | |
| 9 | | | | | Kustaa Pihlajamäki (FIN) | W |
| | | | | | Bryan Hines (USA) | L |
| 5 | | | | | Bryan Hines (USA) | L |
| 12 | | | | | | |
| 12 | | | Bryan Hines (USA) | W | | |
| | | | Jacques Dillen (BEL) | L | | |
| 4 | | | Jacques Dillen (BEL) | L | | |
| 13 | | | | | | |
| 13 | | | | | | | Kustaa Pihlajamäki (FIN) | W |
| | | | | | | | Kaarlo Mäkinen (FIN) | L |
| 6 | | | | | | | Kaarlo Mäkinen (FIN) | L |
| 11 | | | | | | |
| 11 | | | Jules Bouquet (FRA) | L | | |
| | | | Axel Larsson (SWE) | W | | |
| 3 | Axel Larsson (SWE) | W | Axel Larsson (SWE) | W | | |
| 14 | Charles MacWilliam (USA) | L | | | | |
| 14 | Charles MacWilliam (USA) | L | | | Axel Larsson (SWE) | L |
| | | | | | Kaarlo Mäkinen (FIN) | W |
| 7 | Kaarlo Mäkinen (FIN) | W | | | Kaarlo Mäkinen (FIN) | W |
| 10 | Gaston Ducayla (FRA) | L | | |
| 10 | Gaston Ducayla (FRA) | L | Kaarlo Mäkinen (FIN) | W |
| | | | Harold Sansum (GBR) | L |
| 2 | Harold Sansum (GBR) | W | Harold Sansum (GBR) | L |
| 15 | James Trifunov (CAN) | L |

### Ronda per la medalla de plata

| Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| Kaarlo Mäkinen (FIN) | W |
| Harry Darby (GBR) | L |
| | | Kaarlo Mäkinen (FIN) | W |
| | | Bryan Hines (USA) | L |

### Ronda per la medalla de bronze

| Semifinals | Semifinals | Final | Final |
| Bryan Hines (USA) | W |
| Axel Larsson (SWE) | L |
| | | Bryan Hines (USA) | W |
| | | Gaston Ducayla (FRA) | L |
| Gaston Ducayla (FRA) | W |
| Harold Sansum (GBR) | L | |

## Referències

* ↑ «1924 Summer Olympics official report».
* ↑ «Wyniki Igrzysk Olimpijskich». Arxivat de l'original el 2009-02-16. [Consulta: 22 juny 2018].
# Premis Ondas 1995

Els Premis Ondas 1995 van ser la quaranta-dosena edició dels Premis Ondas. Foren atorgats un total de 27 premis entre 156 candidats decidits per un tribunal presidit per Augusto Delkáder, director general de Cadena SER (ràdio), Carlos Abad, director de Canal+ (televisió), i Santiago Roldán, director general de Sogetel (cinema). La gala d'entrega dels premis es va celebrar al Teatre Tívoli de Barcelona el 13 de novembre de 1995 i fou presentada per Iñaki Gabilondo i Gemma Nierga. Va gaudir de les actuacions de Céline Dion, Carlos Varela i Ketama i Mark Knopfler i fou retransmesa per Canal +.

## Palmarès
### Nacionals de ràdio

* El larguero de la Cadena SER
* Tarde de todos d'Onda Rambla/Onda Cero
* Clarín de RNE

### Nacionals de televisió

* Al filo de lo imposible de TVE
* Todo tiene arreglo de Canal Sur TV
* Fernando González Delgado de TVE i Olga Viza d'Antena 3 TV (ex aequo)

### Hispanoamericans de ràdio i televisió

* Super Bowl XXIX de CBS Americas (EUA)
* Programació especial amb motiu del 70è aniversari de Radio Mitre (Argentina)

### Internacionals de ràdio

* Especial d'Hoy por hoy, de la Cadena SER, pels 70 anys del naixement de la radiodifusió a Espanya
* Eurochart of Paris de Clyde 1 (Radio Clyde, UKIB)
* 12 + Plias de Ràdio Nacional de Bulgària

### Internacionals de televisió

* Hotel Kigali d'Informe semanal (TVE)
* Child Of Chernobyl de Network First d'ITV/Carlton Television (Regne Unit)
* Das heiße Erbe des kalten Krieges de ZDF (Alemanya)

### Cinema

* Millor director: Agustín Díaz Yanes
* Millor actor: Javier Bardem i Federico Luppi (ex aequo)
* Millor actriu: Victoria Abril
* Millor pel·lícula espanyola: Nadie hablará de nosotras cuando hayamos muerto
* Millor pel·lícula iberoamericana: Guantanamera

### Música

* Millor artista espanyol: Antonio Flores (pòstumament)
* Millor àlbum: De akí a Ketama, de Ketama
* Millor cançó: «Entre mis recuerdos», de Luz Casal
* Artista revelació espanyol: Javier Álvarez
* Millor clip: «Iberia sumergida», d'Héroes del Silencio, realitzat per Carlos Miranda i Juan Marrero
* Millor artista llatí: Gloria Estefan
* Artista revelació llatí: Carlos Varela
* Música clàssica: Joaquín Rodrigo per la seva trajectòria professional
* Premi Ondas especial de l'Organització per la seva trajectòria professional en la història de la música popular espanyola: Joan Manuel Serrat
* Premi Ondas especial per la seva trajectòria internacional en la història de la música pop: Mark Knopfler

## Referències

* ↑ «Los Ondas de 1995 apuestan por la creatividad en los programas de radio y televisión». El País [Barcelona], 03-11-1995.
* ↑ «La gran noche de la comunicación». Revista, La Vanguardia, 14-11-1995, p. 4.
* ↑ «Los Ondas'95 premian el auge de "el larguero"». Revista, La Vanguardia, 03-11-1995, p. 5.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial dels Premis Ondas (castellà)
# Mounds (Oklahoma)

Mounds és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 1.153 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mounds tenia 1.153 habitants, 449 habitatges, i 312 famílies. La densitat de població era de 380,5 habitants per km².
Dels 449 habitatges en un 34,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,6% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 30,5% no eren unitats familiars. En el 28,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.050 $ i la renda mediana per família de 35.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.438 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 12.917 $. Entorn del 10,2% de les famílies i el 15,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mounds». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mounds». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
Viccionari
# Paragraph 175

Paragraph 175 és una pel·lícula documental estrenada l'any 2000, dirigida per Rob Epstein i Jeffrey Friedman, i narrada per Rupert Everett. La pel·lícula va ser produïda per Rob Epstein, Jeffrey Friedman, Janet Cole, Michael Ehrenzweig, Sheila Nevins i Howard Rosenman. La pel·lícula narra la vida de diversos homes gais i una lesbiana que van ser perseguits pels nazis. Els homosexuals van ser arrestats pels nazis pel delicte d'homosexualitat en virtut del Paràgraf 175, la disposició sobre sodomia del codi penal alemany, que data de 1871. Entre 1933 i 1945, 100.000 homes van ser arrestats en virtut del paràgraf 175. Alguns van ser empresonats, altres van ser enviats a camps de concentració. Només uns 4.000 van sobreviure.
L'any 2000, se sap que menys de deu d'aquests homes vivien. Cinc es presenten al documental per explicar les seves històries per primera vegada, considerades com una de les últimes històries no explicades del Tercer Reich.
Paragraph 175 parla d'un buit en el registre històric i revela les conseqüències duradores, tal com s'expliquen a través d'històries personals d'homes i dones gais que el van viure, com: Karl Gorath; Gad Beck, el lluitador del moviment de resistència mig jueu que va passar la guerra ajudant els refugiats a escapar de Berlín; Annette Eick, una lesbiana jueva que va escapar a Anglaterra amb l'ajuda d'una dona que estimava; Albrecht Becker, el fotògraf cristià alemany, que va ser arrestat i empresonat per homosexualitat, es va unir a l'exèrcit després del seu alliberament perquè "volia estar amb homes"; i Pierre Seel, l'adolescent alsacià, que va veure com el seu amant era menjat viu pels gossos als camps.

## Premis

* Premi Teddy a la millor pel·lícula documental, 2000

## Vegeu també

* Persecució dels homosexuals a l'Alemanya nazi

## Referències

* ↑ "Turner Classic Movies to Premiere Oscar®, New Documentary by Academy Award®–Winners Rob Epstein & Jeffrey Friedman"|Oscars.org
* ↑ Paragraph 175 OFFICIAL TRAILER-Telling Pictures on YouTube
* ↑ Berlin International Film Festival (2000)-IMDB

## Enllaços externs

* NPR, All Things Considered - Rob Epstein remembers Pierre Seel - 2 December 2005 (audio file)
# Can Rull

«Can Rull» té aquests significats:
* Can Rull (Sabadell), barri de Sabadell
* Can Rull (Tossa de Mar), casa de Tossa de Mar
* Can Rull (Falset),
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1934

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1934 es disputaren el 18 d'agost a Leipzig, Alemanya.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Professionals |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Karel Kaers Bèlgica | 5h 45' 15" | Learco Guerra Itàlia | m. t. | Gustave Danneels Bèlgica | m. t. |
| Amateurs |||||||
| Cursa en línia masculina | Kees Pellenaers Països Baixos | 2h 43' 02" | André Deforge França | - | Paul André Bèlgica | - |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Bèlgica | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 2 | Països Baixos | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | Itàlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | França | 0 | 1 | 0 | 1 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* «8a edizione World Championship Road Race - Leipzig (GER) (1934)» (en italià). museociclismo.it. Arxivat de l'original el 2019-04-11. [Consulta: 19 setembre 2012].
* Resultats de la cursa professional a les-sports.info
* Resultats de la cursa amateur a sitiodeciclismo.net
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1947

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1947 es disputaren el 2 i 3 d'agost a Reims, França.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Professionals |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Theo Middelkamp Països Baixos | 7h 28' 17" | Albert Sercu Bèlgica | + 10" | Jefke Janssen Països Baixos | m. t. |
| Amateurs |||||||
| Cursa en línia masculina | Alfio Ferrari Itàlia | 4h 18' 58" | Silvio Pedroni Itàlia | - | Gerard Van Beek Països Baixos | - |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Itàlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 2 | Països Baixos | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 3 | Bèlgica | 0 | 1 | 0 | 1 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* «14a edizione World Championship Road Race - Reims (FRA) (1947)» (en italià). museociclismo.it. Arxivat de l'original el 2014-09-18. [Consulta: 20 setembre 2012].
* Resultats de la cursa professional a les-sports.info
* Resultats de la cursa amateur a sitiodeciclismo.net
# Campoli Appennino

Campoli Appennino és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 100 km a l'est de Roma i a uns 30 km al nord-oest de Frosinone.
Campoli Appenino limita amb els municipis d'Alvito, Broccostella, Pescasseroli, Pescosolido, Posta Fibreno, Sora i Villavallelonga
A 1 de gener de 2019 tenia 1.673 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Canal del Prior

La Canal del Prior o Canal del Puós és un torrent afluent per la dreta de la Rasa de Vilamala, a la Vall de Lord que fa tot el seu curs per l'interior del Clot de Vilamala.

## Descripció

Neix a 1.198 msnm al terme municipal de Lladurs, a uns 400 m. a l'est de l'Hostal del Vent i a uns 150 m. al SO del Roc Roig, ja dins el clot de Vilamala. En els seus 300 m. inicials manté una direcció predominant cap a l'est mentre que la resta del seu curs el fa en direcció predominant cap al nord. Desguassa a la Rasa de Vilamala a 918 msnm.
Tota la seva conca està integrada en el Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) de la Generalitat de Catalunya i més concretament en l'espai Serres de Busa-Els Bastets-Lord.

## Termes municipals per on transcorre

Municipis :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi de Lladurs | 152 | 20,4% |
| Per l'interior del municipi de Navès | 593 | 79,60% |

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Canal del Prior està integrada per un total de 6 cursos fluvials dels quals 4 són afluents de primer nivell de subsidiarietat i un ho és de segon nivell. La totalitat de la xarxa suma una longitud de 1.575 m.
Xarxa hidrogràfica de la Canal del Prior :
| Codi del corrent fluvial | Coordenades del seu origen | longitud (en metres) |
| Canal del Prior | 42° 6′ 14.85″ N, 1° 33′ 0.491″ E﻿ / ﻿42.1041250°N,1.55013639°E﻿ / 42.1041250; 1.55013639 | 822 |
| E1 | 42° 6′ 18.50″ N, 1° 32′ 56.71″ E﻿ / ﻿42.1051389°N,1.5490861°E﻿ / 42.1051389; 1.5490861 | 112 |
| D1 | 42° 6′ 14.42″ N, 1° 33′ 2.711″ E﻿ / ﻿42.1040056°N,1.55075306°E﻿ / 42.1040056; 1.55075306 | 125 |
| D2 | 42° 6′ 15.01″ N, 1° 33′ 10.01″ E﻿ / ﻿42.1041694°N,1.5527806°E﻿ / 42.1041694; 1.5527806 | 184 |
| D2·D1 | 42° 6′ 14.58″ N, 1° 33′ 13.57″ E﻿ / ﻿42.1040500°N,1.5537694°E﻿ / 42.1040500; 1.5537694 | 141 |
| E2 | 42° 6′ 24.29″ N, 1° 33′ 4.921″ E﻿ / ﻿42.1067472°N,1.55136694°E﻿ / 42.1067472; 1.55136694 | 131 |

## Perfil del seu curs

Perfil del curs de la Canal del Prior :
| Recorregut (en m.) | Altitud (en m.) | Pendent |
| 0 | 1.198 | - |
| 250 | 1.052 | 58,4% |
| 500 | 989 | 25,2% |
| 745 | 918 | 29,0% |

## Notes i referències

* 1 2 3 4 5 Mapa de l'ICC
* ↑ La canal del Puós és el topònim emprat al mapa de l'Institut Cartogràfic de Catalunya. A la contrada, però és coneguda amb el topònim canal del Prior. Vegeu: La Vall de Lord i el seu entorn - Jaume Fruitós i Sayol - pàg. 414 i 415 Fitxa bibliogràfica
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 42º6'15.65" N, 1º33'54.76" E
* ↑ «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 14 maig 2010].
* ↑ Emprant l'eina de mesura de longituds del mapa digital de l'ICC a escala 1:5000, hom troba que la longitud d'aquest corrent fluvial és de 745 m.
# Canals d'Amsterdam

Els canals d'Amsterdam són una infraestructura de més d'un centenar de quilòmetres de canals, que ha fet que Amsterdam, capital dels Països Baixos, hagi rebut el sobrenom de la "Venècia del Nord". Dins d'aquests canals hi ha unes 90 illes i 1.500 ponts.
Els tres canals principals anomenats, Herengracht, Prinsengracht, i Keizersgracht, es van excavar al segle xvii en l'edat d'or holandesa, en bandes concèntriques al voltant la ciutat, conegudes com a grachtengordel. Al llarg dels canals principals hi ha 1.550 edificis monumentals. L'anella de canals del segle xvii, incloent-hi el Prinsengracht, Keizersgracht, Herengracht i Jordaan, estan en la llista de patrimoni de la humanitat de la UNESCO.

## Història

La major part de la xarxa de canals d'Amsterdam respon a una planificació urbanística que començà al segle xvii amb l'inici concèntric del "grachtengordel", tres d'aquests canals eren principalment residencials (Herengracht o el canal dels Patricis; Keizersgracht o canal de l'‘’Emperador’’; i Prinsengracht o canal del Príncep), el quart canal, exterior, Singelgracht, per a la defensa i la gestió de l'aigua.

## Referències

* ↑ «Amsterdamhotspots.nl». [Consulta: 19 abril 2007].
* ↑ «Amsterdam Tourist Information - Seven Bridges Festival». Arxivat de l'original el 2007-05-15. [Consulta: 19 abril 2007].
* ↑ «World Executive City Guides - Amsterdam». Arxivat de l'original el 2009-02-02. [Consulta: 19 abril 2007].
* ↑ «WorldMayor.com - Job Cohen, Mayor of Amsterdam 2006». [Consulta: 19 abril 2007].
* ↑ «Monumenten Amsterdam». Monumenten en Archeologie Amsterdam. City of Amsterdam. Arxivat de l'original el 2008-02-08. [Consulta: 22 febrer 2008].
* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Seventeenth-Century Canal Ring Area of Amsterdam inside the Singelgracht» (en anglès). [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «Grachtengordel». Arxivat de l'original el 2014-01-04. [Consulta: 1r setembre 2011].
# Canals d'Orissa

Els canals d'Orissa és un sistema de canals de reg principalment al districte de Cuttack, però també beneficiant algunes zones veïnes. Agafen l'aigua del riu Mahanadi i també en part dels rius Brahmani i Baitarani. La primera proposta de construcció fou de 1858 i els primers subministraments d'aigua es van fer el 1865 però els treballs no van estar prou avançats per fer front a la fam de 1866. El 1869 el govern va comprar la companyia del canal. L'àrea regada es va començar a eixamplar el 1873. Progressivament van sorgir quatre canals amb els seus respectius distributaris: el canal d'Alt Nivell, el canal Kendrapara (amb extensions anomenades canal Gobri i canal Patamundai), el canal Taldanda i el canal Machgaon.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Cap de la Gallina Pelada

El Cap de la Gallina Pelada és una muntanya de 2.321 metres situada a la Serra d'Ensija, a la comarca catalana del Berguedà.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Rutes

La ruta tradicional d'ascens es realitza des del municipi de Saldes. El seu punt d'inici és la Font Freda. El corriol ascendeix amb un pendent moderat enmig del bosc, tot seguint les fites, fins a arribar a la zona de les Planelles, terreny de prat alpí. Un cop allà ens caldrà seguir el camí direcció Oest per tal d'arribar al Refugi d'Ensija, antigament conegut com a Refugi Delgado Úbeda. Des d'allà ens quedarà l'últim tram fins al cim.
L'altra ruta habitual, més espectacular, és des de Peguera, pujant per les Roques de Ferrús; actualment el sender GR-107 fa bona part d'aquesta ruta.
També és possible ascendir pel vessant de Saldes pel Torrent de les Llobateres, situat més a l'Est que la Font Freda. Tannmateix, a part de ser menys coneguda, aquesta ruta presenta trams de pendent més pronunciats, així com alguna petita grimpada.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 18 febrer 2018].

## Bibliografia

* Mapa Rasos de Peguera-Serra d'Ensija, Esc. 1:25.000., ed. Alpina. (exhaurit)

## Enllaços externs

* Faura, Enric. «Cap de la Gallina Pelada (Ressenya)». Revista Vèrtex. Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC). [Consulta: 17 juliol 2013].
* «De la font Freda a la Gallina Pelada». Rutes Turístiques. Palau Robert. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 juliol 2013].
* https://www.feec.cat/activitats/100-cims/llista-de-cims/ Arxivat 2019-03-28 a Wayback Machine.
# Cantó de Versalles-Nord-Oest

El cantó de Versalles-Nord-Oest és un antic cantó francès del departament d'Yvelines, que estava situat al districte de Versalles. Comptava amb part del municipi de Versalles.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Versalles-1 i el cantó de Versalles-2.

## Municipis

* Versalles (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1998 | Paul-Louis Tenaillon | Divers droite, després UDF-CDS |
| 1998-2011 | Bertrand Devys | UMP |
| 2011- | Olivier de La Faire | PCD |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Can Rossell (Brunyola)

* Aquest article tracta sobre Can Rossell de Brunyola. Vegeu-ne altres significats a « Can Rossell (desambiguació)».
Can Rossell és una masia al vessant oest del Puig Rodonell, al municipi de Brunyola i Sant Martí Sapresa a la comarca de la Selva. Es troba

## Referències

* ↑ «Can Rossell (Brunyola)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Can Rossell de la Muntanya

Can Rossell de la Muntanya és una masia de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El mas està constituït per dos volums principals i diferents cossos annexes que s'han anat construint progressivament donant lloc a una estructura complexa amb un gran pati davanter orientat a sud i un posterior profundament transformat. Les construccions, no obstant, mantenen la seva estructura tipològica i no s'han afegit noves obertures, tot i que han estat tapiades part de les existents.

## Història

Antigament era conegut com lo mas de la Joncosa i can Duran de la Muntanya. El mas s'originà al segle xii, tot i que el mas que actualment es conserva data dels segles XIV a XVI, amb reformes de la segona meitat del segle xvii. Al segle xviii i XIX s'amplià amb diferents afegits.

## Referències

* 1 2 «Can Rossell de la Muntanya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Casa Josep Casasas

La Casa Josep Casasas és una obra modernista de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici civil. Casa entre mitgeres que consta de planta baixa, dos pisos i terrassa coberta en teula aràbiga a dues vessants. A la planta baixa s'obren tres portals simètrics. El del mig és partit en dos. Presenten un arc rebaixat i la part superior correspon a l'entresòl. Al primer pis s'hi obre un ampli balcó amb dos portals grans i dos petits i una llosana de pedra sostinguda per mènsules i barana de ferro. Al segon pis hi ha dos balcons i dues finestretes de característiques semblants. L'edifici és rematat per una cornisa amb tres pilars al damunt que sostenen la barana del terrat. Totes les obertures són emmarcades per llosetes de ceràmica verda i groga i la part baixa és de pedra picada. L'estat de conservació és força bo i només caldria netejar-la.

## Història

Edifici que ja existia al segle xviii per bé que l'actual prové de la remodelació de dos edificis a principis del segle XX (1915).
Es troba a l'eixample Morató que el 1734 creà la Plaça dels Màrtirs com a centre del reticulat entre el carrer Manlleu i els Caputxins i entre el carrer Nou i el Passeig. El carrer Fustina seria un dels carrers intermedis d'aquest entramat com el Trinquet, Sant Antoni, Sant Sebastià...

## Referències

* 1 2 3 «Casa Josep Casasas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].