OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Falasarna

Falasarna o Phalasarna (en grec antic Φαλάσαρνα) va ser una ciutat de Creta al nord-oest de l'illa, una mica al sud del cap Coricos (actualment, al municipi de Kíssamos).
Dicearc de Messana explica que tenia un port tancat i un temple dedicat a Àrtemis, o més probablement a Britomartis, ja que portava l'epítet de Dictinna, "la noia de la xarxa", una nimfa companya d'Àrtemis nascuda a Creta. Estrabó diu que Falasarna era el port de l'antiga ciutat de Polirrènia, de la que distava 60 estadis. Escílax de Carianda diu que hi havia un dia de navegació a vela fins a Lacedemònia, i que era la primera ciutat que es trobava a l'oest de l'illa.
Segons Polibi, la ciutat va ser ocupada una vegada per Cidònia, però els romans els la van arrabassar i van obligar-los a deixar la ciutat.
Hi ha restes considerables de les muralles de Falasarna. En un bon estat de conservació hi ha les de la banda nord, on sembla que arribaven fins al mar. Un petit promontori era ocupat per l'acròpoli. Hi ha altres restes, la més curiosa és una immensa cadira de pedra tallada a la roca, probablement dedicada a una divinitat, potser Àrtemis. Molt a prop hi ha com unes 30 tombes excavades a la roca.
Actualment, Falasarna és una zona agrícola de camps d'oliveres i d'horts de tomaqueres, però és més coneguda per la seva llarga platja de sorra fina que visiten els turistes de Khanià i estrangers.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Phalasarna». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 14 gener 2021].
# Falatin

Falatin (en francès Felletin) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. És la capçalera del cantó del seu nom.
La seva població al cens de 1999 era de 1.892 habitants. Està integrada a la Communauté de communes d'Aubusson-Felletin.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2278 | 2291 | 2196 | 1985 | 1892 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2009 | Michel Pinton | Divers droite |
| 2009- | Renée Nicoux | PS |

## Agermanaments

* Schladming

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Chrysiptera giti

Chrysiptera giti és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes que es troba a Indonèsia. Els mascles poden assolir els 3,6 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R. & Erdmann, M.V. 2008. A new species of damselfish (Pomacentridae) from western New Guinea and the Togean Islands, Indonesia. aqua International Journal of Ichthyology, 13 (3-4): 171-178.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chrysiptera galba

Chrysiptera galba és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chrysiptera hemicyanea

Chrysiptera hemicyanea és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est de l'Índic i a Indonèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R. 1991: Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 pp.
* Carpenter, K.E. & V.H. Niem 2001: Species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the western central Pacific. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). FAO, Roma, Itàlia.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Weber, M. 1913: Die Fische der Siboga-Expedition. E. J. Brill, Leiden. Die Fische der Siboga-Expedition.: i-xii + 1-710, Pls. 1-12.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Società di Ginnastica e Scherma Fortitudo Roma

La Società di Ginnastica e Scherma Fortitudo fou un club de futbol de la ciutat de Roma (Itàlia).

## Història

El club va ser fundat el 8 de desembre de 1908. Els colors del club eren el vermell i el blau, i lluïa el símbol de la lloba capitolina a la seva samarreta. Els seus seguidors eren principalment del barri de Rione Borgo, on el club tenia la seu. Fou fundat per frares de Nostra Signora della Misericordia i la major part dels seus dirigents eren religiosos, on destacà la figura de Fra' Porfirio Ciprari.
Es classificà per la final de l'scudetto el 1922 però fou derrotat per la Pro Vercelli a la final (0-3 a l'anada i 2-5 a la tornada). El 1926 va absorbir la Pro Roma, adoptant el nom de Società Fascista Fortitudo Pro Roma. L'any 1927 es fusionà amb l'Alba i el Roman naixent l'AS Roma.
El jugador més important de la història del club fou Attilio Ferraris IV.

## Cronologia

* 1908 - Neix la Società Ginnastica Sportiva Fortitudo.
* 1910 - 4t al Campionat Romà.
* 1911 - No inscrit al Campionat Romà.
* 1911-12 - 6è al Campionat Romà de tercera categoria.
* 1912-13 - Campionat del Laci de promoció: ascendit a primera categoria.
* 1913-14 - 4t al grup del Laci de primera categoria.
* 1914-15 - 4t al grup del Laci de primera categoria.
* 1919-20 - Finalista de la Lliga Sud (a Bolonya, 13 de juny de 1920, Livorno - Fortitudo 3-2).
* 1920-21 - 2n a la semifinal de la Lliga Sud.
* 1921-22 - Campió de la Lliga Sud, derrotat a la final nacional (a Roma, 11 de juny de 1922, Fortitudo - Pro Vercelli 0-3; a Vercelli, 18 de juny de 1922, Pro Vercelli - Fortitudo 5-2).
* 1922-23 - 3r al grup del Laci de Primera Divisió.
* 1923-24 - 3r al grup del Laci de Primera Divisió.
* 1924-25 - 3r al grup del Laci de Primera Divisió.
* 1925-26 - 2n al grup semifinal de la Lliga Sud.
* 1926 - Fusió amb la Pro Roma.
* 1926-27 - Fortitudo Pro Roma 10è al grup B de la Divisió Nacional.
* 1927 - Fusió amb Alba Audace i Roman, naixent l'AS Roma.
Resultats a la màxima categoria :
| Temp | J | G | E | P | GF | GC | DG | Pt |
| 10 | 140 | 79 | 15 | 46 | 321 | 217 | +104 | 173 |
Temp = Temporades; J= Partits jugats; G = Partits guanyats; E = Partits empatats; P = Partits perduts; GF = Gols a favor; GC = Gols en contra; DG = Diferència de gols; Pt = Punts

## Palmarès

* Campionat de la Lliga Sud:
** 1922

## Referències

* ↑ http://iltempo.ilsole24ore.com/sport/2008/12/15/964774-cento_anni_della_fortitudo_celebrati_testo_unico.shtml Arxivat 2012-07-11 at Archive.is
* ↑ http://www.asromaultras.it/storia.html Arxivat 2008-12-17 a Wayback Machine.
* ↑ laziowiki.org Arxivat 2014-07-10 a Wayback Machine. - Storia del Campionato Romano di III Categoria 1912
# Catifa persa

La catifa persa (persa: فرش, farsh, que significa ‘estendre’; de vegades, قالی, qālī) és una part essencial de la cultura Persa. La confecció de catifes data de la Pèrsia antiga. El 2008, Iran exportà catifes per valor de 420 milions de dolars el 30% del mecat mundial de catifes. S'estima que a l'Iran hi ha 1,2 milions de persones que elaboren catifes. Iran exporta a més de 100 països. El país produeix al voltant de cinc milions de metres quadrats de catifes cada any i el 80% s'exporta. En els anys recents Iran té la competència d'altres països que elaboren imitacions més barates de les catifes iranianes.
Les catifes perses es poden dividir en tres grups; farsh / qāli (més grosses de 6×4 peus), qālicheh (قالیچه, que significa ‘catifa petita’, que amiden 6×4 peus o més petites), i catifes nòmades conegudes com a gelim (گلیم; que inclouen les catifes zilu, زیلو, que significa ‘catifa basta’).

## Materials

La llana, de diversos tipus, és el material més comú per a les catifes perses, però el cotó es fa servir sovint pels fonaments. Las catifes de seda ja es feien servir al segle xvi a Sabzevar i al segle xvii a Kashan i Yazd. La seda és més cara i dura menys, sovint les catifes de seda es disposen en les parets en lloc de cobrir el terra.

## Centres tradicionals de confecció de catifes perses

Els principals centres clàssics de producció de catifes perses estaven a Tabriz (1500–1550), Kashan (1525–1650), Herat (1525–1650), i Kerman (1600–1650).

## Bibliografia

* Essie Sakhai:Persian Rugs And Carpets - The Fabric of Life, Antique Collectors' Club Ltd, Suffolk, England, 2008 ISBN 978-1-85149-507-8
* Essie Sakhai:Oriental Carpets - a buyer's guide, Parkway Editions LTD, London, England, 1995 ISBN 1-898259-15-1
* Essie Sakhai:The Story of Carpets, Random House UK Ltd, London, England, 1991 ISBN 1-85170727-1
* Jenny Housego: Tribal Rugs - An Introduction to the Weaving of the Tribes of Iran, Scorpion Publications, London 1978 ISBN 978-0-905906-05-8
* Ulrich Schurmann: Oriental Carpets, Octopus Books Limited, London 1979 ISBN 0-7064-1017-3
* Ian Bennett: Oriental Rugs, Volume One: Caucasian, Oriental Textile Press Ltd, England, 1981 ISBN 0-902028-58-8
* Jan David Winitz: The Guide to Purchasing an Oriental Rug, The Breema Rug Study Society & Dennis Anderson Photo-Publishing, Oakland, 1984 ISBN 0-930021-002
* Andrew Middleton: Rugs & Carpets: Techniques, Traditions & Designs, Mitchell Beazley, London 1996 ISBN 1-85732-634-2
* Ulrich Schurmann: Caucasian Rugs, Washington International Associates, Accokeek, Maryland, 1974 ISBN 0-915036-00-2
* James D. Burns: Visions of Nature: The Antique Weavings of Persia, Umbrage Editions, Iceland, 2010 ISBN 978-1-884167-23-2

## Referències

* ↑ Nouri-Zadeh, Sh., Persian Carpet; The Beautiful Picture of Art in History.
* 1 2 Savory, R., Carpets,(Encyclopaedia Iranica); accessed January 30, 2007.
* ↑ Iran-daily.com
* ↑ FT.com
* ↑ «Presstv.com». Arxivat de l'original el 2011-05-01. [Consulta: 22 gener 2015].
* 1 2 «Presstv.com». Arxivat de l'original el 2010-08-26. [Consulta: 22 gener 2015].

## Enllaços externs
### Videos

* Persian Rugs - Part I Part II Part III (PressTV documentary)
# Stewart (cràter)

Stewart és un petit cràter d'impacte situat al nord-est del Mare Spumans, un petit mar lunar proper al terminador est de la Lluna. Es troba al nord del cràter Pomortsev, i al sud-oest del cràter inundat de lava Dubyago.
* Localització de Stewart (inferior dreta de la imatge)
* Imatge de la missió Lunar Orbiter 4
Stewart va ser designat prèviament Dubyago Q, abans que la UAI li assignés el seu nom actual. És un cràter circular amb una vora exterior baixa i un sòl interior sense trets destacables.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Steward Macpherson

Charles) Stewart Macpherson (Liverpool, 29 de març, 1865 - Londres, 27 de març, 1941), va ser un músic anglès d'origen escocès.
Stewart Macpherson va estudiar a la Royal Academy of Music de Londres. Va ser alumne del compositor Walter Macfarren. El 1887, es va incorporar al personal de la "RAM" i va ensenyar harmonia i composició. Va fundar l'Associació de Professors de Música l'any 1908, i en va ser president fins al 1923. De 1925 a 1927, va ser degà de la Facultat de Música de la Universitat de Londres. Entre els seus alumnes destacats hi havia el violinista John Waterhouse i la violinista i compositora Susan Spain-Dunk.
Macpherson va ser principalment un educador musical, i és recordat per llibres de text com "Practical Harmony" (1894), "Form in Music" (1908) i "Melody and Harmony" (1920) També compositor, pianista i director coral i orquestral en el seu anterior anys, Macpherson va escriure una Simfonia en Do (1880), una Missa en Re (1898) i un Concert a la fantasia per a violí i orquestra (1904). Macpherson va guanyar la Medalla Charles Lucas per a la composició el 1884. Va ser nomenat director de la "Westminster Orchestral Society" el 1885, càrrec on va romandre durant diversos anys.
Va morir a Londres el 27 de març de 1941, als 75 anys.

## Escrits

* Practical Harmony (1894)
* Practical Counterpoint (1900)
* The Rudiments of Music (1903)
* Questions and Exercises upon the Rudiments of Music (1907)
* Form in Music (1908)
* Music and its Appreciation (1910)
* The Appreciative Aspects of Music-Study (1910)
* Studies in Phrasing and Form (1911)
* Modern Ideas in the Teaching of Harmony (1912)
* Aural Culture based upon Musical Appreciation (1912–1921, amb Ernest Read)
* Ear-Training and the Teaching of the Minor Mode (1913)
* The Musical Education of the Child (1915)
* Melody and Harmony (1920)
* The Appreciation Class (1923)
* Studies in the Art of Counterpoint (1928)
* A Simple Introduction to the Principles of Tonality (1929)
* A Commentary on ... the Forty-Eight Preludes and Fugues (Das Wohltemperirte Klavier) of Johann Sebastian Bach (1934–1937)
* Cameos of Musical History (1937)

## Referències

* ↑ Shaw, Watkins (2001). "Macpherson, (Charles) Stewart". Grove Music Online (8th ed.). Oxford University Press. doi:10.1093/gmo/9781561592630.article.17377. ISBN 978-1-56159-263-0.
* ↑ Scholes, Percy A. (June 1941). "Stewart Macpherson". The Musical Times (obituary). 82 (1180): 239–240. JSTOR 922394.
* ↑ "Who's Who?". Musical Standard. Vol. 9, no. 227. 7 May 1898. p. 296.
# Flora (mitologia)

Flora era la potència vegetativa que feia florir els arbres, i d'aquí passà a presidir tot allò que floria. Es representa com una jove coronada de flors i que sosté poms de flors a les mans. El seu equivalent a la mitologia grega era Cloris.
La llegenda diu que va ser introduïda a Roma juntament amb altres divinitats sabines per Titus Taci. Era honorada arreu d'Itàlia, tant per pobles llatins com no llatins; els sabins fins i tot li varen consagrar un mes, el corresponent a l'abril romà.
A Roma tenia un sacerdot particular, un dels dotze flamines menors que es consideraven instituïts per Numa Pompili. En el seu honor se celebraven les Floràlia, jocs en què hi participaven les cortesanes.
Ovidi la fa protagonista d'una llegenda tal vegada invenció seva: un dia de primavera Zèfir (déu dels vents) la va veure passejant pels camps, se n'enamorà i la va raptar, tot i que després va celebrar convenientment el matrimoni. En recompensa, i per l'amor que sentia, li va concedir el do de regnar sobre les flors (tant les de jardins com les dels camps de cultiu). Ella va donar als homes la mel i innumerables llavors de flors. Segurament Ovidi es va basar en el rapte d'Oritia per Bòreas.
Un altre aspecte llegendari també relatat per Ovidi la lliga al naixement de Mart: Juno, que estava molesta pel naixement de Minerva, sorgida directament del cap de Júpiter, va voler concebre un fill sense haver de copular amb una entitat masculina. Va demanar ajuda a Flora qui li va donar una flor que amb un simple contacte era capaç de fecundar una dona. Així Juno va poder donar a llum el déu que dona nom al primer mes de la primavera.
En l'àmbit artístic hi ha representacions d'aquesta deessa a la Flora Farnese del Museu de Nàpols i en el relleu de Carpeaux, El Triomf de Flora, al Petit Palais de París.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 205. ISBN 9788496061972.

## Enllaços externs

* http://www.thaliatook.com/OGOD/flora.html
Viccionari
# Flora (revista)

Flora, (abreujat Flora), va ser una revista il·lustrada amb descripcions botàniques que va ser editada per la Societat Botànica Regensburgische i es va publicar entre els anys 1818 i 1965, durant els quals es van editar 155 números. Es va editar amb el nom de Flora; oder, (allgemeine) botanische Zeitung. Regensburg, Jena. Va ser reemplaçada el 1965 per Flora, B.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# Fatma Şahin

Fatma Șahin (Gaziantep, 20 de juny de 1966) és una enginyera i política turca. El 6 de juliol de 2011 va ser nomenada ministra de Política Familiar i Social al tercer gabinet d'Erdoğan.
Nascuda a Gaziantep, filla de Mustafa i Perihan Şahin, es formà en enginyeria química a la Universitat Tècnica d'Istanbul. Fatma Șahin va treballar com a enginyer i gerent en la indústria tèxtil.
Va entrar en política juntament amb el seu marit İzzet Şahin i va cofundar el Partit de la Justícia i el Desenvolupament. Participant activament en l'organització provincial, va ser triada tres vegades diputada per la seva ciutat natal. Ha estat la primera dona membre del parlament turc elegida a la província i a la regió del sud-est d'Anatòlia. Fatma Șahin va ser la presidenta de la branca femenina del seu partit.
Després de les eleccions generals de 2011, es va convertir en l'única ministra femenina del tercer govern del primer ministre Recep Tayyip Erdoğan. Va ser reemplaçada per Ayşenur İslam el 25 de desembre de 2013 en una remodelació del govern.
Com a resultat de les eleccions locals de 2014, Şahin va ser elegida la primera alcaldessa de Gaziantep i va revalidar el càrrec el març del 2019.

## Referències

* 1 2 Ortiz de Zárate, Roberto. «Fatma Sahin». Centre d'Estudis i Documentació Internacionals a Barcelona (CIDOB). [Consulta: 13 febrer 2020].
* ↑ «Fatma Şahin». Smart Cities Week. Arxivat de l'original el 13 de febrer 2020. [Consulta: 13 febrer 2020].
* ↑ «Fatma Şahin». Türkiye Büyük Millet Meclisi Resmi İnternet Sitesi [Consulta: 13 febrer 2020].
* 1 2 Kaya, Ahmet «'Fatma Bacı' kabinenin tek kadın bakanı oldu 'Fatma Bacı' kabinenin tek kadın bakanı oldu». Radikal, 06-07-2011 [Consulta: 13 febrer 2020].
* ↑ «Gaziantep Mayor Fatma Şahin becomes first woman to chair Turkish municipality union». Hurriyet Daily News, 10-05-2018 [Consulta: 13 febrer 2020].
* ↑ Zorlu, Faruk «Cuatro mujeres fueron elegidas como alcaldesas en Turquía». Agencia Anadolu, 03-04-2019 [Consulta: 13 febrer 2020].
# Fotogramas de Plata 1973

El lliurament dels 24è Premis Fotogramas de Plata, corresponents a l'any 1973, lliurats per la revista espanyola especialitzada en cinema Fotogramas, va tenir lloc el 30 de gener de 1974 a Barcelona.

## Candidatures
### Millor intèrpret de cinema espanyol

| Intèrpret | Pel·lícula | Resultat |
| Ana Torrent | El espíritu de la colmena | Guanyadora |

### Millor intèrpret de cinema estranger

| Actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Woody Allen | Play It Again, Sam | Guanyadora |

### Millor intèrpret de televisió

| Intèrprete | Sèrie de televisió | Resultat |
| Fernando Fernán Gómez | Juan soldado | Guanyador |

### Millor intèrpret de teatre

| Intèrpret | Muntatge | Resultat |
| Els Joglars | Mary d'Ous | Guanyador |

### Millor activitat musical

| Intèrpret | Resultat |
| Toti Soler | Guanyador |

## Referències

* ↑ Fotogramas de Plata 1973 Unos premios que evolucionan con el mismo espectáculo a La Vanguardia, 1 de febrer de 1974
* ↑ Portada de la revista Fotogramas, n. 1321, de febrer de 1974, a www.todocoleccion.net

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1973
* 18a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Enllaços externs

* Consulta dels Fotogramas de Plata de l'any a l'IMDB
# Sommerstorf

Sommerstorf és un llogaret del municipi de Grabowhöfe en el districte Landkreis Mecklenburgische Seenplatte, uns 14 quilòmetres al nord de Waren (Müritz) al land de Mecklenburg-Pomerània Occidental. El poble té al voltant de 80 habitants.

## Història

La zona de Sommerstorf estava ja poblada a l'edat de bronze, com ho testimonien documents megalítics en el seu entorn. El poble consta esmentat per primera vegada el 1289 i, abans de la Guerra dels Trenta Anys, va tenir la seva pròpia parròquia, fins que va quedar unit al municipi de Vielist .

## Edificis

És remarcable la seva església (Dorfkirche Sommerstorf), un edifici gòtic de maons sobre una base de pedra, que es remunta als volts de l'any 1300, amb un campanar i un porxo de l'inici del {{segle|XV}}.

## Personalitats

El poeta i traductor d'Homer a l'alemany, Johann HeinrichVoß hi va néixer el 20 de febrer de 1751. La seva casa natal és ara el pub Zum Hufschmied.
# Suliom

Suliom (en rus: Сулём) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 68 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский». Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Cisterna di Latina

Cisterna di Latina és un municipi italià, situat a la regió del Laci i a la província de Latina. L'any 2005 tenia 33.288 habitants.

## Referències

* ↑ «Cisterna di Latina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.