OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Exin

Exclusivas Industriales Sociedad Anónima (Exin) fou una empresa de joguines catalana fundada el 1951 a Barcelona.
Va començar fabricant jocs de sobretaula i joguines de plàstic fins que el 1962 va acordar amb l'anglesa Lines Brothers la distribució a Espanya dels cotxes Scalextric. Exín va començar a fabricar els seus propis models que van superar en qualitat als de la matriu britànica, com el Mini Cooper (1965) i Seat 600 (1966). El 1973 es va trencar l'aliança amb Lines Brothers i Exín abandonar les miniatures i carreres de cotxes.
Com succeí a altres empreses en aquell moment, la demanda no permetia la seva dedicació exclusiva a la fabricació de joguines. No obstant això, amb el pas dels anys la seva activitat va acabar centrant-se únicament en la producció de joguines. La seva fàbrica principal es trobava el carrer Roger de Flor de Barcelona.
El 1989 va presentar un expedient de suspensió de pagaments i el 1993 va tancar. A finals dels noranta i fins al 2005, l'empresa espanyola Popular de Juguetes va tornar a fabricar alguns dels productes més reeixits d'Exin, entre ells Exin Castillos i Exin West.

## Productes

Les joguines més famoses foren:
* Madelman, figures d'acció creades com una rèplica dels americans G.I. Joe. Va adquirir els drets dels Madelman d'Industrias Plásticas Madel (Manufacturas Delgado).
* CinExin, projector de cinema infantil que permetia passar fragments de dibuixos animats indefinidament accionant una maneta endavant i enrere.
* Exin Castillos, joc de construcció de peces per a la construcció de castells medievals.
* Historex Elastolin, Figures a escala de 4 cm de la marca alemanya ideal per a jugar amb Exin Castillos.
* Exin West, joc de construcció basat en escenes del far west.
* Tente, joc construcció de peces de plàstic similar a LEGO.
* Scalextric, joc de cotxes elèctrics en miniatura.
* Exin Basket, pista de basquet on la pilota bola era impulsada per rajos d'aire que sortien de la pista quan s'accionaven mecanismes pneumàtics.
* Fabricant a Espanya de Meccano.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Solsona, Ramon «Cine sin fin». La Vanguardia, 27-07-2009.
* ↑ Baratech, Feliciano «La firma Exin, fabricante del popular Scalextrix, presenta un expediente de suspensión de pagos». La Vanguardia, 29-03-1989.
* ↑ «Madelman - Monográfico sobre Exin - Rosaspage».
* ↑ «El Cinexin - Monográfico sobre Exin - Rosaspage».
* ↑ «Tente - Monográfico sobre Exin - Rosaspage».
* ↑ «Scalextric - Monográfico sobre Exin - Rosaspage».

## Enllaços externs

* Web sobre la filial d'EXIN Mexico
# Federació Socialista Balear

Federació Socialista Balear (FSB) és l'organització que agrupava els socialistes de les Illes Balears afiliats al PSOE. Després d'un primer intent en 1913-15, que reuní només grups de Mallorca, es constituí definitivament pel maig del 1932, amb 16 agrupacions (el 1933 foren 20) i 1 139 afiliats (955 de Mallorca, 112 de Menorca i 65 d'Eivissa). Celebrà quatre congressos fins al juliol del 1936, i els d'abril-maig del 1936 foren dominats per la lluita entre els prietistes (principalment Jaume Garcia i Obrador i Joan Monserrat Parets) i els caballeristes (Antoni Gil i Antoni Ribas). El primer president havia estat Llorenç Bisbal. Tingué com a òrgan de premsa el setmanari El Obrero Balear.
Fou desarticulada totalment arran de la insurrecció militar del 1936, quan molts dels seus membres foren assassinats, la refundació de la FSB-PSOE no es produí fins al 1975 entorn d'Emilio Alonso i Fèlix Pons, l'any 1990 va prendre el nom de Partit dels Socialistes de les Illes Balears.

## Bibliografia

«Partit Socialista de les Illes Balears». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 12. Palma: Promomallorca, p. 395-398. ISBN 84-8661702-2.
# Fermilab

El Laboratori Nacional Fermi és un laboratori de física d'altes energies, anomenat així en honor del físic Enrico Fermi, pioner en física de partícules; es troba localitzat 50 quilòmetres a l'oest de Chicago. Al Fermilab, hi ha instal·lat el segon accelerador de partícules més potent del món (el primer és el Gran Col·lisionador d'Hadrons (LHC)), el Tevatró, on el quark cim va ser descobert el 1995 per les col·laboracions CDF i D0.
El Fermilab, originàriament anomenat National Accelerator Laboratory, fou encarregat per la Comissió d'Energia Atòmica dels EUA, sota un projecte de llei firmat pel president Lyndon B. Johnson el 21 de novembre de 1967.
L'11 de maig de 1971, el laboratori rebé el seu nom actual en homenatge a Enrico Fermi, guanyador del Premi Nobel el 1938 i un dels físics pioners de l'era atòmica.
Dos components molt importants del model actual de partícules foren descoberts al Fermilab: el quark fons (maig-juny de 1977), i el quark cim (febrer 1995). El juliol del 2000, els investigadors del Fermilab anunciaren la primera observació directa del neutrí tauònic, l'última partícula fonamental en ser observada. Omplint el buit final en el model actual, el neutrí tauònic establí el primer pas per a nous descobriments i un nou model de física amb la inauguració del Collider Run II del tevatró el març de 2001.
Fins al 10 de setembre de 2008, data en la qual es va inaugurar el LHC, el Tevatró, de 4 milles de circumferència i originalment anomenat Doubler d'energia quan va començar les seves funcions el 1983, fou l'accelerador més gran de partícules d'alta energia del món. Els seus 1000 imants superconductors són refredats amb heli líquid a -268 °C. El seu sistema de refrigeració era el més gran de la història el 1983.

## Directors del Fermilab

* Robert R. Wilson (1967-1978)
* Leon Max Lederman (1978-1989)
* John Peoples (1989-1999)
* Michael S. Witherell (1999-2005)
* Pier J. Oddone (2005-2013)
* Nigel Lockyer (2013-)

## Referències

* ↑ «New Fermilab director named». Crain's Chicago Business.

## Enllaços externs

* Fermilab
# Festival de Cinema de Muntanya de Torelló

El Festival de Cinema de Muntanya de Torelló, actualment anomenat Festival BBVA de Cinema de Muntanya, anteriorment Festival Unnim de Cinema de Muntanya pel patrocini de l'Obra Social de Caixa Sabadell, és un festival cinematogràfic centrat en la muntanya i la natura que es realitza anualment a Torelló, a la comarca d'Osona.
Generalment, el certamen s'ha anat celebrant a la darreria de novembre al Teatre Cirvianum. A part de la secció de competició, en la qual el millor film rep el premi Vila de Torelló el festival inclou activitats com ara col·loquis, exhibicions i exposicions. L'edició de l'any 2011 va disposar d'un pressupost de 172.000 euros (28% capital públic) i més de 5.300 persones hi van assistir, arribant a les 6.000 en 2015 i 6.800 espectadors en 2019. L'edició de 2020 es va posposar per la Pandèmia per coronavirus de 2020 a Catalunya.

## Categories competitives

* Gran Premi Vila de Torelló (millor pel·lícula)
* Millor pel·lícula de muntanya
* Millor pel·lícula ecològica
* Millor pel·lícula d'esports de muntanya
* Millor fotografia
* Millor guió
* Premi especial del jurat

## Referències

* ↑ «Torelló acoge el Festival BBVA de Cinema de Muntanya» (en castellà). La Vanguardia, 14-11-2014. [Consulta: 30 gener 2016].
* 1 2 «Festival Internacional de Cinema de Muntanya de Torelló». Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 30 gener 2016].
* ↑ «Arrenca el festival de Cinema de Muntanya de Torelló, l'aventura que es veu». Vilaweb, 13-11-2015. [Consulta: 30 gener 2016].
* ↑ Busquets, Laura. «El Festival de Cinema de Muntanya de Torelló recupera el format retrospectiva. Reducció de l'aportació pública». ACN. Nació Digital, 03-11-2011. [Consulta: 7 febrer 2012].
* ↑ «Més de 5.300 persones ens han acompanyat en la 29a edició!». TorelloMountainFilm.cat, 26-12-2011. Arxivat de l'original el 2016-02-02. [Consulta: 7 febrer 2012].
* ↑ «Moltes gràcies!». Fundació Festival de Cinema de Muntanya de Torelló, 22-11-2015. Arxivat de l'original el 2017-06-13. [Consulta: 30 gener 2016].
* ↑ «El Festival de Cinema de Muntanya de Torelló tanca amb uns 6.800 espectadors». Nació Digital, 26-11-2019. [Consulta: 17 novembre 2020].
* ↑ Fiter, Carles. «El Festival de Cinema de Muntanya de Torelló s'ajorna fins a principis del 2021». Nació Digital, 30-10-2020. [Consulta: 17 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial del festival (català) (anglès) (castellà)
* Nació Digital - Palmarès 2011
# Fonda del Comerç

La Fonda del Comerç és una obra de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de planta baixa i dos pisos amb façana desproporcionada en tenir la planta baixa i primera una alçada molt més petita que la segona.
La volumetria actual deriva de la modificació radical d'un antic casalot, al qual s'addicionà un pis intermedi (el primer pis) per a habitacions dels hosters de la fonda.
Una altra reforma important fou la remuntada de la teulada, a fi de donar alçada a la sala del teatre, això va permetre emfatitzar més la monumentalitat de la segona planta formant un balcó corregut tot fent més alts els elements d'estil com les impostes i els frontons, en aquesta reforma es va realitzar el fris superior per contenir el rètol de la cerveseria.
La balustrada superior es rematava amb el rètol de la fonda i un rellotge de sol amb ornamentació barroca. Actualment falta la balustrada superior, el rellotge de sol i els relleus que emfatitzaven les obertures de la planta segona.

## Història

L'edifici havia estat seu de la Fonda Comerç i del teatre Clavé fins a finals del segle xix. Des de l'any 1910 fins al 1933 fou la casa de la vila juntament amb l'escola de nenes i l'estanc de la família San als baixos. Pere San Mestres, de renom, "el noi de l'estanc", fou trobat mort d'un tret, al revolt de la paella de la Rabassada, just a l'inici de la Guerra Cívil. En acabar la guerra, els venedors varen donar el seu nom a la plaça que en l'etapa de la dictadura de Primo de Rivera, es deia plaça Major i en l'etapa de la Restauració i de la República es deia plaça de la Constitució. Després de la Guerra Civil, fou dipòsit de racionament i seu de l'"Auxilio Social".
L'"estanc" fou el nom amb el qual es coneixia aquesta casa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Fonda del Comerç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Florae siculae prodromus

Florae Siculae Prodromus (abreujat Fl. Sic. Prodr.) és un llibre il·lustrat amb descripcions botàniques que va ser escrit pel botànic italià Giovanni Gussone. Es va publicar a Nàpols en dos volums en els anys 1827-1828 amb el nom de Florae Siculae Prodromus sive Plantarum in Sicilia Ulteriori Nascentium Enumeratio Secundum Systema Linnaeanum Disposita..

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* Descripció a IPNI
# Fort Loramie

Fort Loramie és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2007 tenia 1.466 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fort Loramie tenia 1.344 habitants, 480 habitatges, i 358 famílies. La densitat de població era de 710,9 habitants per km².
Dels 480 habitatges en un 40,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,3% hi vivien parelles casades, en un 4% dones solteres, i en un 25,4% no eren unitats familiars. En el 22,7% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,35.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 31,2% entre 25 i 44, un 16,9% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.750 $ i la renda mediana per família de 65.089 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.934 $ mentre que les dones 27.039 $. La renda per capita de la població era de 19.602 $. Aproximadament el 0,9% de les famílies i l'1,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fort Loramie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fort Loramie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Fort McKinley

Fort McKinley és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 3.989 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fort McKinley tenia 3.989 habitants, 1.587 habitatges, i 1.068 famílies. La densitat de població era de 1.158 habitants per km².
Dels 1.587 habitatges en un 31,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,3% hi vivien parelles casades, en un 23,6% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 28,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.933 $ i la renda mediana per família de 41.490 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.224 $ mentre que les dones 25.903 $. La renda per capita de la població era de 16.155 $. Aproximadament el 10,3% de les famílies i el 15,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fort McKinley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fort McKinley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Fortí de Sant Jordi

El Fortí de Sant Jordi és un baluard construït pels anglesos en el context de la Guerra de Successió, per tal de defensar la línia costanera en la zona de la platja del Miracle. És declarat Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Fortificació costanera de planta trapezoïdal pràcticament reduïda a les seves muralles. Està construïda amb pedra i argamassa. Els murs són atalussats i gruixuts, de pedra picada a la porta, la cornisa d'entrega de l'escarpa i les cantonades.
Aquesta fortificació o línia avançada de fortificacions, erigida amb forma atalussada i feta amb pedra i argamassa i destinada a la col·locació de peces d'artilleria, també s'anomena segona línia. Com la primera línia, del segle xvi, unia els diferents baluards.

## Història

A inicis del segle xviii es portà a terme una remodelació del sistema general de fortificacions de Tarragona. La remodelació fou dirigida pels anglesos i austríacs en el marc de la Guerra de Successió.
El seu objectiu primordial fou la remodelació de la falsa braga i la creació d'un circuit exterior continu de fortificacions que protegís tot l'arc nord-oriental de la ciutat. Es tractava d'una successió de fortins avançats amb terraplens, camins oberts i tot el que conforma una fortificació moderna.
La construcció d'aquestes fortificacions nord-orientals, unides a les que poc abans s'havien començat a erigir per l'oest i pel sud, acabava per formar un heterogeni cinturó fortificat que encerclava tota la banda terrestre de la ciutat.
Durant el segle xix fou utilitzat sobretot en el setge i defensa de Tarragona durant la Guerra del Francès (1811).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Fortí Sant Jordi». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* ↑ «Fortí de Sant Jordi». Fitxes zona e (Llevant-sud A-7) - Volum V. Catàleg de béns a protegir - patrimoni cultural. pla d'ordenació urbanística municipal de Tarragona pp.31-32. Ajuntament de Tarragona, 01-01-2011. [Consulta: 19 abril 2013].
# Font de Sant Isidre

«Font de Sant Isidre» té aquests significats:
* Font de Sant Isidre (Alp), font d'Alp (Baixa Cerdanya)
* Font de Sant Isidre (Cabanes), font de Cabanes (Alt Empordà)
* Font de Sant Isidre (Erinyà), font de la Conca de Dalt (Pallars Jussà)
* Font de Sant Isidre (Solsona), font de Solsona (Solsonès)
# Frank James

Frank James (Clay County, Missouri, 19 de gener de 1843 - Kearney, 18 de febrer de 1915) fou un guerriller i bandoler sudista. Era germà de Jesse James, i començà amb ell com a membre dels guerrillers sudistes Quantrill Riders i participà en la massacre de Lawrence, però el 1865 organitzà amb el seu germà i els germans Younger una banda que es va fer famosa pels atracaments a bancs i trens, així com els enfrontaments contra els detectius de l'Agència Nacional de Detectius Pinkerton. Després de la mort del seu germà el 1882, es va entregar. Fou jutjat a diversos estats i declarat no culpable, i aleshores tornà a la seva granja, on va morir sense ser molestat d'un atac de cor.

## Referències

* ↑ Yeatman, Ted P. Frank and Jesse James: The Story Behind the Legend (en anglès). Cumberland House Publishing, 2000, p. 30–45. ISBN 1-58182-325-8.
* ↑ «Jesse James and Frank James». Encyclopædia Britannica [Consulta: 7 octubre 2017].
* ↑ 200 Texas Outlaws and Lawmen, 1835-1935. Pelican Publishing, 29 de febrer de 2008, p. 135–136. ISBN 978-1-4556-0005-2 [Consulta: 7 octubre 2017].
* ↑ Appel, Phyllis. The Missouri Connection: Profiles of the Famous and Infamous. Graystone Enterprises LLC, 21 de maig de 2010, p. 112–115. ISBN 978-0-9845381-0-2 [Consulta: 7 octubre 2017].

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia Arxivat 2008-09-25 a Wayback Machine.
# France 24

France 24 és un canal d'informació que vol donar la lectura francòfona de l'actualitat mundial. El projecte neix d'un acord entre el grup d'emissores públiques France Télévisions i el canal privat TF1. El primer hi aporta el major nombre de mitjans tècnics, professionals i corresponsalies, mentre que el segon hi aporta el capital.
L'emissora té dues versions: en francès i en anglès. La programació, però, és idèntica, tant en l'estructura, el text i les imatges. La programació és similar a altres cadenes d'informació, com la CNN, amb butlletins de notícies, entrevistes, reportatges i espais temàtics. A més, les principals informacions, apareixen resumides i sobreimpressionades en forma de tickers.
La cadena té en projecte pel 2009 una tercera versió en àrab i, més endavant, també vol emetre en espanyol. La direcció, per tant, vol que França recuperi el paper líder en l'àmbit diplomàtic mundial.
A França, el canal no emet en analògic (ni en la versió digital: TNT), només en cable i satèl·lit. La decisió respon a la pressió exercida per la privada TFI, que té a França una cadena filla d'informació: La Chaîne Info.

## Enllaços externs

* Lloc Oficial en francès
** Lloc Oficial en castellà
** Lloc Oficial en anglès
# Forn Martin-Siemens

El forn Martin-Siemens o forn de foc obert és utilitzat per a la producció d'acer és qualsevol dels diversos tipus de forn industrial en què l'excés de carboni i altres impureses es cremen de ferro brut per produir acer. Com que l'acer és difícil de fabricar a causa del seu alt punt de fusió, els combustibles i els forns normals eren insuficients per a la producció massiva d'acer, i el tipus de forn de foc obert va ser una de les diverses tecnologies desenvolupades al segle XIX per superar aquesta dificultat. En comparació amb el procés Bessemer, que va desplaçar, els seus principals avantatges van ser que no exposava l'acer a un excés de nitrogen (que faria que l'acer es tornés trencadís), era més fàcil de controlar i permetia la fusió i refinat de grans quantitats de ferralla de ferro i acer.
El forn de foc obert va ser desenvolupat per primera vegada per l'enginyer alemany Carl Wilhelm Siemens. L'any 1865, l'enginyer francès Pierre-Émile Martin va treure una llicència de Siemens i va aplicar per primera vegada el seu forn regeneratiu per fabricar acer. El seu procés era conegut com el procés Siemens-Martin, i el forn com un forn "de foc obert". La majoria dels forns de foc obert es van tancar a principis de la dècada de 1990, sobretot a causa del seu funcionament lent, sent substituïts pel forn bàsic d'oxigen o forn d'arc elèctric.
Mentre que el primer exemple de fabricació d'acer oberta fa uns 2000 anys en la cultura del poble Haya, a l'actual Tanzània, i a Europa a la farga catalana, inventada a Catalunya al segle VIII, és habitual. limitar el terme a determinats processos siderúrgics del segle xix i posteriors, excloent així de la seva aplicació les floridures (inclosa la farga catalana), les fargues de gales i els forns d'acer.

## Referències

* ↑ K. Barraclough, Steelmaking 1850-1900 (Institute of Metals, London 1990), 137-203.
* 1 2 Philippe Mioche, « Et l'acier créa l'Europe », Matériaux pour l'histoire de notre temps, vol. 47, 1997, p. 29-36
* ↑ Avery, Donald; Schmidt, Peter «Complex Iron Smelting and Prehistoric Culture in Tanzania». Science, 201, 4361, 1978, pàg. 1085–1089. ISSN: 0036-8075. JSTOR: 1746308.
# Frassinetto

Frassinetto (arpità Frasinei, piemontès Frassinèj) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 287 habitants. Està situat a la Vall Soana, una de les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb els municipis de Borgiallo, Castelnuovo Nigra, Chiesanuova, Ingria, Pont-Canavese i Traversella.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Bartolomeo Carlo Truffa | Llista cívica |
# Fratafernes (sàtrapa)

Fratafernes (Phrataphernes, Φραταφέρνης) fou un noble persa governador provincial (sàtrapa) sota Darios III de Pèrsia.
Quan es va produir la invasió macedònia, Fratafernes es va unir a les tropes reials amb els contingents de la seva satrapia de Pàrtia i Hircània abans de la batalla d'Arbela (331 aC). Després de la derrota va acompanyar al rei en la fugida i a la mort del rei es va rendir voluntàriament a Alexandre el Gran, que el va confirmar en els seus governs.
Va ajudar els macedonis, juntament amb Caranos, contra Satibarzanes de Sogdiana. Després es va unir al rei a Zariaspa (328 aC). A l'hivern del 328 al 327 aC fou enviat contra el sàtrapa dels mardis i tapuis, al qual va fer presoner, i després fou executar. Després es va reunir amb Alexandre a l'Índia poc abans de la victòria sobre Poros, i llavors va retornar a la seva satrapia des d'on va enviar el seu fill Farasmanes amb una gran caravana d'aprovisionament per l'exèrcit del rei en el seu camí per Gedròsia.
A la mort d'Alexandre va conservar el seu govern, però sembla que ja era mort a la partició de Triparadisos (321 aC) i la satrapia fou donada a Filip, anteriorment governador de Sogdiana.