OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estat de Colima

Colima és un petit estat dels 31 que conformen Mèxic. Va rebre la categoria d'estat de la federació el 1857. Està localitzat a la costa oest de la nació, i limita al nord amb Jalisco, al sud amb Michoacán, i a l'oest amb l'oceà Pacífic. Està dividit en 10 municipis. La capital n'és la ciutat de Colima. L'estat té una superfície de 5.455 km². El port de Manzanillo, que també és un important centre turístic i sobretot industrial, es troba a l'estat de Colima. Irònicament, el Nevado de Colima, un impressionant volcà actiu de Mèxic, es troba a l'estat de Jalisco i no pas a Colima.
S'organitza administrativament en deu municipis:
| Codi | Municipi | Superfície (km²) | Seu Municipal |
| 001 | Armería | 342 | Ciudad de Armería |
| 002 | Colima | 668 | Colima |
| 003 | Comala | 254 | Comala |
| 004 | Coquimatlán | 320 | Coquimatlán |
| 005 | Cuauhtémoc | 373 | Cuauhtémoc |
| 006 | Ixtlahuacán | 469 | Ixtlahuacán |
| 007 | Manzanillo | 1.578 | Manzanillo |
| 008 | Minatitlán | 215 | Minatitlán |
| 009 | Tecomán | 835 | Tecomán |
| 010 | Villa de Álvarez | 428 | Villa de Álvarez |
L'estat de Colima té dos aeroports: l'aeroport internacional de Manzanillo (situat a la costa) i l'aeroport de Colima, situat a 10 km de la capital.
La Universitat de Colima té els seus campus repartits per cinc localitats de l'estat.

## Referències

* ↑ «Estat de Colima». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Brentwood

«Brentwood» té aquests significats:
* Brentwood (Anglaterra), Essex
** Brentwood (districte)
* Estats Units:
* Brentwood (Califòrnia)
* Brentwood (Los Angeles)
* Brentwood (Maryland)
* Brentwood (Missouri)
* Brentwood (Nova Hampshire)
* Brentwood (Nova York)
* Brentwood (Pennsilvània)
* Brentwood (Tennessee)
* North Brentwood, població dels Estats Units a l'estat de Maryland.
# Can Pere Gil

Can Pere Gil és una masia de la Llagosta (Vallès Oriental). Considerada l'última casa del poble, està situada al nord-oest del terme municipal, tocant a Mollet del Vallès.

## Història

Segons consta a l'Arxiu Municipal de Sant Fost de Campsentelles, una peça de terra amb el nom de Can Pere Gil propietat de Josepa i Eulàlia Serra apareix al cadastre de l'any 1863.
Posteriorment, l'any 1867, Can Pere Gil passarà a dependre eclesiàsticament de la parròquia de Sant Vicenç de Mollet un cop el Bisbat de Barcelona decideix tancar al culte regular l'església de Sant Cebrià.
La masia estava situada al camí ral, que travessava en direcció sud-nord les terres de la Llagosta. I fins a la seva desaparició, a la Pineda fosca, indret on eren freqüents els assalts per part de bandolers. La propietat estava formada per una malla de séquies i recs per on circulava l'aigua de la mina de Dalt i la del Besòs.

## Notes

* 1 2 Garcia-Pey, Enric. La Llagosta: Recull onomàstic. La Llagosta: Ajuntament de la Llagosta, 1996, p. 33.
* ↑ Pérez Gómez, Xavier «La Llagosta i Sant Fost, relacions històriques». Arrels de la Llagosta, 1, 1998, pàg. 12.
* ↑ Garcia-Pey, Enric «Toponomàstica de la Llagosta». Arrels de la Llagosta, 1, 1997, pàg. 20.
* ↑ Garcia-Pey, Enric «Toponomàstica de la Llagosta». Arrels de la Llagosta, 1, 1997, pàg. 26.
* ↑ Garcia-Pey, Enric «Toponomàstica de la Llagosta». Arrels de la Llagosta, 1, 1997, pàg. 31.
# Joan Torrent i Solé

Joan Torrent i Solé (Barcelona, 6 de gener de 1941) fou un futbolista català de la dècada de 1960.

## Trajectòria

Jugà al Girona FC la temporada 1958-59 i al CD Comtal, filial blaugrana, les dues temporades següents. Formà part del Futbol Club Barcelona set temporades entre 1961 i 1968, de les quals tres fou cedit a la UD Las Palmas, dues al CE Sabadell i dues al primer equip blaugrana, les temporades 1964-65 i 1967-68. En els seus anys al club guanyà una Copa l'any 1968. Entre 1968 i 1971 continuà la seva carrera al Centre d'Esports Sabadell. Amb el club vallesà jugà cinc temporades en total, totes elles a primera divisió. Acabà la seva carrera al Girona FC, Palamós CF i CF Mollet. El 8 de desembre de 1966 jugà amb la selecció catalana un partit benèfic davant una selecció d'estrangers.

## Palmarès

* Copa espanyola:
** 1967-68

## Referències

* ↑ «Juan Torrent». Mundo Deportivo, 17-12-1967. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Reaparición de Torrent». Mundo Deportivo, 30-05-1968. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Fitxa de Torrent». Agrupació Barça Jugadors. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Éxito rotundo del festival deportivo». Mundo Deportivo, 09-12-1966. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Premi Bartolomé Hidalgo

Premi Bartolomé Hidalgo (en espanyol: Premio Bartolomé Hidalgo) van ser creats per guardonar als escriptors uruguaians i estrangers que editen a Uruguai. Els premis són atorgats per la Cambra Uruguaiana del Llibre (Cámara Uruguaya del Libro, CUL).
Els Premis Bartolomé Hidalgo són considerats els més importants de la literatura d'Uruguai.
Es lliuren anualment a la Fira Internacional del Llibre d'Uruguai (Feria Internacional del Libro de Uruguay). Les categories premiades en l'actualitat són: narrativa (novel·la i conte), poesia, literatura infantil i juvenil, d'història nacional, polític periodístic, assaig i crítica literària.

## Categories

* Poesia
* Infantil Narrativa
* Àlbum infantil
* Investigació i difusió científica
* Narrativa
* Assaig Històric
* Assaig Periodístic i polític
* Revelació

## Referències

* ↑ 180. «Se entregaron los Bartolomé Hidalgo 2012» (en castellà), 08-10-2012. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ marcapaisuruguay. «Los ganadores del premio Bartolomé Hidalgo a lo mejor de la literatura uruguay» (en castellà). [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ FUMTEP. «Premio Bratolomé Hidalgo» (en castellà). [Consulta: 24 juny 2021].
* ↑ CUL. «Premios Bartolomé Hidalgo» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-06-29. [Consulta: 24 juny 2021].
# Llau de la Coma de l'Olla

La llau de la Coma de l'Olla és una llau del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en terres del poble d'Hortoneda a prop del de Pessonada.
Es forma a 1.279 metres d'altitud a l'extrem sud-occidental de l'Obaga de la Coma de l'Olla, des d'on davalla cap al nord-est passant per sota i al sud-est de les Costes de Cantellet, on s'aboca en el barranc de la Coma de l'Olla.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Makuya

Makuya (en japonès: キリストの幕屋) (en hebreu: מקויה) és un nou moviment religiós japonès, fundat en 1948 per Ikuro Teshima. Els seguidors del moviment Makuya, són fervents defensors de l'Estat sionista d'Israel, i són partidaris de mantenir unida la seva capital, la ciutat de Jerusalem. Els Makuya, veuen en la creació de l'estat sionista, el compliment de les promeses bíbliques fetes a Abraham, Isaac i Jacob.

## Ideologia

Els seguidors de Makuya són uns amants incondicionals de la nació d'Israel i del poble jueu. El moviment Makuya organitza peregrinacions a la ciutat santa de Jerusalem. Més de 900 estudiants de Makuya han estat enviats a diversos kibutzim a Israel, per treballar junts amb el poble de la Bíblia, i per estudiar l'idioma hebreu, en un entorn bíblic. Alguns d'ells continuen els seus estudis acadèmics a les universitats. El quibuts on habitualment treballen els voluntaris de Makuya es diu Heftziba. El moviment Makuya a parlat favorablement d'Israel, en diverses ocasions, a les Nacions Unides. A diferència d'altres grups de cristians evangèlics que fan servir la creu com a símbol religiós, els Makuya fan servir públicament la menorà jueva de set braços com el seu emblema.

## Història

En 1967, quan va esclatar la Guerra dels Sis Dies, Teshima va escriure un telegrama als estudiants de Makuya a Israel, dient: "Estigueu al país el temps que calgui, i ajudeu a Israel". Els voluntaris, van ajudar a Israel durant la guerra. En 1973, quan va esclatar la Guerra del Yom Kippur, Japó va donar suport a les nacions àrabs, (per evitar un possible embargament del petroli), aquesta política de la diplomàcia japonesa, va decebre a Teshima. Malgrat la seva greu malaltia (cirrosi terminal), Teshima va organitzar al costat de 3.000 dels seus seguidors, una campanya per Israel, davant del edifici de la Dieta Nacional (el parlament nacional japonès) a la capital imperial Tòquio.
Aquesta va ser la primera manifestació a favor de l'estat sionista d'Israel, que va tenir lloc al Japó. La campanya va rebre una àmplia cobertura a la premsa, la ràdio, i la televisió. De tota manera, també va empitjorar l'estat de salut de Teshima, i ell va morir tres setmanes després del dia de Nadal de 1973. El nom de Teshima ha estat inscrit en dues ocasions en el llibre d'or del Fons Nacional Jueu, en setembre de 1967, pel seu suport entusiasta a l'estat sionista d'Israel, durant la Guerra dels Sis Dies, i en gener de 1974, després de la seva defunció. Els seguidors de Teshima segueixen actualment donant suport a Israel. El Fons Nacional Jueu, ha plantat un bosc a la regió de Galilea, en memòria d'Ikuro Teshima, el fundador i líder del moviment Makuya.

## Enllaços externs

* www.makuya.org/ (anglès)
# Jean-Bernard Knepper

Jean-Bernard Knepper (1638 – 14 de novembre de 1698) va ser un polític, jurista i notari luxemburguès. Des de 1693 fins a 1698 va ser l'alcalde (Buergermeeschter) de la ciutat de Luxemburg. Knepper era fill de Dominique Knepper, i va anar a la Universitat de Dole a Besançon, Borgonya. Va estudiar dret i va ser admès a Luxemburg el 23 de maig de 1660. Es va convertir en jutge per designació de Lluís XIV de França l'any 1687. El 1661 es va casar amb Anna-Marguerite Trippel, la filla d'un pastor de Thionville.

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de la Ciutat de Luxemburg
# Breitbart News

Breitbart News Network (més conegut com a Breitbart News, Breitbart o Breitbart.com) és un lloc web de notícies, opinions i comentaris polítics, d'ideologia conservadora, fundat el 2007 pel comentarista i empresari Andrew Breitbart (1969-2012). També té un programa diari de ràdio a Sirius XM Patriot anomenat Breitbart News Daily.
Breitbart té la seu a Los Angeles, Califòrnia, amb oficines a Texas, Londres i Jerusalem. El seu cofundador Larry Solov és també el seu propietari i director executiu. Stephen Bannon treballa com a president executiu de la publicació, amb Alexander Marlow, que actua com a editor cap.
Concebut per Andrew Breitbart durant una visita a Israel l'estiu de 2007, amb l'objectiu de fundar un web «que fos obertament pro-llibertat i pro-Israel», Breitbart News està alineat amb la dreta alternativa, i Bannon va declarar el web com «la plataforma per a la dreta alternativa» el 2016. The New York Times va descriure a Breitbart News com una «curiositat de la franja dreta», amb «periodistes guiats ideològicament», que és una font de controvèrsia «sobre material que ha estat anomenat misogin, xenòfob i racista», i que s'ha convertit en una «potent veu» de la campanya presidencial de Donald Trump.
Els fets més destacats en la història de Breitbart inclouen la controvèrsia dels vídeos d'ACORN 2009, l'acomiadament de Shirley Sherrod, els escàndols de sexting d'Anthony Weiner, la història dels «Amics de Hamas», la campanya publicitària de Nancy Pelosi /Miley Cyrus, la identificació errònia de Loretta Lynch, i les acusacions de Michelle Campos en contra de Corey Lewandowski.

## Referències

* ↑ «Is Breitbart.com Becoming the Media Arm of the 'Alt-Right'?». [Consulta: 11 novembre 2016].
* ↑ Rainey, James «Breitbart.com sets sights on ruling the conservative conversation». Los Angeles Times, August 1, 2012
* ↑ Freedlander, David (February 20, 2013)
* ↑ Green, Joshua (October 8, 2015)
* ↑ Rainey, James «Breitbart.com sets sights on ruling the conservative conversation». Los Angeles Times, 01-08-2012.
* ↑ Breitbart News Network: Born In The USA, Conceived In Israel Breitbart, 17 Nov 2015
* ↑ See, e.g.:
* ↑ Josh Hafner «For the Record: For Trump, everything’s going to be alt-right». , August 26, 2016. «Breitbart News, declared 'the platform for the alt-right' last month by then-chairman, Steve Bannon.»
* ↑ «Breitbart Rises From Outlier to Potent Voice in Campaign»
* ↑ http://www.salon.com/2016/09/29/alt-right-catfight-daily-stormer-wages-holy-crusade-on-breitbart-because-milo-yiannopoulos-is-part-jewish/

## Enllaços externs

* La web 'ultra' que va ajudar Trump aterra a França i Alemanya Elnacional.cat
# Jouko Harjanne

Jouko Harjanne (Rauma, 21 de juny de 1962) Jouko Antero Harjanne és un trompetista finlandès. És trompetista solista de l'Orquestra Simfònica de la Ràdio des de 1984.
Harjanne va estudiar com a alumne de Raimo Sarmaksen al Conservatori de Tampere i va rebre el seu certificat d'aprovació per tocar la trompeta el 1982. Va adquirir lliçons addicionals amb Henri Adelbrecht i Timofei Dokšitser. Harjanne va treballar com a subdirector de veu de la trompeta a la Filharmònica de Tampere 1978-1984 i com a professor a temps parcial a l'Acadèmia Sibelius 1988-2014. Des de 1996, és el director artístic de "Lieksa Vaskiviiko". El 2012, Harjanne va ser nomenat ambaixador de metall de la ciutat de Lieksa. Des de 2012, Harjanne també treballa com a professor visitant de trompeta al "Senzoku Gakuen College of Music" japonès.
Harjanne va rebre el segon premi al Concurs de Trompeta de Primavera de Praga el 1987, i també va tenir èxit al Concurs de Trompeta Ellsworth Smith, on va rebre el primer premi el 1990. Lieksa Vaskiviikko va triar Harjanne com a Músic de Metall de l'Any el 1989.
Jouko Harjanne ha actuat com a solista amb orquestres a Europa, Rússia, EUA, Corea del Sud i Japó. A Gran Bretanya, ha tocat i gravat juntament amb Kiri Te Kanawa. Harjanne ha estrenat nombroses obres de trompeta nacionals i estrangeres i ha publicat més de 30 enregistraments en solitari i diversos enregistraments de música de cambra.
El fill de Jouko Harjanne és l'estrella musical Samuel Harjanne.

## Referències

* 1 2 Paavilainen, Ulla (päätoim.): Kuka kukin on: Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015, s. 157. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
* ↑ Jouko Harjanteen kotisivu.
* ↑ Levytykset kotisivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
* ↑ Yle Radio 1:n ohjelma Kantapöytä 24.9.2014.
# Premi Baldiri Reixac

El Premi Baldiri Reixac és un premi destinat a l'estímul i al reconeixement de l'escola catalana, dotat per la Fundació Lluís Carulla amb les aportacions voluntàries dels receptors del llibre-nadala que la Fundació tramet cada any a persones interessades en la cultura catalana. L'àmbit d'actuació és el dels països de parla catalana i els participants són mestres, alumnes i escoles.

## Referències

* ↑ Bases del Premi Arxivat 2016-01-12 a Wayback Machine. a la Fundació Lluís Carulla
* ↑ Els Premis Baldiri Reixac es decidiran entre 34 escoles, 204 alumnes i 70 mestres, laveupv.com 11 de març de 2015

## Enllaços externs

* Llista dels Guanyadors, mestres Arxivat 2016-01-30 a Wayback Machine.
* http://www.vilaweb.cat/media/attach/vwedts/docs/llibrebaldiri.pdf
# Mérida

«Mèrida (Mérida en castellà)» té aquests significats:
* Geografia:
** Mèrida capital de la comunitat autònoma d'Extremadura, a Espanya
** Mérida (Filipines) o Merida, municipi de la província de Leyte, Filipines.
** Mérida (Mèxic), capital de l'estat de Yucatán, Mèxic.
** Mérida (Veneçuela), capital de l'estat de Mérida, a Veneçuela.
** Estat de Mérida, divisió administrativa regional de Veneçuela. La capital de l'estat és Mérida.
* Esport:
** Mérida Unión Deportiva, club de futbol extremeny de la ciutat de Mèrida.
** Estudiantes de Mérida Fútbol Club, club de futbol veneçolà de la ciutat de Mérida.
# José Luis Ablanedo Iglesias

José Luis Ablanedo, més conegut com a Ablanedo I, (Mieres, 22 d'agost de 1962) és un futbolista asturià, ja retirat, que jugava com a defensa. És germà del també sportinguista Ablanedo II.
Després de passar pels equips inferiors de l'Sporting de Gijón, Ablanedo debuta amb el primer equip jugant un partit a la lliga 83/84. No seria, però, fins dos anys després quan pujaria definitivament a l'Sporting de la màxima categoria.
La temporada 86/87 es fa amb la titularitat a la defensa sportinguista, jugant fins a 43 partits i marcant 4 gols. Va ser peça clau del conjunt asturià de finals de dècada, fins que la seua aportació va començar a decaure a la 89/90.
Després d'una breu estada al RCD Espanyol (cinc partits la temporada 91/92), Ablanedo va perdre definitivament el lloc a l'onze titular. Tot i això, va romandre dos anys més, fins a l'estiu de 1994, quan va cloure la seua trajectòria. En total, va sumar 183 partits a primera divisió, amb set gols.

## Referències

* ↑ Qué fue de… Ablanedo (What happened to… Ablanedo); 20 minutos, 20 juny 2008 (en castellà)
* ↑ 3–0: Festival Calderón (3–0: Calderón show); Mundo Deportivo, 23 abril 1984 (en castellà)
* ↑ El ingeniero de la zaga (Defense engineer); El Comercio, 27 gener 2012 (en castellà)
* ↑ Caras nuevas (New faces); Mundo Deportivo, 24 gener 1992 (en castellà)
# Xalets Sau

El Xalet Sau I i el Xalet Sau II són dos edificis del municipi de Ribes de Freser (Ripollès) cadascun dels quals forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya de manera individual.

## Xalet Sau I

A l'Arxiu Municipal es conserven uns plànols del que s'anomena "Projecte de xalet de tipus mínim". Aquest xalet, i també el Sau II, corresponen a la mateixa tipologia que la de l'esmentat projecte. Tots ells producte de l'arquitecte de J. Riera i Reguer. Era un projecte de xalet tipus de planta baixa i pis a portar a terme al llarg de tot el Passeig Guimerà per conformar una ciutat-jardí homogènia.

## Xalet Sau II

Aquest xalet de planta baixa i pis es construí paral·lelament a l'altre xalet Sau i al projecte per a l'Ajuntament d'habitatge de tipus mínim en un context de ciutat-jardí.

## Referències

* ↑ «Xalet Sau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ «Xalet Sau II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Buríkino

Buríkino (en rus: Бурыкино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia vuit habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09. [Consulta: 7 maig 2018].
# Casa Ciutat (Valls)

La Casa Ciutat és una obra noucentista de Valls (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa, en el qual hi ha un magatzem i dues plantes més.
A la primera planta hi ha l'element més característic d'aquesta construcció: la tribuna. Aquesta té elements florals estucats en el dintell i avantpit; a més a més, té dues finestres estretes en els laterals i una central amb dues fulles. Tant damunt de la tribuna com al nivell de la segona planta hi ha una balconada amb vint-i-un balustres i dues pilastres en els vèrtexs cantoners.
A la segona planta hi ha també dos balcons laterals, que no tenen volada. La façana principal es remata amb una línia quebrada, i disposa d'una sèrie de rectangles que sobresurten de l'estricta línia de façana.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Ciutat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Billboard Music Award

Els Billboard Music Awards són uns premis lliurats anualment per Billboard, una revista nord-americana dedicada a la indústria musical. Aquests premis se celebren cada any des de 1990, primer el mes de desembre, fins al 2006, any en el qual es va suspendre el lliurament fins al seu retorn en 2011, a partir de la qual se celebra el mes de maig.
A diferència d'altres guardons, com els American Music Awards, que determinen les seves nominacions d'acord a la major quantitat de vots rebuts, i els Grammys que es determinen per excel·lència musical avaluada per l'acadèmia de l'enregistrament, els finalistes dels Billboard Music Awards se seleccionen pel seu rendiment comercial als Estats Units d'acord a les dades registrades pel sistema Nielsen SoundScan a cap d'any.

## Referències

* ↑ «Top Billboard Music Award Winners of All Time (1990–2016)» (en anglès). Billboard, 31-03-2016. [Consulta: 10 abril 2017].
* ↑ «Who Should Perform at the 2020 Billboard Music Awards? Vote!» (en anglès). Billboard. [Consulta: 11 agost 2020].
* ↑ «Billboard Music Awards 2018 Nominations: See the Full List» (en anglès). Billboard, 17-04-2018. [Consulta: 17 abril 2018].
# Lost and Won (pel·lícula de 1917)

Lost and Won és una pel·lícula muda de la Jesse L. Lasky Feature Co. dirigida per James Young i protagonitzada per Marie Doro, Elliott Dexter i Carl Stockdale. Basada en una història de Channing Pollock i Rennold Wolf, la pel·lícula, de cinc bobines, es va estrenar el 22 de gener de 1917.

## Argument

Walter Crane aposta amb el director del banc on treballa, Kirkland Gaige, i quatre amics més que serà capaç de transformar Cinders, una noieta del diari, en una dama tan atractiva que tots es voldran casar amb ella. Un any després, Cinders torna de l'internat feta una jove atractiva. No obstant això, abandona la seva còmoda casa en saber que Walter ha perdut els seus diners i ha estat acusat de robar 50.000 dòlars mentre treballava com a caixer. Cinders aconsegueix feina com a periodista i descobreix que va ser Kirkland qui va robar els diners per comprar un collaret per a la seva amant, Cleo Duvene, i que després va endossar el delicte a Walter. Després d’aconseguir la seva absolució al judici Walter li demana que es casin.

## Repartiment

* Marie Doro (Cinders)
* Elliott Dexter (Walter Crane)
* Carl Stockdale (Kirkland Gaige)
* Mayme Kelso (Cleo Duvene)
* Robert Gray (Bill Holt)
* Clarence Geldart
* Sydney Dean
* Mabel Van Buren

## Referències

* ↑ «Paramount offers three Stars Week of 22nd». Motion Picture News, 27-01-1917, pàg. 557.
* ↑ «Marie Doro heads Paramount January 22». Moving Picture World, 27-01-1917, pàg. 550.
* ↑ «List of current film releases». Moving Picture World, 20-01-1917, pàg. 434.

## Enllaços externs

* Lost and Won al catàleg de l'American Film Institute