OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Retrat de cardenal

Retrat de cardenal és una pintura del pintor italià Raffaello Sanzio. És un oli sobre taula, pintat cap a l'any 1510. Mesura 79 cm d'alçada i 61 cm d'amplada. Es conserva en el Museu del Prado de Madrid.
Va ser pintat durant el papat de Juli II, quan Rafael gaudia de gran èxit, realitzant retrats dels diversos membres de la cúria. La identitat exacte del personatge roman anònima, encara que s'han avançat diverses hipòtesis.
És un retrat de composició sòbria però molt meditada. El retratat es mostra de mig cos, amb les seves robes de cardenal representades minuciosament, amb gran realisme, en particular la seda de la musseta, amb lluentors tornassolades. La posició del braç, com recolzat en el pom d'una butaca que no es veu, dona major solidesa al disseny: el blanc del teixit subratlla el vermell de la seda, i la mà avança cap a l'espectador en escorç, ajudant a aquest efecte de profunditat. El rostre mostra una personalitat reflexiva i reservada, amb una gran seguretat en si mateix; «la mirada resulta una miqueta profunda i, malgrat la duresa que intenta transmetre, posseeix certs trets afables». Es detecten retocs en la posició dels ulls; rajos X han desvelat que el cabell era inicialment més llarg i que Raffaello Sanzio ho va modificar. El color predominant és el vermell del vestit que destaca sobre fons fosc, gairebé negre. Del mateix color és el birret del cardenal.
El quadre representa a un cardenal, segurament membre de la cort papal de Juli II. No ha estat identificat amb seguretat, malgrat la nombroses suposicions dels estudiosos, que han vist en ell a Bernardo Dovizi da Bibbiena, Innocenci Cybo, Francesco Alidosi, Scaramuccia Trivulzio, Papa Pau III, Bandinello Sauli, Hipòlit d'Este, Silvio Passerini, Antonio Ciocchi, Matthäus Schiner o Lluís d'Aragó. El mateix personatge apareix també en La disputa del Sagrament, del mateix autor.
Aquest tipus de retrat va influir en artistes posteriors com Ticià i altres pintors de l'escola veneciana. Mostra notable força psicològica, encara que és ambigu i això dificulta interpretar la mirada com a astuta o intel·ligent.
El quadre va ser adquirit per Carles IV d'Espanya quan encara era príncep d'Astúries, durant una estada a Roma. Va arribar a la col·lecció real espanyola sota l'atribució a Antonio Moro, justificada per la tècnica minuciosa, que semblava inusual en Raffaello Sanzio. Posteriorment va ingressar en el Museu del Prado.

## Referències

* ↑ Museos del Mundo, pág. 145.
* ↑ Tom Henry: Enciclopedia online del Museo del Prado.
* ↑ José Rogelio Buendía: El Prado básico: Una visión del museo a través de los estilos, p. 150.
* Cirlot, L. (dir.), Museo del Prado II, Col. «Museos del Mundo», Tomo 7, Espasa, 2007. ISBN 978-84-674-3810-9, pág. 145
* Monreal, L., Grandes Museos, Vol. 1, Planeta, 1975. ISBN 84-320-0460-X (obra completa)
* Olivar, M., Cien obras maestras de la pintura, Biblioteca Básica Salvat, 1971. ISBN 84-345-7215-X
# Comissió Provincial de Monuments

Les Comissions Provincials de Monuments neixen a Espanya per una reial ordre de 1844. La principal missió de les comissions era la conservació i restauració dels monuments històrics de propietat estatal i la creació de museus d'antiguitats. Segons les bases redactades el 1844, les comissions es dividien en tres seccions: biblioteques i arxius; escultura i pintura; arqueologia i arquitectura.
L'obra més destacada de la Comissió de Barcelona fou la creació del Museo Provincial de Antigüedades. El 1932, amb l'aprovació de l'Estatut, les competències de les Comissions passaren a la Generalitat, i no va ser fins al 1936 que la Comissió de Barcelona desaparegué definitivament.

## Fons

El fons de la Comisión Provincial de Monumentos Históricos y Artísticos de Barcelona es conserva a l'Arxiu Fotogràfic de Barcleona i està integrat per fotografies del final del segle xix i principi del segle XX que mostren edificis emblemàtics de Barcelona i de poblacions catalanes com Tarragona, Solsona i Ripoll. Són imatges de façanes, portalades i detalls arquitectònics que evidencien la riquesa monumental del país. A més, el fons conté el projecte de restauració, que no es va executar, de la Catedral de Tarragona presentat pels arquitectes Elies Rogent i August Font.
Les fotografies arriben a l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona a través d'una ordre de 1936 per la qual la Generalitat de Catalunya resol el traspàs de la documentació de la Comissió Provincial de Monuments de Barcelona a l'Arxiu Històric de la Ciutat. Fins aquell moment, el material s'aplegava a l'Acadèmia de les Bones Lletres, antiga residència de la Comissió. Totes les fotografies venen marcades amb un segell de tinta de la Comissió.

## Referències

* 1 2 Domènech, Sílvia (dir.); Torrella, Rafel; Ruiz, Montserrat. Barcelona fotografiada: 160 anys de registre i representació: guia dels fons i les col·leccions de l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona (CC-BY-SA-3.0). Arxiu Municipal de Barcelona, Institut de Cultura de Barcelona, 2007, p. 161. ISBN 978-84-9850-029-5.
# El cas Villa Caprice

El cas Villa Caprice (originalment en francès, Villa Caprice) és una pel·lícula francesa dirigida per Bernard Stora i estrenada l'any 2021. Es va doblar al català. El pressupost va ser de 3,2 milions d'euros.

## Sinopsi

La vida de Luc Germon, un advocat amb una gran reputació, queda trastornada quan accepta un nou client, Gilles Fontaine, l’un dels empresaris més poderosos de França. L’acusen de comprar una propietat en circumstàncies sospitoses.

## Repartiment

* Niels Arestrup: Luc Germon
* Patrick Bruel: Gilles Fontaine
* Irène Jacob: Nancy Fontaine
* Paul Hamy: Jeremy
* Michel Bouquet: Marcel Germon
* Laurent Stocker: el jutge Madec
* Sophie Verbeeck: Mestre Poupard
* Claude Perron: Carole Pertini
* François Vincentelli: Vanecker
* Yves Jacques: Michel Jacquin
* Eva Darlan: Isabelle Jacquin
* Philippe Girard: el fiscal Simonet
* Alaa Safi: Karim
* Edith Le Merdy: Madame Pioche
* Sabine Pakora: Madame Bazouma
* Agathe Dronne: periodista de JDD
* Marie-Christine Orry: el president del tribunal
* Vincent Furic: Pierre, col·laborador de Fontaine

## Referències

* ↑ «Bernard Stora tourne Villa Caprice». Cineuropa, 31-05-2019.
* ↑ «JPG Films : le long-métrage «Villa Caprice» avec Niels Arestrup, Patrick Bruel, Paul Hamy, Michel Bouquet et Irène Jacob en tournage». le média +, 21-05-2019.
* ↑ «El cas Villa Caprice». Cinema en Català. [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «El cas Villa Caprice». Ésadir.cat. [Consulta: 20 juny 2022].
* ↑ Villa Caprice a Allociné
# Ali G

Alistair Leslie Graham, conegut com a Ali G, és un personatge de ficció satíric creat i interpretat pel còmic anglès Sacha Baron Cohen. Ali G, que es va fer popular als carrers de Staines, Anglaterra, parlava en un anglès multicultural londinenc a l'estil de noi groller i presumeix d'arribar "al cor del gueto de Staines" i liderar una banda de carrer local, "Da West Staines Massiv". Feia entrevistes amb subjectes desprevinguts que no s'adonen que han estat enganyats.
Ali G va aparèixer per primera vegada com la "veu de da yoof" a The 11 O'Clock Show de Channel 4 el 1998, i posteriorment es va convertir en el personatge principal de Da Ali G Show a principis dels anys 2000, i també va ser el personatge principal de la pel·lícula Ali G Indahouse. En una enquesta de Channel 4 de 2001, Ali G va ocupar el vuitè lloc a la seva llista dels 100 millors personatges de televisió.
En una entrevista de 2007 a The Daily Telegraph, Baron Cohen va anunciar que Ali G, juntament amb Borat (un altre personatge de ficció fet per Baron Cohen), s'havien retirat. No obstant això, Ali G va tornar als British Comedy Awards 2012 per acceptar el premi a l'èxit excepcional de Baron Cohen, provocant controvèrsia fent bromes sobre Kate Middleton i Jimmy Savile. Ali G va tornar a la televisió amb Ali G Rezurection el 2014. Rezurection inclou noves imatges d'Ali G que introdueixen vells moments destacats de Da Ali G Show, mentre que Borat va reaparèixer per a Borat Subsequent Moviefilm el 2020.

## Referències

* ↑ «Da Ali G Show (TV Series)». Radio Times.
* ↑ «100 Greatest TV Characters». Channel 4. Arxivat de l'original el 31 May 2009. [Consulta: 26 maig 2019].
* ↑ «100 Greatest ... (100 Greatest TV Characters (Part 1))». ITN Source. Arxivat de l'original el 21 February 2015. [Consulta: 13 juny 2014].
* ↑ «Borat and Ali G are dead for Sacha Baron Cohen». , 21 December 2007 [Consulta: 15 juliol 2012].
* ↑ «Ali G mocks Jimmy Savile at British Comedy Awards». , 13 December 2012 [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «Ali G Has Been 'Rezurected' For New TV Series On FXX». , 02-06-2014 [Consulta: 14 abril 2014].
# Josep Bort Bono

Josep Bort Bono (València, 14 de maig de 1964) és un polític valencià, regidor a l'Ajuntament d'Albuixec (l'Horta Nord) de 1999 a 2019 i diputat provincial a la Diputació de València en dues etapes: 2003-2007 i 2015-2019.

## Biografia

Llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat de València en 1987. Obtingué el títol de Mestratge en Auditoria Financera en la Universitat de València en 1990, any que aprovà les oposicions de Professor de Secundària. En 1991 és nomenat funcionari de carrera del cos de professors de secundària en l'especialitat administrativa i comercial. En 1995 va ser nomenat Cap del Programa de Reforma Educativa de la Conselleria d'Educació de la Generalitat Valenciana. Ha estat professor associat al departament de Finances i Comptabilitat de la Universitat Jaume I de 2000 a 2003. En 2016 va ser nomenat Funcionari de Carrera del Cos de Catedràtics d'Ensenyament Secundari, en l'especialitat d'Administració i Finances.
En l'àmbit polític Josep Bort s'inicia militant a Esquerra Unida del País Valencià (EUPV). Amb aquesta formació encapçala la candidatura municipal a Albuixec aconseguint representació a les eleccions de 1999, 2003 i 2007. De 2003 a 2007 a més a més és elegit diputat provincial per EUPV.
En el marc de la crisi interna d'EUPV per la gestió de la coalició electoral amb el Bloc Nacionalista Valencià (BLOC) i Els Verds per a les eleccions a les Corts Valencianes de 2007, Bort forma part d'una corrent interna liderada per Joan Ribó que sota el nom de Projecte Obert acabarà escindint-se el 2008 i incorporant-se a la nova coalició Compromís formada per BLOC, Iniciativa (també escindits d'EUPV) i Els Verds-Esquerra Ecologista.
Bort va revalidar la representació al consistori d'Albuixec a les eleccions de 2011 i 2015, ara sota la marca de Compromís, i va esdevindre de nou diputat provincial a la Diputació de València en el període 2015-2019 com a responsable de l'àrea de Medi Ambient i del Consorci de Bombers. El 2019 va ser investigat per un presumpte delicte de malversació de cabals públics.
Des de 2019 és el cap de gabinet de l'alcalde de València Joan Ribó.

## Referències

* ↑ «La plataforma de Bort y Ribó se consolida como corriente en EU» (en castellà), 15-01-2007. [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ «Los miembros de Projecte Obert presentan su dimisión de EU y respaldan a Isaura Navarro | elmundo.es». [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «Imputado por malversación el diputado provincial de Bomberos Josep Bort, de Compromís» (en castellà). [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ Ochando, Loreto «Imputado por malversación el diputado provincial de Bomberos Josep Bort, de Compromís». Valencia Plaza, 27-04-2019 [Consulta: 28 novembre 2021].
* ↑ MORENO, P. «Ribó ficha como coordinador de alcaldía al polémico exdiputado de Bomberos» (en castellà), 07-09-2019. [Consulta: 24 març 2023].
# Gaiter (poble)

* Per a altres significats, vegeu «Gaiter».
Gaiter (en rus: Гайтер) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 2.317 habitants. Pertany al districte rural de Komsomolsk na Amure.

## Referències

* ↑ «Бельговское сельское поселение - Поселения - О районе - Официальный сайт администрации Комсомольского муниципального района». raion-kms.khabkrai.ru. Arxivat de l'original el 2019-03-22. [Consulta: 22 març 2019].
# Retrat de casament d'Isaac Massa i Beatrix van der Laen

Retrat de noces d'Isaac Massa i Beatrix van der Laen és una pintura del pintor neerlandès Frans Hals realitzat a l'oli sobre llenç. Va ser pintat cap a l'any 1622. És un retrat d'una parella amb motiu del seu matrimoni que mesura 140 cm d'alt i 166,5 cm d'ample. Actualment s'exposa al Rijksmuseum d'Amsterdam (Països Baixos).
Es tracta d'un retrat en el qual es representen dos joves casats, en concret Isaac Abrahamsz Massa (1586-1643) i Beatrix van der Laen (1592-1639), que es van casar a Haarlem el 25 d'abril de 1622. Estan retratats en un paisatge, de manera relaxada, la qual cosa marca diferència amb altres retrats formals de l'època barroca.

## Bibliografia

* Rynck, Patrick de: Frans Hals, «Retrato de boda de Isaac Massa y Beatrix van der Laen», en las pp. 246-247 de Cómo leer la pintura, 2005, Grupo Editorial Random House Mondadori, S.L., ISBN 84-8156-388-9 (en castellà).
# Colibrí ermità de Mèxic

El colibrí ermità de Mèxic (Phaethornis mexicanus) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita el sotabosc dels boscos i vegetació secundària de l'oest de Mèxic a Guerrero i oest d'Oaxaca.

## Referències

* ↑ «Colibrí ermità de Mèxic». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Toyono

Toyono (豊能町, Toyono-chō) és una vila i municipi de la prefectura d'Osaka, a la regió de Kansai, Japó. Toyono forma part del districte de Toyono.

## Geografia

El municipi de Toyono es troba al nord-oest de la prefectura d'Osaka, formant part de la regió de Toyono. Oficialment, Toyono forma part del districte del mateix nom juntament amb la vila de Nose. La vila de Toyono limita amb els municipis de Nose al nord i els de Minoo i Ibaraki al sud, tots ells pertanyents a la prefectura d'Osaka. A l'est limita amb la prefectura de Kyoto i a l'oest amb la prefectura de Hyogo.

## Història
### Cronologia

* 1923: El Ferrocarril Elèctric de Nose arriba a Toyono.
* 1968: S'inaugura l'estació de tren de Tokiwadai.
* 1974: S'inaugura l'estació de tren de Kōfūdai.
* 1977: Toyono assoleix l'estatus oficial de vila en superar els 8.000 habitants.

## Transport
### Ferrocarril

* Ferrocarril Elèctric de Nose
** Estació de Kōfūdai
** Estació de Tokiwadai
** Estació de Myōkenguchi

### Carretera

* Nacional 423
* Nacional 477

## Referències

* ↑ http://www.town.toyono.osaka.jp/
* ↑ http://www.town.toyono.osaka.jp/page/page000622.html
# Gaitita

La gaitita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la collinsita. Va rebre el nom el 1980 per Bozidar Darko Sturman i Pete J. Dunn en honor a Robert Irwin Gait (12 de setembre de 1938), mineralogista, comissari de la col·lecció de minerals i joies (1967-1996) del Museu Reial d'Ontario, al Canadà, per les seves contribucions a la mineralogia i l'excel·lència curatorial.

## Característiques

La gaitita és un arsenat de fórmula química Ca₂Zn(AsO₄)₂ · 2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1978, sent publicada per primera vegada el 1980. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gaitita pertany a «08.CG - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O = 1:1» juntament amb els següents minerals: cassidyita, col·linsita, fairfieldita, messelita, parabrandtita, talmessita, hillita, brandtita, roselita, wendwilsonita, zincroselita, rruffita, ferrilotharmeyerita, lotharmeyerita, mawbyita, mounanaïta, thometzekita, tsumcorita, cobaltlotharmeyerita, cabalzarita, krettnichita, cobalttsumcorita, niquellotharmeyerita, manganlotharmeyerita, schneebergita, niquelschneebergita, gartrellita, helmutwinklerita, zincgartrel·lita, rappoldita, fosfogartrel·lita, lukrahnita, pottsita i niqueltalmessita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Reial d'Ontario, a Ontario (Canadà), amb el número de catàleg: m35388; i al Museu Nacional d'Història Natural, l'Smithsonian, situat a Washington DC (Estats Units), amb el número de registre: 144799.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tsumeb, a la localitat de Tsumeb, dins la regió d'Oshikoto (Namíbia). També ha estat descrita a Alemanya, Espanya, Grècia i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Gaitite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 octubre 2021].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 18 agost 2024].
# Musaranya aquàtica de Xelkóvnikov

La musaranya aquàtica de Xelkóvnikov (Neomys teres) és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes que es troba a Armènia, l'Azerbaidjan, Geòrgia i, possiblement, a l'Iran i Turquia.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Neomys teres. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 13 desembre 2007 (en anglès).
# Dia de la Visibilitat Lèsbica

El Dia de la Visibilitat Lèsbica se celebra cada 26 d'abril des de l'any 2008. És una manera de reclamar la igualtat de drets i oportunitats per a les lesbianes. Les associacions i els moviments LGTBIQ i feministes en son els principals impulsors. Una de les accions que es duen a terme consisteix a penjar vídeos a les xarxes socials que ajudin a visibilitzar el col·lectiu. En aquesta jornada també es parla de la falta de referents lèsbics en la societat, que son menys abundants que els referents d'homes homosexuals.

## Referències

* ↑ «¿En qué consiste el Día de la Visibilidad Lésbica?» (en castellà). Tele Sur, 26-04-2018. [Consulta: 26 abril 2019].
* ↑ «26 d'abril: Día de la Visibilidad Lésbica» (en castellà). mujeres para la salud. [Consulta: 25 abril 2019].
* ↑ «Feliz Día de la Visibilidad Lésbica 2014» (en castellà). dos manzanas, 26-04-2014. [Consulta: 26 abril 2019].
* ↑ «Día de la Visibilidad Lésbica» (en castellà). Instituto de la Mujer - Castilla y la Mancha, 01-04-2016. [Consulta: 26 abril 2019].
* ↑ «Manifiesto Día de la Visibilidad Lésbica 2018» (en castellà). Federación Estatal de Lesbianas, Gais, Trans y Bisexuales, 26-04-2018. Arxivat de l'original el 25 d’abril 2019. [Consulta: 26 abril 2019].
* ↑ «https://elpais.com/elpais/2018/04/25/tentaciones/1524663771_161581.html». [Consulta: 26 abril 2019].
* ↑ «26 DE ABRIL DIA DE LA VISIBILIDAD LESBICA» (en castellà). UGT. Arxivat de l'original el 25 d’abril 2019. [Consulta: 26 abril 2019].
# Picnoclina

Una picnoclina és una capa d'aigua en la qual s'evidencia un canvi sobtat en la seua densitat vinculat amb la profunditat. En els ecosistemes d'aigua dolça, tals com els llacs, aquest canvi en la densitat és causat bàsicament per modificacions en la temperatura, mentre que en els ecosistemes marins, com els oceans, el canvi pot ser causat tant per canvis en la temperatura com per canvis en la salinitat de l'aigua.

## Referències

* ↑ «picnoclina | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 desembre 2018].
# Greensboro (Vermont)

Greensboro és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 770 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Greensboro tenia 770 habitants, 313 habitatges, i 215 famílies. La densitat de població era de 7,9 habitants per km².
Dels 313 habitatges en un 28,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,2% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 31,3% no eren unitats familiars. En el 27,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,9% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 23,1% entre 25 i 44, un 28,8% de 45 a 60 i un 20,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.583 $ i la renda mediana per família de 40.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 20.917 $. La renda per capita de la població era de 19.396 $. Entorn del 3,7% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greensboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greensboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# El pobre d'esperit i els altres

El pobre d'esperit i els altres és una comèdia en prosa en dos actes, el primer dividit en dues parts, original de Josep Maria de Sagarra, estrenada la vetlla del 16 d'abril de 1958 al teatre Guimerà de Barcelona.

## Repartiment de l'estrena

* Don Albert: Lluís Orduna.
* Elvira, filla de Don Albert: Maria Matilde Almendros.
* Raquel, filla de Don Albert: Núria Torray.
* Don Gaspar: Lluís Carratalà.
* Cendrós: Miquel Arbós.
* La Tia Remei: Emília Baró.
* Florentina: Berta Cambra.
* Vicenç Estrany: Carles Lloret.
* Direcció: Lluís Orduna.

## Referències

* ↑ Dávalos), Martín de Riquer (conde de Casa. Història de la literatura catalana: Part moderna, per Joaquim Molas. Ediciones Ariel, 1988, p. 193. ISBN 978-84-344-7600-4.
* ↑ «"El pobre d'esperit i els altres"». La Estafeta Literaria, Editora Nacional, 1058. [Consulta: 24 abril 2022].
# Llac de Chapala

El llac de Chapala és un llac d'origen tectònic i el més gran en superfície de Mèxic, amb 1.080 quilòmetres quadrats. És situat al centre-occident del país, a una elevació mitjana de 1.500 m entre la Mesa d'Anàhuac i la Serralada Neovolcànica (Sierra Nevada). Té una llargada de 80 km, una amplada de 18 km, i una profunditat mitjana de 7m. Forma part del sistema del riu Lerma-Santiago: el seu immissari és el riu riu Lerma, i el seu emissari és el riu Grande de Santiago mitjançant el qual, el riu flueix cap al nord-oest i desemboca a l'oceà Pacífic. A causa de la disminució del flux d'aigües de les presses del riu Lerma, en conjunció amb l'ús elevat de la seva aigua per a la irrigació i per a la ciutat de Guadalajara, i les sequeres dels últims anys, els nivells d'aigua del llac han anat disminuint.

## Referències

* ↑ Lake Chapala Arxivat 2009-08-20 a Wayback Machine.. MSN Encarta. [Consulta: 19 d'agost de 2009]
* 1 2 3 4 «Llac de Chapala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 Lake Chapala, Mexico. Earth Observatory. NASA. 30 d'agost de 2004. [Consulta: 19 d'agost de 2009]