OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edifici al carrer de Vic, 12 (Caldes de Montbui)

És un edifici al carrer de Vic, 12 és una obra de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa i dos pisos amb teulada a dues vessants de teula àrab. No hi ha cap ordre en la disposició de les obertures a la façana. a la planta baixa hi ha la porta amb una llinda de fusta i els brancals de pedra; una de les pedres té la data 1612 i les pedres dels angles superiors són arrodonides. A les altres plantes hi ha un sol forat per cada alçada i són de petites dimensions.

## Història

Aquest edifici està situat al mig del nucli antic de Caldes, en el carrer de Vic, una de les zones més monumentals i de gran valor històric i artístic de la vila. És molt probable que juntament amb la casa del costat formessin un sol edifici.

## Referències

* 1 2 3 «Edifici al carrer de Vic, 12». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Maclurolyra

Maclurolyra és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Maclurolyra tecta C. E. Calderon et Soderstr.
# Macrourus carinatus

Macrourus carinatus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 100 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix marí d'aigües profundes que viu entre 200-1200 m de fondària, tot i que, normalment ho fa entre 500-800.

## Distribució geogràfica

Es troba a les aigües temperades i subantàrtiques d'ambdós vessants de Sud-amèrica, les Illes Malvines, Sud-àfrica, les Illes Crozet i Nova Zelanda.

## Longevitat

Pot arribar a viure 19 anys.

## Interès comercial

L'Argentina exporta aquesta espècie als Estats Units.

## Referències

* ↑ «Macrourus carinatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Zakharov, G.P., A.V. Baravanov, M.P. Konstantinova, V.V. Konstantinov i V.A. Khvichia, 1988. Algunos resultados de las investigaciones soviéticas de los recursos pesqueros en el Atlántico Sud-occidental. Resúmenes de trabajos de investigación correspondientes al Quinto Simposio Científico. Com. Téc. Mix. Fr. Mar. Montevideo. 19 p.
* ↑ Iwamoto, T. i E. Anderson, 1994. Review of the grenadiers (Teleostei: Gadiformes) of southern Africa, with descriptions of four new species. Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. (61):1-28.
* ↑ Duhamel, G., 1997. L'ichtyofaune des îles australes françaises de l'océan Indien. Cybium 21(1) suppl.: 147-168.
* ↑ Cousseau, M.B., 1993. Las especies del orden gadiformes del Atlántico sudamericano comprendido entre 34° y 55°S y relación con las de otras áreas. Frente Marit. 13, Sec. A:7-108.
* ↑ Iwamoto, T., 1990. Macrouridae. p. 192-206. A O. Gon i P.C. Heemstra (eds.). Fishes of the Southern Ocean. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
# Marc Giró i Costa

Marc Giró i Costa (Barcelona, 18 de setembre de 1974) és un historiador de l'art i periodista català especialitzat en moda i estil.
Va llicenciar-se en història de l'art per la Universitat de Barcelona. Durant disset anys ha estat l'editor de moda de la revista Marie Claire, feina que ha combinat amb col·laboracions a programes de televisió com Les 1000 i una (TV3) presentat per Jordi González, Està passant (TV3) presentat per Toni Soler, Zapeando (La Sexta) presentat per Frank Blanco, En el aire (La Sexta) amb Andreu Buenafuente, Divendres (TV3) presentat per Xavi Coral i Helena García Melero i Espejo público (Antena 3) amb Susanna Griso. Des de 2019 presenta el programa Vostè primer a RAC1.
L'any 2016 va obtenir el Premi Bones Pràctiques de Comunicació no Sexista de l'Associació de Dones Periodistes de Catalunya, per la iniciativa d'introduir continguts feministes en clau d'humor en programes audiovisuals.
El Cap d'Any 2020-2021 va presentar les campanades a RAC1 en un especial emès des de la Casa Vicens.
El 2022 va ser reconegut amb el Memorial Pere Rodeja, atorgat pel Gremi de Llibreters de Catalunya.
Actualment presenta el late night show de RTVE Play dirigit per la seva parella Santi Villas i Rebeca Rodríguez, "Late Xou con Marc Giró" els dilluns per la nit. També per La 2 de TVE després del Cinema Classic els mateix dia. Anteriorment, l'havia presentat en català sota el nom de "Latexou" els diumenges a la nit a La 1 de Televisió Espanyola i RTVE Catalunya.

## Referències

* 1 2 «RAC1 fitxa Marc Giró per a la franja del migdia». Grupo Godó, 26-07-2019. [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ «Marc Giró: «El gran problema de Ciutadans és que són molt mals actors»». NacióDigital. [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ «Guanyadores i guanyadors dels Premis de Comunicació No Sexista 2016». Dones. Revista digital, 18-11-2016. Arxivat de l'original el 2021-01-28. [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ «RAC1 acomiadarà el 2020 amb un especial des de la Casa Vicens». Ara, 31-12-2020, p. 50.
* ↑ «La Llibreria Etcètera i el periodista Marc Giró, guanyadors del XI Memorial Pere Rodeja». 324.cat, 22-02-2022. [Consulta: 22 febrer 2022].
# Marc Gomez

Marc Gomez (Rennes, 10 de setembre de 1954) és un ciclista francès, ja retirat, que fou professional entre 1982 i 1989.
Els seus èxits esportius més importants foren la victòria a la Milà-San Remo de 1982, després d'una llarga escapada en companyia d'Alain Bondue i les tres etapes guanyades a la Volta a Espanya. En aquesta darrera prova el 1982 guanyà el pròleg a Santiago de Compostel·la i fou líder durant cinc etapes i el 1986 guanyà dues etapes, a banda de liderar la prova durant quatre etapes.
Avui dia, una cursa esportiva, organitzada cada any, porta el seu nom.

## Palmarès

* 1978
** 1r als Boucles de la Mayenne
* 1979
** 1r a la Bordeus-Saintes
* 1981
** 1r a la Bordeus-Saintes
* 1982
** 1r a la Milà-Sanremo
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
** 1r del Premi de Camors
** 1r del Premi de Langolen
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Armòrica
* 1983
** Campió de França en ruta
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Aude
* 1984
** 1r a Lanester
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 1985
** 1r de la Volta a Suècia i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Tour del Llemosí
* 1986
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Armòrica
* 1987
** 1r del Premi de Zamora
* 1988
** 1r de la Bordeus-Cauderan
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Comunitat Valenciana
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal

## Resultats a les Grans Voltes
### Resultats al Tour de França

* 1982. 71è de la classificació general
* 1983. Abandona (4a etapa)
* 1985. 99è de la classificació general
* 1986. 123è de la classificació general
* 1987. 79è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1982. 35è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. Porta el mallot groc 5 etapes
* 1986. 74è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes. Porta el mallot groc 4 etapes
* 1988. 66è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1985. 76è de la classificació general

## Referències

* ↑ «GOMEZ Marc». [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Marc GOMEZ» (en italià). [Consulta: 10 febrer 2024].
* ↑ «Rando Sportive La Marc Gomez, Bretagne (Francia)» (en anglès). [Consulta: 10 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Marc Gomez a www.cyclebase.nl
* Fitxa de Marc Gomez a sitiodeciclismo.net
# Mario Inchausti Goitia

Mario Inchausti Goitia (Santa Clara, 3 de juny de 1915 - Saragossa, 2 de maig de 2006) fou un futbolista hispano-cubà de les dècades de 1930 i 1940.
Pel que fa a clubs, destacà a Reial Saragossa, Reial Betis I Reial Madrid CF.

## Referències

* ↑ Mario Inchausti Goitia a BDFutbol
* ↑ Síntesis Biográfica - EcuRed (castellà)
* ↑ «Mario Inchausti, un portero maltratado por las lesiones» (en castellà). El Mundo, 06-05-2006. [Consulta: 16 octubre 2008].
# Marcus Culey

Marcus Culey (Sydney, 15 de novembre de 1993) és un ciclista australià. Professional des del 2017, actualment militant a l'equip St. George Continental.

## Palmarès

* 2017
** 1r al Tour de Moluques i vencedor d'una etapa
* 2018
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Ijen
* 2019
** 1r al Tour de Selangor i vencedor de 4 etapes
** Vencedor d'una etapa al Tour de Langkawi
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Indonèsia

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Marco Abreu

Marco Abreu (Lubango, 8 de desembre de 1974) és un exfutbolista angolès de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Angola.
Pel que fa a clubs, destacà a Académico de Viseu FC, C.F. União, C.D. Trofense, Varzim SC, S.C. Covilhã, A.D. Ovarense, S.C. Olhanense, Portimonense S.C. i S.C. Espinho.

## Referències

* ↑ «Angola announce World Cup squad». BBC Sport, 14-05-2006. [Consulta: 15 juny 2018].
* ↑ «Perfil a foradejogo». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 20 març 2020].
* ↑ Marco Abreu a National-Football-Teams.com (anglès)
# Martin Dobrizhoffer

Martin Dobrizhoffer (7 de setembre de 1717, Graz - † 17 de juliol de 1791, Àustria) fou un missioner austríac de la Companyia de Jesús.
Va entrar a la Companyia el 1736 i el 1749 fou enviat al Paraguai, on treballà divuit anys. El 1763, després d'ajudar altres destinacions de l'organització jesuítica, fou encarregat de fundar una nova reducció entre els abipons, la quarta, sobre el riu Paraguai.
Fou un erudit coneixedor de la llengua dels abipons, la qual dominà amb el temps. De tornada a Europa després de l'expulsió dels jesuïtes a l'Amèrica del Sud, s'instal·là a Viena i mantingué una amistat amb Maria Teresa. Sobrevisqué l'extinció del seu orde i compongué la història de la seva missió, publicada el 1784 en dues edicions, una en alemany i una altra en llatí amb el títol Historia de Abiponibus equestri, bellicosaque Paraquariae natione.
# Markadougou

Markadougou era una regió de població bambara situada a l'est i sud de Ségou. A l'esquerra del riu Níger l'anomenat petit Markadougou estava situat al nord i est de Sansanding (aquesta ciutat no en formava part). El gran Markadougou, considerada la regió d'origen dels soninkes, estava situat a l'altra banda del riu, des de Markala cap a l'est fins més enllà del riu Bani incloent les terres bambares d'aquesta acostant-se pel nord cap a Djenné, pel sud fins al riu Bani i pel sud-est s'estenia almenys fins a Touba. L'autoritat a la regió corresponia a l'almamy de Touba, ciutat situada a uns 50 km al sud-est de San ciutat que no formava part de l'imamat.
L'almamy, que era feudatari del sobirà tuculor de Ségou, es va sotmetre a França després de la conquesta de Ségou pels francesos el 1890.

## Referències

* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899)" pel Tinent Gatelet
# Markaz Dawa-Wal-Irshad

Markaz Dawa-Wal-Irshad (مرکز داوہ الارشاد) és una organització política del Pakistan
El markaz (centre de pregàries) es va establir a Muridke, prop de Lahore, pel professor Hafiz Muhammad Saeed i el seu col·lega Zafar Iqbal, vers el 1988. El 1990 va establir Lashkar-e-Toiba com a branca armada, però després de l'11 de setembre del 2001, en ser considerada Lashkar-e-Toiba grup terrorista, el govern americà va pressionar al del Pakistan per prendre mesures contra Markaz Dawa-Wal-Irshad. Llavors es va fundar una nova organització anomenada Jamat-ud-Dawa, que va actuar molt més discretament.
# Maria (filla d'Estilicó)

Maria, en llatí Maria, va ser una dama romana, casada amb Flavi Honori, emperador romà d'Occident.
Era filla d'Estilicó, general i polític romà d'origen vàndal, i magister militum de l'imperi. Claudi Claudià diu que el seu avi era un oficial de cavalleria de l'emperador Valent. Jeroni d'Estridó diu que Estilicó era un "semibàrbar", cosa que fa creure que l'àvia de Maria era romana. La mare de Maria i esposa d'Estilicó era Flàvia Serena, neboda i filla adoptiva de Teodosi el gran.
Maria, cap al mes de febrer de l'any 398 es va casar amb el seu cosí Flavi Honori, fill de Teodosi i de Flaccil·la, quan Honori no tenia encara catorze anys. després de la mort de Teodosi, Honori es converteix en emperador d'Occident, i el seu germà Arcadi en emperador d'Orient. El matrimoni, purament polític, no es va consumar en raó de l'edat dels esposos. Maria, la seva mare Flàvia Serena, i la seva germana Termància es van instal·lar al palau imperial a Roma, mentre que Honori va anar a viure a Milà. L'any 404 Flavi Honori va anar a Roma per prendre possessió del seu cinquè consolat. Tenia llavors vint anys, i sembla que Maria en tenia dinou, però no va passar res entre els esposos. Honori va tornar encara a Roma l'any 407 per al seu sisè consolat, però Maria va morir aquell mateix any encara verge.
La seva germana Termància es va casar llavors amb l'emperador Flavi Honori.

## Referències

* ↑ Bury, J.B.. History of the Later Roman Empire. Nova York: Dover Publications, 1958, p. 76.
* ↑ Claudi Claudià. Elogi d'Estilicó
* ↑ The prosopography of the later Roman empire. Vol. 1 A.D. 260-395. Cambridge: Cambridge Univ. Press, 2006, p. 1020. ISBN 9780521072335.
# Maria Anna Victòria de Savoia

Maria Anna Victòria, princesa de Savoia (París, 11 de setembre de 1686 - Torí, 11 d’octubre de 1763). Filla del Lluís Tomàs de Savoia, príncep de Savoia i comte de Soissons. Hereva del gran patrimoni del príncep Eugeni de Savoia, el malvengué per crear una dot que li permetés casar-se. La mala administració del seu marit, el príncep Josep de Saxònia-Hildburghausen, també contribuí decisivament a l’esgotament del patrimoni.

## Biografia
### Antecedents

El seu pare, Lluís Tomàs de Savoia, era oficial de l'exèrcit francès i estava casat amb Urània de La Cropte de Beauvais, dona de gran bellesa. El rei Lluís XIV de França va voler tenir relacions íntimes amb ella, però davant el seu rebuig, el rei acomiadà el seu marit de l'exèrcit. Sense oportunitats a França, Lluís Tomàs marxà a Àustria el 1699 on per mediació del seu germà, el príncep Eugeni de Savoia, trobà un destí a l'exèrcit imperial austríac. En el setge de Landau el 1702, batalla de la Guerra de Successió Espanyola, Lluís Tomàs morí en combat.

### L'herència familiar

Maria Anna Victòria de Savoia va viure la major part de la seva vida adulta en un convent a Torí. Quan el seu oncle el príncep Eugeni de Savoia morí el 1736 sense haver fet testament, es va formar un comitè per determinar a qui corresponia la molt considerable herència. Aquesta incloïa el Palau Belvedere de Viena, així com una gran col·lecció d’obres art i una magnífica biblioteca. El 1738 el comitè determinà de forma definitiva que Maria Anna Victòria era la familiar més propera i que ella era la legítima hereva.
A la mort d'Eugeni de Savoia, la princesa Maria Anna Victòria tenia 50 anys, no s'havia casat i mai havia conegut el seu oncle. Al principi, ella comença a vendre obres d'art provinents de l'herència per crear una dot suficient que li permetés trobar marit. Per fer l'inventari de les obres d’art i fer el catàleg de la venda contractà a Anton Maria Zanetti el vell, artista i marxant d'art venecià que gaudia de molt bona reputació.
El 17 d'abril de 1738 Maria Anna Victòria es casà amb el príncep Josep de Saxònia-Hildburghausen, setze anys més jove que ella. El marit era famós per la mala administració del seu patrimoni, i les seves necessitats continues de fons també contribuïren a la venda de tota l’herència de Maria Anna Victòria. La parella es va separar el 1752, any en què ella va vendre el Palau Belvedere a Maria Teresa d’Àustria.
Després de la separació, Maria Anna Victòria visqué un temps a França fins que torna a Torí, on va morir el 1763 als 76 anys.

## Referències

* ↑ Henderson, 1964, p. 50.
* 1 2 3 Chakalova, 2021, p. 5.
* ↑ Chakalova, 2021, p. 6.
* ↑ Henderson, 1964, p. 291.

## Bibliografia

* Henderson, Nicholas. Prince Eugen of Savoy, a biography (pdf) (en anglés). Londres: Weidenfeld and Nicolson, 1964.
* Chakalova, Christina Margarete. Artistic Mobility and Cultural transfer: Prince Eugene of Savoy's Beldevere Palace in Imperial Viena (pdf) (en anglés), 2021.
# Martha (Oklahoma)

Martha és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 205 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Martha tenia 205 habitants, 82 habitatges, i 49 famílies. La densitat de població era de 316,6 habitants per km².
Dels 82 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 4,9% dones solteres, i en un 40,2% no eren unitats familiars. En el 37,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,47.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,8% tenia menys de 18 anys, un 12,2% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 11,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 114,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.000 $ i la renda mediana per família de 30.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.389 $ mentre que les dones 13.125 $. La renda per capita de la població era de 9.799 $. Entorn del 24% de les famílies i el 21,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Martha». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Martha». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
Viccionari
# Marquesat de Santa Ana

El Marquesat de Santa Ana és un títol nobiliari espanyol creat el 7 d'abril de 1889 pel rei Alfons XIII a favor de Manuel María de Santa Ana y Rodríguez-Camaleño Matos.

## Marquesos de Santa Ana

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Manuel María de Santa Ana y Rodríguez-Camaleño | 1889- |
| II | Florentina de Santa Ana y Vergara | 1895-1953 |
| III | Lluís Puig-Mauri i Santa Ana | 1953-1958 |
| IV | Ferran Puig-Mauri i Santa Ana | 1960- |
| V | Florentina Serrán Puig-Mauri | 1973- |
| VI | María Florentina Manzanera Serrán | 2008-actual titular |

## Història dels Marquesos de Santa Ana

* Manuel María de Santa Ana y Rodríguez-Camaleño (m. 11 d'octubre de 1894), I marquès de Santa Ana.
* Casat amb Florentina Rodríguez Camaleño. El succeí la filla del seu fill Luis de Santa Ana y Rodríguez Camaleño que es casà amb Micaela Vergara y Marqués, per tant la seva neta:
* Florentina de Santa Ana y Vergara (m. 1953), II Marquesa de Santa Ana.
* Casada amb Ferran Puig-Mauri i Gisbert. Fills: Florentina, Lluís, Ferran, María i Esperanza.
* Lluís Puig-Mauri i Santa Ana (m. 1958), III marquès de Santa Ana.
* Casat amb Blanca Olanda y Spencer. Sense descendents. El succeí el seu germà:
* Ferran Puig-Mauri i Santa Ana (m. 1973), IV marquès de Santa Ana.
* Casat amb Isabel Borrás i Pujol. Sense descendents. El succeí la seva neboda:
* Florentina Serrán Puig-Mauri,V marquesa de Santa Ana..
* Casada amb José Luis Manzanera Rodríguez. La succeí la seva filla:
* María Florentina Manzanera Serrán,VI marquesa de Santa Ana.

## Referències

* ↑ Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", C.S.I.C.
* ↑ Ortega y Rubio, Juan; a "Historia de la Regencia de María Cristina Habsbourg-Lorena" (Vol. II).
# Marquesat de Santacara

El Marquesat de Santacara és un títol nobiliari espanyol creat el 28 de juny de 1693 pel rei Carles II a favor de Joaquín Antonio Beaumont de Navarra y Ezcurra," vescomte de Castejón" (Títol inexistent actualment) i Senyor de Santacara.

## Marquesos de Santacara

| | Titular | Període |
| Creació per Carles II |||
| I | Joaquín Antonio Beaumont de Navarra y Ezcurra | 1693- ? |
| Rehabilitació per Alfons XIII |||
| X | Joaquín Argamasilla de la Cerda y Bayona | 1919- 1940 |
| XI | Joaquín María Argamasilla de la Cerda y Elío | 1959-1985 |
| XII | María Antonia Argamasilla de la Cerda y González de Careaga | 1988-2011 |
| XIII | Íñigo Argamasilla de la Cerda y de Antonio | 2012-actual titular |

## Història dels Marquesos de Santacara

* Joaquín Antonio Beaumont de Navarra y Ezcurra, I marquès de Santaclara
Rehabilitat en 1919 per:
* Joaquín Argamasilla de la Cerda y Bayona (1870-1940), X marquès de Santacara.
* Casat amb la seva cosina Ana María Josefa de Elío y Coig. El succeí, en 1959, el seu fill:
* Joaquín María Argamasilla de la Cerda y Elío (1905-1987), XI marquès de Santacara.
* Casat amb Josefina González de Careaga y Urigüen. El succeí, en 1988, la seva filla:
* María Antonia Argamasilla de la Cerda y González de Careaga (morta en 2011), XII marquesa de Santacara.
* Casada amb Luis de Antonio y Baztán. La succeí el seu fill:
* Íñigo Argamasilla de la Cerda y de Antonio, XIII marqués de Santacara...

## Referències

* ↑ Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", C.S.I.C.
* ↑ El primer d'octubre del 2012 Don Íñigo Argamasilla de la Cerda y de Antonio sol·licità la successió del títol de Marquès de Santacara.«TÍTULOS NOBILIARIOS EN EL BOLETÍN OFICIAL DEL ESTADO. Octubre de 2012. Reales Cartas de Sucesión..», 14-12-2012. [Consulta: 31 gener 2016].
* ↑ A Madrid, el tres de desembre del 2012, el Ministre de Justícia mana expedir la reial carta de successió en el títol de Marquès de Santacara«BOLETÍN OFICIAL DEL ESTADO. Núm. 300. Viernes 14 de diciembre de 2012. Sec. III. Pág. 85317.», 14-12-2012. [Consulta: 31 gener 2016].
# Marquesat de San Vicente del Barco

El marquesat de San Vicente del Barco és un títol nobiliari espanyol.
La primera família en tenir el marquesat van ser els Vargas, procedent de Francisco de Vargas, senyor de San Vicente, el seu descendent Fadrique va ser el primer marquès. El títol va ser concedit el 30 de març de 1629 per Felip IV de Castella. La successió va recaure en línia femenina, concretament en la seva neta, María de Tapia. No obstant això, la mort sense successió de María, el marquesat va passar a Juan Felipe de Villarroel, fill d'Antonia Manrique, germana del primer titular. Posteriorment va passar als fills d'aquest. Després a la casa dels ducs d'Alba.
L'actual marquès, l'onzè, és Fernando Martínez de Irujo des de l'11 de juliol de 1959.
| Núm. | Titular | Període | Relació |
| I | Fadrique de Vargas | 1629-1653 | Primer titular |
| II | María de Tapia | 1653-1679 | Neta de l'anterior |
| III | Juan Felipe de Villarroel | 1679-1708 | Nebot de 1r titular |
| IV | Fernando de Villarroel | 1709-1744 | Fill de l'anterior |
| V | Pedro de Villarroel | 1744-1792 | Fill de l'anterior |
| VI | Manuela de Villarroel | 1792-1813 | Filla de l'anterior |
| VII | Cayetano de Silva | 1813-1865 | Besnebot de l'anterior |
| VIII | Agustín de Silva y Bernuy | 1865-1872 | Fill de l'anterior |
| X | Alfonso de Silva y Fernández de Córdoba | ? | |
| XI | Rosario de Silva | ?-1934 | Filla de l'anterior |
| XII | Cayetana Fitz-James Stuart | 1954-1994 | Filla de l'anterior |
| XIII | Fernando Martínez de Irujo | 1994-Act. | Fill de l'anterior |

## Vegeu també

* Marquesat de Rupit

## Referències

* 1 2 Descripción genealógica y histórica de la ilustre casa de Sousa (en castellà). Madrid: Imprenta de Francisco Xavier García, 1770, p. 257.
* ↑ Berni y Catalá, José. Creación, antigüedad y privilegios de los títulos de Castilla (en castellà). València: Imprenta del Autor, 1769, p. 305.
* ↑ Redacció «¿Quién es quién en la Casa de Alba?». ¡Hola!, 04-11-2011.
* 1 2 3 Gómez de Olea, Javier; Moreno, Pedro «Los señores y marqueses de Fuentehoyuelo». Anales de la Real Academia Matritense de Heráldica y Genealogia, 2000-2001, pàg. 87-154.
* ↑ Soler Salcedo, Juan Miguel. Nobleza Española. Grandezas Inmemoriales (en castellà). Madrid: Visión Libros, 2020, p. 275.