OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arkadiusz Wojtas

Arkadiusz Wojtas (Pszczółki, Voivodat de Pomerània, 29 d'octubre de 1977) va ser un ciclista polonès, professional del 1998 al 2006.

## Palmarès

* 2000
** 1r al Gran Premi Ringerike i vencedor d'una etapa
** 1r a la Cursa de la Solidaritat Olímpica
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Pau
* 2002
** Vencedor d'una etapa al Tour de Normandia
* 2004
** 1r a la Copa dels Càrpats

## Notes

* ↑ Inicialment vencedor, posteriorment va ser desclassificat

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Mieko Yoshimura

Mieko Yoshimura (吉村美栄子, Yoshimura Mieko) és una política japonesa i actual governadora de la prefectura de Yamagata des del 14 de febrer de 2009. Yoshimura és la primera governadora dona de Yamagata i la sisena de tot el Japó.
Mieko Yoshimura, natural de la vila d'Ōe, a la prefectura de Yamagata i nascuda el 18 de maig de 1951 va accedir al càrrec de governadora el 2009 en vèncer a l'aleshores governador, en Hiroshi Saitō, amb una candidatura amb el suport del Partit Democràtic del Japó i d'alguns membres locals del Partit Liberal Democràtic, mentres que el seu contrincant va rebre el suport oficial del PLD i del Kōmeitō. Actualment, a data del 2020, Mieko Yoshimura es troba a la tercera legislatura del seu mandat com a governadora.

## Vegeu també

* Llista de governadors prefecturals del Japó

## Referències

* ↑ https://kunitori-jp.net/governor-yamagata/
* ↑ http://yoshimuramieko.com/profile
* ↑ http://www.nikkei.co.jp/rim/glweb/glocal_pdf/225PDF/225ishin.pdf
# MIRC

mIRC és el client d'IRC més estès per la plataforma Microsoft Windows (compatible a Linux mitjançant el programari Wine).
Va ser creat el 1995 per Khaled Mardam-Bey, la seva descàrrega està disponible a la pàgina web oficial de mIRC (vegeu més avall).
mIRC és un programari amb llicència shareware i el seu període d'avaluació és de 30 dies (la seva última versió és de 45 dies). Passat aquest període d'avaluació es pot adquirir una llicència pagant $20 USD vàlida per qualsevol versió del mIRC. Si no es paga la llicència el programa en realitat no es deshabilita, simplement s'ha d'esperar un curt període cada vegada que s'executa.

## mIRC Scripting

Unes de les possibilitats més importants de mIRC és que permet la programació dins del client mitjançant un llenguatge de programació exclusiu anomenat Remote Script.
Un exemple per programar una acció remota seria quan un usuari escriguis !op dins el canal de xat, el robot li canviaria el mode a l'usuari que ha escrit !op i li donaria els privilegis corresponents al +o:
Hi ha moltes comandes i identificadors possibles.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de mIRC (anglès)
# Nicolaes Hals

Nicolaes Hals (Haarlem, 1628-1686) fou un pintor barroc neerlandès.

## Biografia

Fill de Frans Hals i de Lysbeth Reijniersdr., la seva segona esposa, va ser batejat el 25 de juliol de 1628 a l'església de Sant Bavó. El 29 de març de 1655 va contreure matrimoni amb Janneke Hendricksdr., vídua rica, i uns mesos després, el novembre, va ingressar al gremi de Sant Lluc. Va compatibilitzar l'ofici de pintor —el 1682 i 1685 va ser administrador del gremi— amb altres negocis, ja que consta que el 1664 va adquirir una fàbrica de cervesa.
L'obra de Nicolaes està formada per paisatges hivernals i vistes urbanes de Haarlem, amb atenció als detalls arquitectònics i en ocasions gairebé topogràfiques, però amb certa malaptesa en l'execució de les figures menudes. També està formada per un nombre reduït d'escenes de gènere, en un estil proper al de Jan Miense Molenaer (Dona llegint en un interior, l'Haia, Mauritshuis).

## Referències

* ↑ Biesboer, Pieter, y Luna, Juan J., p. 174, llamado Nicolaes Fransz.
* ↑ Nicolaes Hals en Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie (RKD).
* ↑ Biesboer, Pieter, y Luna, Juan J., pp. 94 y 174.
* ↑ Ficha de la obra en RKD.

## Bibliografia

* Biesboer, Pieter y Luna, Juan J., La pintura holandesa del Siglo de Oro. Frans Hals y la escuela de Haarlem, Madrid, Barcelona: BBV, 1994, ISBN 84-604-9248-6
# Boxa als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 - pes pesant

El pes pesant va ser una de les vuit proves de boxa que es disputaren als Jocs Olímpics d'Anvers de 1920. Com en les altres proves de boxa estava reservada a homes. La competició es va disputar entre el 21 i el 24 d'agost de 1920. El pes pesant era la categoria més pesada en aquesta edició dels Jocs i sols hi podien participar boxejadors que pesessin més de 79,4 kg. Hi van prendre part 9 atletes de 8 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Ronald Rawson (GBR) | Søren Petersen (DEN) | Albert Eluère (FRA) |

## Quadre

| Setzens de final | Setzens de final | Setzens de final | Quarts de finals | Quarts de finals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final |
| 1 | Xavier Eluère (FRA) | W |
| 16 | Mariano Barbaresi (ITA) | L |
| 16 | Mariano Barbaresi (ITA) | L | Xavier Eluère (FRA) | W |
| | | | Sigurd Hoel (NOR) | L |
| 8 | | | Sigurd Hoel (NOR) | L |
| 9 | | | | |
| 9 | | | | | Xavier Eluère (FRA) | L |
| | | | | | Ronald Rawson (GBR) | W |
| 5 | | | | | Ronald Rawson (GBR) | W |
| 12 | | | | | | |
| 12 | | | Ronald Rawson (GBR) | W | | |
| | | | Samuel Stewart (USA) | L | | |
| 4 | | | Samuel Stewart (USA) | L | | |
| 13 | | | | | | |
| 13 | | | | | | | | Ronald Rawson (GBR) | W |
| | | | | | | | | Søren Petersen (DEN) | L |
| 6 | | | | | | | | Søren Petersen (DEN) | L |
| 11 | | | | | | |
| 11 | | | William Spengler (USA) | W | | |
| | | | Victor Creusen (BEL) | L | | |
| 3 | | | Victor Creusen (BEL) | L | | |
| 14 | | | | | | |
| 14 | | | | | William Spengler (USA) | L | Tercer lloc | Tercer lloc | Tercer lloc | Tercer lloc |
| | | | | | Søren Petersen (DEN) | W |
| 7 | | | | | | | | Xavier Eluère (FRA) | W |
| 10 | | | | | | | | William Spengler (USA) | L |
| 10 | | | Søren Petersen (DEN) | W | | | | William Spengler (USA) | L |
| | | | Frank Dove (GBR) | L |
| 2 | | | Frank Dove (GBR) | L |
| 15 | | |

## Referències

* Comitè Olímpic Belga. Olympic Games Antwerp 1920: Official Report (en francès), 1957.
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2009. [Consulta: 11 agost 2007].
# Anna Maria Pecanins i Aleix

Anna Maria Pecanins i Aleix (Barcelona, 21 de juliol de 1930 - Ciutat de Mèxic, 8 de desembre de 2009) fou una pintora i galerista d'art mexicana d'origen català.

## Biografia

Era filla de la pintora Montserrat Aleix i germana de les galeristes d'art Maria Teresa (1930-2009) i Montserrat (1936), conegudes popularment a Mèxic com Las Pecas. Amb la seva germana Maria Teresa va estudiar a l'Escola Massana de Barcelona, on foren deixebles de Miquel Soldevila i Valls. El 1950 va marxar amb la seva família a Mèxic, on el seu pare, Jesús Pecanins i Fàbregas, hi havia estat nomenat per a un càrrec en una empresa industrial. Va treballar un temps com a encarregada a la Galeria Tussó, propietat de la seva germana Teresa, fins que el 1951 es casà i marxà als Estats Units amb el seu marit. El 1961 va tornar a Mèxic, i el 1964 va fundar amb les seves germanes la Galeria Pecanins, primer en un immoble de la colonia Juárez, i des de 1966 a la Zona Rosa, i més tard a la Colònia Roma, amb la idea de fer suport a les propostes d'artistes aleshores emergents com Francisco Corzas, Arnold Belkin, Arnaldo Coen, Philip Bragar, Fernando García Ponce, Leonel Góngora, José Muñoz Medina i Maxwell Gordon.
De 1972 a 1976 va obrir amb les seves germanes una sucursal de la Galeria Pecanins a Barcelona, al carrer de la Llibreteria, amb la finalitat de donar a conèixer artistes mexicans a Barcelona i artistes catalans a Mèxic, i que fou freqüentada per artistes llatinoamericans establerts a la ciutat com Gabriel García Márquez, Mario Vargas Llosa, José Donoso i Carlos Fuentes.
En 1992 organitzà amb les seves germanes al Palau Robert de Barcelona l'exposició A Mèxic: homenatge de Catalunya a Mèxic i el 2008 l'exposició Pintores catalanes en México, al Centro Cultural Español de Ciutat de Mèxic, on s'hi exposaren obres de Josep Guinovart, Antoni Tàpies, Joan Miró, Daniel Argimon i Granell, Joan Hernández Pijoan, Josep Bartolí i Guiu, Antoni Peyrí i Macià, Jordi Boldó, Alberto Gironella i Arcadi Artís i Espriu.
Anna Maria Pecanins va morir en un accident de cotxe el 8 de desembre de 2009, uns mesos després de la mort de la seva germana bessona Maria Teresa, morta a causa d'una aturada respiratòria provocada per un emfisema pulmonar. Un any més tard tancaria la Galeria Pecanins.

## Referències

* ↑ Mateos-Vega, Mònica. «Murió Ana María Pecanins, relevante galerista y promotora de arte» (en castellà) p. 5. Periódico La Jornada, 09-12-2009. [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «Aleix: cien años de naïf mediterráneo en tierras aztecas». La Vanguardia [Barcelona], 16-05-2008.
* ↑ Riera i Llorca, Vicenç. Els exiliats catalans a Mèxic. Barcelona: Editorial Curial, 1994, p. 305.
* ↑ «Murió Ana María Pecanins, relevante galerista y promotora de arte». La Jornada [Mèxic], 09-12-2009.
* ↑ «Pecanins. Catalanes a Mèxic». L'ombra de l'atzavara, 04-11-2009. [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ «Las Pecanins, un referente del arte catalán y mexicano». La Vanguardia [Barcelona], 29-08-2009.
* ↑ «Murió Tere Pecanins, notable galerista y directora artística». La Jornada [Mèxic], 15-08-2009.
* ↑ «La Galería Pecanins cierra sus puertas». La Jornada [Mèxic], 17-12-2010.
# Conversió de dos punts

En futbol americà, la conversió de dos punts (two-point conversion en anglès) és una anotació addicional a la qual opta un equip després d'anotar un touchdown.
Aquest tipus de jugada es produeix quan l'equip que ha anotat, renuncia al punt addicional i s'arrisca a intentar fer arribar un altre cop la pilota a la zona d'anotació com si fos un touchdown, és a dir, amb una jugada de correguda o una jugada de passada, partint d'un punt concret que depèn de la lliga que sigui (a la NFL desde la línia de 2 iardes de la zona defensiva). Si ho aconsegueix, rep 2 punt addicionals als 6 del touchdown.
Si la pilota es interceptada (també passa amb el punt addicional) i la defensa aconsegueix la possessió, pot provar d'arribar a la zona d'anotació dels contraris, assolint ells dos punts. Això passa poques vegades pels pocs intents de conversió de dos punts i la dificultat de recórrer tot el camp.

## Referències

* 1 2 Oriard, Michael. «The play of the game». Britannica. Encyclopaedia Britannica, 22-07-2024. [Consulta: 30 juliol 2024].
* ↑ «Terms Glossary» (en anglès). NFL Football Operations. National Football League. [Consulta: 3 agost 2024].
# Mrs. Ples

    Aquest article parla sobre un fòssil d'australopitec. Per altres significats, vegeu STS-5.
Mrs. Ples és el nom donat a un crani d'entre 2,8 i 2,6 milions d'anys d'antiguitat pertanyent a un Australopithecus africanus. És el crani d'aquest precursor dels humans actuals més complet que s'ha trobat mai. El crani fou trobat a Sud-àfrica, prop de Sterkfontein, a la regió de Gauteng, a uns 70 km al sud de Pretòria. Forma part del jaciment del Bressol de la humanitat, que forma part del llistat de patrimoni de la humanitat de la UNESCO des del 1999. Mrs. Ples fou descoberta a l'abril del 1947 per Robert Broom i John T. Robinson i fou catalogada amb el codi STS 5. Actualment aquest crani es conserva al Museu Nacional d'Història Natural (abans conegut com Museu del Transvaal), a Pretòria.
Alguns experts han suggerit que un esquelet parcial, conegut només pel seu número de catàleg STS 14, que va ser descobert el mateix any, al mateix jaciment geològic i a prop de la Mrs. Ples, podria pertànyer a aquest crani. Si aquesta teoria s'arriba a corroborar, Mrs. Ples es convertiria en l'homòleg sud-africà del famós fòssil anomenat Lucy. Aquest crani, juntament amb altres descoberts a Taung, Sterkfontein i Makapansgat, van oferir proves convincents a favor de la hipòtesi de Charles Darwin que l'origen de la humanitat es trobava a Àfrica.

## Referències

* ↑ «Cradle of Humankind» (en anglès americà). Britannica. [Consulta: 2 juliol 2022].
* ↑ «Fossil Hominid Sites of South Africa» (en anglès). UNESCO World Heritage. [Consulta: 2 juliol 2022].
* ↑ «History» (en anglès americà). The Ditsong: The National Museum of Natural History, 2021. [Consulta: 2 juliol 2022].
* ↑ Collen, Juliette. «Early human ancestors one million years older than thought» (en anglès). The Times of Israel, 29-06-2022. [Consulta: 2 juliol 2022].
* ↑ Thackeray, Francis «Mrs Ples and our distant relatives». Science in Africa. Arxivat de l'original el 2015-02-28 [Consulta: 2 juliol 2022].

## Vegeu també

* Llista de fòssils humans
* Lucy
* Nen de Taung
# Paquinos

Paquinos (llatí: Pachynus grec antic: Πάχυνος) era un famós promontori de Sicília, que formava la punta sud-est de l'illa, un dels tres caps que se suposa li van donar el nom de Trinàcria. Era el punt que s'estenia mes cap al sud i a l'est de tota l'illa, en direcció a Creta i al Peloponès. El promontori, que forma un cap, no era gaire alt, i té a la vora una petita illa rocosa més elevada. És el modern Cap Passero.
Ciceró diu que al costat del promontori hi havia un port anomenat Portus Pachyni on Verres hi tenia la seva flota estacionada i quan es va assabentar que els pirates eren al proper Portus Odysseae (del que només se sap que era també conegut per Port d'Ulisses) va fugir precipitadament. Portus Pachyni era probablement el modern Porto di Palo i Portus Odysseae seria La Marza a uns 10 km a l'oest.
La seva situació feia del cap un lloc on hi ancoraven les flotes que s'acostaven a Sicília. En una ocasió, durant la Segona Guerra Púnica, sembla que el comandant cartaginès Bomilcar va ocupar el port situat a l'Oest del promontori, mentre que la flota romana es trobava molt pròxima al nord, segons diu Titus Livi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pachynus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 maig 2023].
# Carlos de Areizaga y Corral

Carlos de Areizaga y Corral (1681, Urretxu-segle xviii) militar espanyol al servei de Felip V durant la Guerra de Successió Espanyola. Fill de Mateo de Areizaga y Basauri, baró d'Areizaga, i de Juana Corral Idiáquez y Arellano. Durant la Guerra dels Catalans (1713-1714) era coronel del regiment borbònic de Guipúscoa. El regiment de Guipúscoa, inicialment un terç de 600 hombres, fou destinat al front de Portugal essent el seu coronel Tomás de Idiáquez e Ipeñarrieta, i tinent coronel Francisco José de Emparan. El 1706 en fou nomenat coronel Carlos de Areizaga, i tinent coronel Juan Domingo de Echeverría. A mitjans de gener del 1714 el regiment va quedar encerclar durant nou dies a Oliana per companyies de miquelets que li havien capturat un comboi d'avituallament. Va acudir en socors seu el birgadier José Vallejo Iturrizarra i el 24 de gener arribà a Oliana; el coronel Areizaga va fugir de la vila obrint-se pas entre els miquelets que bloquejaven els accessos i fugiren cap a Solsona on arribaren el 25 de gener. Durant la retirada el destacament borbònic acudí a Peramola, els sometents de la qual havien participat en bloqueig a Oliana, i el brigadier José Vallejo Iturrizarra i el coronel Carlos de Areizaga va fer penjar els combatents que resistien al poble i feu incendiar Peramola.

## Referències

* ↑ Carlos Areizaga Corral
* ↑ «Real Seminario de Vergara». Arxivat de l'original el 2013-05-12. [Consulta: 13 març 2014].
* ↑ «Ruta 1714: Peramola». Arxivat de l'original el 2014-03-14. [Consulta: 13 març 2014].
# Antoni Cumella

«Antoni Cumella» té aquests significats:
* Antoni Cumella i Serret (1913-1985), ceramista, pare de:
* Antoni Cumella i Vendrell (1951), dit Toni Cumella, ceramista
# Camil Òdena

Camil Òdena Tomàs (Reus, 1881 - segle XX), va ser un polític i periodista català.
Afiliat a la Lliga Catalanista de Reus, va participar en les eleccions municipals diverses vegades, més com a ideòleg del partit que com a candidat. D'ideologia catòlica conservadora, va col·laborar intensament al Semanario Católico de Reus, sobretot entre el 1902 i el 1920, a La Veu del Camp, quan aquesta publicació va ser la portaveu de Cambó a la ciutat entre 1913 i 1921 i al Diario de Reus el 1900 i del 1913 al 1925. Era empleat d'un cert nivell del Banc de Reus i tenia terres, cosa que el va portar a ser un dels membres destacats de la Cambra Agrícola de Reus. El 1921 va ser un dels organitzadors de la Primera Assemblea de la Federació de Dependents de Catalunya, celebrada a Reus, i en va presidir les sessions. Col·laborà a la Fulla del Centre Autonomista de Dependents del Comerç i de la Indústria, publicada a Reus el 1919 i el 1920. El 1922 va ser un dels fundadors de l'Associació de la Premsa de Reus. Va ser membre de l'Associació Protectora de l'Ensenyança Catalana i un dels seus divulgadors a Reus. El 1929 va ser un dels organitzadors de la celebració del XXV aniversari de la coronació canònica de la Mare de Déu de Misericòrdia.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 490.
# Mrs. Parkington

Mrs. Parkington és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Tay Garnett, estrenada el 1944.

## Argument

L'àvia i cap de família d'una saga que va acumular una gran fortuna narra la seva vida, exemple de la creació de l'imperi americà. Entre 1875 i 1938 va passar de la misèria a la riquesa, i es va veure immersa en un món d'esnobisme, infidelitats i disputes familiars. Una dona ambiciosa que desitja pertànyer tant sí com no a l'alta societat, per la qual cosa contreu matrimoni amb un home ric.

## Repartiment

* Greer Garson: Susie 'Sparrow' Parkington
* Walter Pidgeon: Major Augustus 'Gus' Parkington
* Edward Arnold: Amory Stilham
* Agnes Moorehead: Baronessa Aspasia Conti
* Cecil Kellaway: Edward - Príncep de Galles
* Gladys Cooper: Alice - Duquessa de Brancourt
* Frances Rafferty: Jane Stilham
* Tom Drake: Ned Talbot
* Peter Lawford: Lord Thornley
* Dan Duryea: Jack Stilham
* Hugh Marlowe: John Marbey
* Selena Royle: Mattie Trounsen
* Fortunio Bonanova: Signor Cellini
* Lee Patrick: Madeleine Parkington Swann
* Alma Kruger (no surt als crèdits): Sra. Jacob Livingstone

## Nominacions

* 1945. Oscar a la millor actriu per Greer Garson
* 1945. Oscar a la millor actriu secundària per Agnes Moorehead
* 1945. Globus d'Or a la millor actriu secundària per Agnes Moorehead

## Crítica

La història comença amb Miss Garson com una vigorosa matriarca que recorda els problemes d'una prole d'hereus decadents. I recorda afectuosament la seva pròpia lluita com la dona d'un multimilionari. Recorda com el Major Parkington, un home de la mineria, es fa ric amb les mines de plata de Nevada. Recorda com ella i Parkington van marxar a Nova York, i com ella i el Major van estar separats un parell de vegades a causa de la seva tossudesa i violència, però com sempre tornava a ella a causa de la seva bondat i seny i perquè era realment un home bo. De tota manera, la Metro ho va deixar en un alt nivell moral, quan podia haver destrossat la figura del Major. Però sap precisament què fer-ne sobre els problemes de la seva parasitària descendència.

## Referències

* ↑ CROWTHER, BOSLEY. The New York Times. Mrs. Parkington (en anglès). The New York Times, 13 d'octubre de 1944.
# Paquirinosaure

El paquirinosaure (Pachyrhinosaurus, "llangardaix amb el nas gruixut") és un gènere de dinosaure ceratòpsid que va viure al Cretaci superior en el que avui en dia és Nord-amèrica. Els primers exemplars foren descoberts per Charles M. Sternberg a Alberta, Canadà, l'any 1946, i anomenats l'any 1950. En total s'han trobat dotze cranis parcials i un gran assortiment de fòssils a Alberta i a Alaska.
# Carlos de Oliveira

Carlos de Oliveira (Belem do Pará, Brasil, 10 d'agost de 1921 - Lisboa, 1 de juliol de 1981) va ser un poeta portugués.
La seva família, d'origen portuguès, vivia al Brasil, i es va traslladar a Portugal el 1923. Es va llicenciar en Filosofia i Història a la Universitat de Coimbra.
Encara que de família d'origen portuguès, Carlos Alberto Serra d'Oliveira va néixer al Brasil, a Belem, en l'estat de Pará, el 1921. Amb només dos anys, es va desplaçar a Portugal, al municipi de Cantanhede, districte de Coïmbra, en la parròquia de Febres seu pare va exercir com a metge. Es va llicenciar en Història i Filosofia a Coimbra i va participar en les revistes "Seara Nova" i "Vèrtex". Va portar una vida retirada, allunyat de la fama, i encara que va viure sempre a Lisboa, es va desplaçar amb freqüència a la regió del nord d'A Gandara, que va convertir en escenari de les seves obres. Va morir a Lisboa, el 1981, deixant una obra composta per cinc novel i diversos llibres de poesia, recollits en el volum "trabalho poètic", publicat el 1978.
Algunes de les seues obres són Colheita perdida (1948), Sobre o lado esquerdo (1968) o Entre duas memórias.

## Referències

* ↑ «Biografia de Carlos Alberto Serra de Oliveira». [Consulta: 23 juliol 2023].
* 1 2 «Biografia : Carlos de Oliveira». DGLAB (Direção-Geral do Livro, dos Arquivos e das Bibliotecas), 01-04-2005. [Consulta: 11 octubre 2017].
* ↑ «Oliveira, Carlos de». Educom (Universidade Nova de Lisboa), 18-07-2001. Arxivat de l'original el 2002-06-24. [Consulta: 11 octubre 2017].
* ↑ «Prémios Bordalo». Sindicato dos Jornalistas, 22-01-2002. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Rofiac

* No s'ha de confondre amb Roffiac.
«Rofiac» té aquests significats:
* Rofiac (Cantal), municipi francès al departament del Cantal
* Rofiac (Tarn), municipi francès al departament del Tarn, regió de Migdia-Pirineus
* Ruffiac (Òlt i Garona), municipi al departament d'Òlt i Garona, regió de l'Aquitània
* Rofiac d'Aude, municipi de França de la regió del Llenguadoc-Rosselló, departament de l'Aude
* Rofiac de las Corbièras (en francès Rouffiac-des-Corbières), municipi del departament de l'Aude, regió del Llenguadoc-Rosselló
* Rofiac Tolosan, municipi francès situat al departament de l'Alta Garona, regió Migdia-Pirineus
* Carnac e Rofiac, municipi francès al departament de l'Òlt, regió de Migdia-Pirineus
# Camila (pel·lícula)

Camila és una pel·lícula argentina de 1984, dirigida per María Luisa Bemberg i protagonitzada per Susú Pecoraro, Imanol Arias i Héctor Alterio. Es va estrenar el 17 de maig de 1984 i va ser nominada a l'oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa el 1985. També va guanyar el premi a la millor actriu en el Festival Internacional del Nuevo Cine Latinoamericano de L'Havana el 1985.

## Argument

La pel·lícula tracta el cas real d'un idil·li entre Camila O'Gorman (Susú Pecoraro) i el sacerdot Ladislao Gutiérrez (Imanol Arias), a la primera meitat del segle xix, a Buenos Aires, durant el govern de Juan Manuel de Rosas.

## Repartiment

* Susú Pecoraro: Camila O'Gorman
* Imanol Arias: el sacerdot Ladislao Gutiérrez
* Héctor Alterio: Adolfo Alcen
* Boris Rubaja: Ignacio
* Mona Maris: La Perichona
* Elena Tasisto: Joaquina Alcen
* Carlos Muñoz Arosa: Monsenyor Elortondo
* Héctor Pellegrini: Comandant Soto
* Claudio Gallardou: Eduardo Alcen
* Jorge Hacker
* Zelmar Gueñol
* Cecilio Madanes
* Juan Manuel Tenuta
* Lidia Catalano
* Fernando Iglesias

## Premis i nominacions
### Premis

* 1985. Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana, a la millor actriu per Susú Pecoraro

### Nominacions

* 1985. Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa

## Referències

* ↑ filmaffinity. consulta = Camila (en castellà). filmaffinity.
* ↑ amg. Camila (en anglès). amg.

## Enllaços externs

* Camila, Cine Nacional
# Conversió d'unitats

La conversió d'unitats és la transformació d'una unitat en una altra.
Un mètode per a realitzar aquest procés és amb l'ús dels factors de conversió i les molt útils taules de conversió.
Bastaria multiplicar una fracció (factor de conversió) i el resultat és altra mesura equivalent en la qual han canviat les unitats.
Quan el canvi d'unitats implica la transformació de diverses unitats es poden utilitzar diversos factors de conversió un rere l'altre, de manera que el resultat final serà la mesura equivalent en les unitats que cerquem, per exemple si volem passar 8 metres a iardes, l'única cosa que hem de fer és multiplicar 8(0.914)=7.312 iardes.
Els ordinadors d'oficina o llar solen disposar d'aplicacions de fulls de càlcul o poden accedir a convertidors gratuïts per mitjà d'Internet.

## Enllaços externs

* Taules de conversió
* Taules de conversió
* Conversor d'unitats Online