OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Megalomyrmex symmetochus

Megalomyrmex symmetochus és una espècie de formiga de la subfamília dels mirmicins (Myrmicinae) de distribució neotropical, que va ser descoberta per William M. Wheeler l'any 1924 a l'illa de Barro Colorado (Panamà).

## Descripció

Les obreres fan de 3 a 3,5 mil·límetres de llarg, i tenen els ull petits i convexos, que probablement estan adaptats a la vida dins dels nius foscos on habiten. De vegades presenten ocels molt petits. Són de color vermell groguenc, amb les mandíbules i algunes altres parts de color marró.
La femella fa gairebé 4 mil·límetres de llarg. Té els ulls més grans que les obreres i s'hi distingeixen els ocels. A part d'això, són molt semblants a les obreres. Cada ocel té un marge negre internament. Les ales són hialines i iridescents, d'un color groguenc, amb les venes i el pterostigma groc pàl·lid. Les membranes de les ales són pubescents.
Els mascles fan gairebé 3 mil·límetres de llarg. Tenen ulls i ocels molt grossos. El seu cos és molt semblant al de les obreres i les femelles, però amb els costats del tòrax llisos. Les ales tenen pubescències més llargues que en les femelles. Són de color groc marronós, amb antenes i potes lleugerament més pàl·lides. Els ulls i un punt al llarg de la vora interna de cada ocel són negres.

## Distribució i ecologia

Megalomyrmex symmetochus ha estat localitzada a Bolívia, Perú, Brasil, Panamà i Costa Rica. Solen viure associades permanentment a formigues de l'espècie cultivadora de fongs Sericomyrmex amabilis, en poblacions força menys nombroses que la de l'espècie hostatjadora. Megalomyrmex symmetochus protegeix la colònia de S. amabilis de possibles incursions de depredadors de l'hort de fongs mitjançant la producció d'un alcaloide verinós que és més potent que les mossegades que puguin fer a l'intrús l'espècie hostatjadora.

## Referències

* 1 2 3 «Species: Megalomyrmex symmetochus» (en anglès). Antweb - Version 8.75. [Consulta: 27 març 2022].
* 1 2 3 Wheeler, William Morton «A new guest-ant and other new Formicidae from Barro Colorado Island, Panama» (pdf) (en anglès). Biological Bulletin, 49, 1925, pàg. 150-181 [Consulta: 27 març 2022].
* ↑ Brandão, Carlos Roberto F. «Further revisionary studies on the ant genus Megalomyrmex Forel (Hymenoptera: Formicidae: Myrmicinae: Solenopsidini)» (en anglès). Papéis Avulsos de Zoologia, 43, 2003, pàg. 145–159. ISSN: 0031-1049 [Consulta: 27 març 2022].
* ↑ Adams, Rachelle M. M.; Liberti, Joanito; Illum, Anders A.; Jones, Tappey H.; Nash, David R. «Chemically armed mercenary ants protect fungus-farming societies» (pdf) (en anglès). Proceedings of the National Academy of Sciences, 110, 39, 09-09-2013, pàg. 15752–15757. DOI: 10.1073/pnas.1311654110. ISSN: 0027-8424. PMC: PMC3785773. PMID: 24019482 [Consulta: 27 març 2022].
# Megalomys georginae

Megalomys georginae és una espècie extinta de rosegador de la família dels cricètids. Era endèmica de Barbados. Com que aquesta illa emergí fa aproximadament 1 milió d'anys, els científics que descrigueren aquesta espècie apuntaren que M. georginae probablement havia divergit dels seus congèneres feia poc temps. La datació radiomètrica indica que M. georginae sobrevisqué, com a mínim, fins a poc abans de l'arribada dels europeus a les Amèriques, però és possible que hagués perdurat fins a temps encara més recents.

## Referències

* ↑ Turvey, S. T.; Brace, S.; Weksler, M. 2012. «A new species of recently extinct rice rat (Megalomys) from Barbados». Mammalian Biology, 77 (6): 404-413
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Megalomys luciae

Megalomys luciae és una espècie extinta de rosegador de la família dels cricètids. Era endèmica de l'illa caribenya de Saint Lucia. No se sap gaire cosa sobre el seu hàbitat i la seva història natural. Es creu que la causa de la seva extinció fou la introducció de mangostes a l'illa. Era aproximadament igual de gros que un gat petit i tenia el ventre més fosc que M. desmarestii.

## Referències

* ↑ Turvey, S.; Helgen, K. Megalomys luciae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 gener 2017.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Melèagre de Gàdara

Melèagre (grec antic: Μελέαγρος; llatí: Meleager), fill del famós escriptor Èucrates, va ser un poeta i filòsof cínic, nadiu de la ciutat de Gàdara, a Palestina. Va viure durant el segle i aC i va florir entorn de l'any 60 aC. A l'Antologia grega figuren 131 epigrames seus.
La Garlanda de Melèagre (Στέφανος) era una col·lecció d'epigrames destinada per primera vegada a recopilar i conservar tota mena de poemes d'aquest tipus feta per Melèagre que inclou epigrames de 46 poetes grecs de totes les èpoques. La va anomenar garlanda perquè comparava els petis poemes recollits amb les flors. A la introducció de l'obra relaciona els noms dels diversos poemes amb les flors, arbustos i herbes, que els considera el seu emblema. Estava ordenada per ordre alfabètic, segons les lletres inicials de cada poema.
L'Antologia de Filip de Tessalònica, l'antologia de Diogenià d'Heraclea, la d'Estrató de Sardes, la de Diògenes Laerci i, més tard, l'antologia d'Agàcies Escolàstic (ja al segle vii) són considerades complementàries de la Garlanda de Melèagre.

## Referències

* ↑ Ateneu de Nàucratis, Deipnosofistes, IV 157.
* ↑ Turner, Martha Lee. The Gospel According to Philip (en anglès). Brill, 1996, p. 87. ISBN 9004104437.
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/393?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PlanudesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 385. ]

## Vegeu també

* Teodòrides
# Meléntievo

Meléntievo (en rus: Мелентьево) és un poble de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 37 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Memòria de treball verbal

La memòria de treball verbal és una funció executiva que fa possible a l'ésser humà reflexionar, dirigir la conducta, formular-se preguntes i resoldre problemes. Russell Barkley la denomina també «internalització de la parla». Es desenvolupa de manera gradual durant el creixement (9-12 anys), i consisteix en aprendre a mantenir un diàleg silenciós amb un mateix per aclarir i dirigir la conducta. És fonamental per a la generació de regles i meta-regles aplicades al propi comportament.
Es desenvoluparia entre els 9 i els 12 anys, i requereix la inhibició del sistema perifèric muscular, atès que es tracta d'una veu totalment privada.

## Referències

* ↑ «Barkley, Russell: “El TDAH como trastorno de las funciones ejecutivas: aplicaciones para su manejo en el aula”.». Arxivat de l'original el 2012-06-20. [Consulta: 18 agost 2017].

## Vegeu també

* Memòria de treball
# Api Claudi Càudex

Api Claudi Càudex (llatí: Appius Claudius C. f. App. n. Caudex) va ser un magistrat romà que formava part de la gens Clàudia.
Va ser fill del dictador Gai Claudi Cras i germà d'Api Claudi el Cec. El seu nomen deriva de la seva relació amb els afers navals.
Va ser cònsol l'any 264 aC i va dirigir les forces enviades en ajut dels mamertins. Va desembarcar a Messana, Sicília, i va derrotar les tropes conjuntes de Hieró II de Siracusa i els cartaginesos comandats per Hannó el Vell, aixecant el setge de la ciutat. Va ser derrotat davant d'Egesta i en alguns altres llocs no va tenir èxit, i llavors va deixar una guarnició a Messana i va tornar a Roma.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 768.
# Leiningen-Bockenheim

Leiningen-Bockenheim fou una línia comtal d'Alemanya sorgida de la divisió del comtat de Leiningen-Hartenburg el 1722.
Només va tenir un comte, Carles Lluís, que va governar del 1722 al 1747. Extinta la línia va tornar a Leiningen-Hartenburg.
# O Beijo da Mulher Aranha

O Beijo da Mulher Aranha (literalment, en català, "El petó de la dona aranya") és una pel·lícula brasilera d'Héctor Babenco adaptació de la novel·la de Manuel Puig, estrenada el 1985.

## Argument

En una presó del Brasil coincideixen les vides del presoner polític d'esquerres Valentín Arregui (Raúl Juliá) i un efeminat homosexual acusat de seduir a un menor, Luis Molina (William Hurt). Ambdós comparteixen una cel·la bruta i fosca en una presó brasilera. Molina passa el temps explicant els records d'una de les seves pel·lícules favorites, un thriller romàntic de la Segona Guerra Mundial que és també una pel·lícula de propaganda nazi sobre una cantant francesa que decideix trair a la seva pàtria per amor a un oficial alemany d'ocupació. Arregui permet a Molina penetrar en els murs de la seva pròpia defensa i s'obre. Malgrat els seus desacords sobre la ideologia de la pel·lícula, una improbable amistat es desenvolupa entre els dos presos: el somiador i l'activista polític.
A mesura que la història es desenvolupa, es revela que a Molina li ha fet xantatge el director de la presó per guanyar-se la confiança d'Arregui, perquè aquest li reveli informació sobre el grup revolucionari a què pertany, a canvi de menjar i la possible llibertat condicional. Tanmateix, Molina ha començat a desenvolupar genuïns sentiments romàntics per Arregui.

## Al voltant de la pel·lícula

O Beijo da mulher aranha li va suposar a William Hurt l'Oscar al millor actor i el Premi d'interpretació masculina al Festival de Canes 1985. Hi ha una adaptació de l'obra a Broadway, l'any 1994, en la qual Chita Rivera o Vanessa L. Williams van interpretar el paper principal.

## Repartiment

* William Hurt: Luis Molina
* Raúl Juliá: Valentin Arregui
* Sonia Braga: Leni/Marta/La dona aranya

## Premis i nominacions
### Premis

* 1985. Premi a la interpretació masculina (Festival de Cannes) per William Hurt
* 1986. Oscar al millor actor per William Hurt
* 1986. BAFTA al millor actor per William Hurt
* Premi David di Donatello al millor actor estranger per William Hurt

### Nominacions

* 1985. Palma d'Or
* 1986. Oscar a la millor pel·lícula
* 1986. Oscar al millor director per Hector Babenco
* 1986. Oscar al millor guió adaptat per Leonard Schrader
* 1986. Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 1986. Globus d'Or al millor actor dramàtic per William Hurt
* 1986. Globus d'Or al millor actor dramàtic per Raul Julia
* 1986. Globus d'Or a la millor actriu secundària per Sonia Braga

## Referències

* ↑ Martínez Gómez, Juana «El beso de la mujer araña». Anales de literatura hispanoamericana, 5, 1976, pàg. 434–438. ISSN: 0210-4547.
* ↑ Vásquez Cerón, Adriana «Aproximación al nivel simbólico del espacio en El beso de la mujer araña». Cuadernos de Literatura, 3, 5, 1997, pàg. 83–86. ISSN: 0122-8102.
* ↑ Palmer, William J. The Films of the Eighties: A Social History (en anglès). SIU Press, 1995, p. 145. ISBN 978-0-8093-2029-5.
* ↑ Benshoff; Griffin. Queer Images: A History of Gay and Lesbian Film in America (en anglès). Rowman & Littlefield Publishers, 2005-10-13, p. 192. ISBN 978-0-7425-6857-0.
# Eugenio Lucas Velázquez

Eugenio Lucas Velázquez (Madrid, 9 de febrer de 1817 — Madrid, 1870) va ser un pintor romàntic espanyol, dit en el passat Eugenio Lucas i Padilla, quan se li creia natural d'Alcalá de Henares.
Va estudiar a l'Acadèmia de Belles Arts de San Fernando. Va viatjar per Itàlia i Marroc, visitant igualment París. Amb una germana de Jenaro Pérez Villaamil va tenir al seu fill, el també pintor Eugenio Lucas Villaamil.
Va abandonar el neoclassicisme dels seus mestres en admirar a pintors com Velázquez i Goya. Segueix sobretot la línia satírica d'aquest últim.
Conrea la pintura costumista i escenes fantàstiques i sinistres, però també paisatges i retrats. Autor fecund, entre les seves obres, cal citar Condemnat per la Inquisició i Els fills de l'artista.

## Referències

* ↑ José Luis Díez. «Enciclopedia online, Lucas Velázquez, Eugenio» (en castellà). Museo del Prado. [Consulta: 19 agost 2013].
# Enrique Epalza y Chafreau

Enrique Epalza y Chafreau fou un arquitecte de Bilbao. En 1896 és nomenat arquitecte municipal, en substitució d'Edesio de Garamendi, quan es va posar malalt, càrrec que va ostentar fins a 1903. Sent arquitecte municipal, entre 1899 i 1900 va redactar el Primer Projecte d'Ampliació de l'Eixample, que va ser rebutjat.

## Obres destacades

* Cementiri de Vista Alegre, Derio (1896-1899) - amb Edesio de Garamendi
* Hospital de Basurto (1898-1908)
* La Ceres (fàbrica de farines) (1899-1900) - amb l'enginyer Ramón Grotta (encara que hi ha discrepància sobre aquest tema, ja que altres fonts citen Federico de Ugalde)
* c/ Hurtado de Amézaga, 13 (1902)
* c/ Uribitarte, 3 (edifici d'habitatges, avui seu del Col·legi d'Advocats de Biscaia (1904)
* Edifici del Banco de Bilbao

## Vegeu també

* Arquitectura i urbanisme de Bilbao
* Eclecticisme en l'arquitectura de Bilbao

## Referències

* ↑ Bermejo Lorenzo, Carmen. Arte y arquitectura funeraria: Los cementerios de Asturias, Cantabria y Vizcaya (1787-1936). Universidad de Oviedo (1998) A Google Books. Consultat el 25 d'agost de 2012.
* ↑ Basurto Ferro, Nieves. «El primer ensanche de Bilbao: oportunismo y vacío legal» a Cuadernos de Sección. Historia-Geografía 21. (1993) Arxivat 2013-08-19 a Wayback Machine. p. 229-242 ISBN 84-87471-49-8 Consultat el 25 d'agost de 2012.
* ↑ «Centenario del Hospital de Basurto: un siglo de buena salud» elcorreo.com. Consultat el 25 d'agost de 2012.
* ↑ Pérez de la Peña Oleaga, Gorka. Guía de arquitectura urbana de Bilbao: Cien obras maestras. 2005 Ed. Guías Cruziales.
* ↑ Martínez Matía, Ainara. «“La Ceres”. Una fábrica del novecientos en el casco urbano bilbaíno» a Ondare. 23, 2004, 335-342. Arxivat 2013-06-26 a Wayback Machine. Consultat el 25 d'agost de 2012.
# Emily Hood Westacott

Emily Hood Westacott (Brisbane, 6 de maig de 1910 − 9 d'octubre de 1980) fou una jugadora tennis australiana.
En el seu palmarès destaquen un títol de l'Open d'Austràlia individual i tres més en dobles femenins, en canvi, en dobles mixts va disputar dues finals però no va poder endur-se el títol. Fou seleccionada per participar al torneig de Wimbledon amb l'equip australià però va declinar la invitació per una malaltia de la seva mare.
Es va casar amb Victor Clyde Westacott el 20 d'agost de 1930 a Brisbane.

## Torneigs de Grand Slam
### Individual: 2 (1−1)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Oponent | Marcador |
| Finalista | 1. | 1937 | Australian Championships | Nancye Wynne | 3−6, 7−5, 4−6 |
| Guanyadora | 1. | 1939 | Australian Championships | Nell Hopman | 6−1, 6−2 |

### Dobles femenins: 5 (3−2)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Marcador |
| Guanyadora | 1. | 1930 | Australian Championships | Margaret Molesworth | Marjorie Cox Crawford Sylvia Lance Harper | 6−3, 0−6, 7−5 |
| Guanyadora | 2. | 1933 | Australian Championships (2) | Margaret Molesworth | Joan Hartigan Marjorie Gladman | 6−3, 6−2 |
| Guanyadora | 3. | 1934 | Australian Championships (3) | Margaret Molesworth | Joan Hartigan Ula Valkenburg | 6−8, 6−4, 6−4 |
| Finalista | 1. | 1937 | Australian Championships | Nell Hopman | Thelma Coyne Long Nancye Wynne | 2−6, 2−6 |
| Finalista | 2. | 1939 | Australian Championships (2) | May Hardcastle | Thelma Coyne Long Nancye Wynne | 5−7, 4−6 |

### Dobles mixts: 2 (0−2)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 1931 | Australian Championships | Aubrey Willard | Marjorie Cox Crawford Jack Crawford | 5−7, 4−6 |
| Finalista | 2. | 1934 | Australian Championships (2) | Roy Dunlop | Joan Hartigan Edgar Moon | 3−6, 4−6 |
# Enriqueta Pulido Pino

Enriqueta Pulido Pino, més coneguda esportivament com Kety Pulido, (Badalona, 1 de desembre de 1964 - 28 de gener de 2022) fou una futbolista catalana.
Defensa central i també lliure, jugà amb el llavors Club Femení Barcelona durant deu temporades (1984-94), arribant a ser la capitana de l'equip. Competí a Lliga catalana i Copa Generalitat, així com a les competicions estatals. Amb el club blaugrana, guanyà el primer títol oficial de la secció, la Copa Generalitat (1985), imposant-se a la final al FF Vallès Oriental de Sabadell. També fou la primera capitana blaugrana que aixecà un títol estatal, la Copa de la Reina de 1994, superant a la final a l'Oroquieta Villaverde madrileny.

## Referències

* ↑ Tomás Belenguer, 2021, p. 341.
* ↑ «Mor Kety Pulido, capitana del primer títol de Copa del Barça femení». Esport3, 28-01-2022. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ Muñoz Hernández, Raúl. «Mor Kety Pulido, capitana en la primera Copa de la Reina del Barça». betevé, 28-01-2022. [Consulta: 1r desembre 2023].

## Bibliografia

* Tomás Belenguer, Manuel. Barça femení : història des dels orígens fins al triplet. Barcelona: Editorial Base, 2021. ISBN 9788419007001.
# Elisabet de Hessen-Kassel

Elisabet de Hessen-Kassel (en alemany Elisabeth von Hessen-Kassel) va néixer a Kassel (Alemanya) el 24 de març de 1596 i va morir a Güstrow el 16 de desembre de 1625. Era una noble alemanya, filla de Maurici I de Hessen-Kassel (1572-1632) i d'Agnès de Solms-Laubach (1578-1602).
Era una persona d'una acurada formació. Parlava diversos idiomes i és autora de més de 200 poemes, a més de compondre i tocar peces musicals. Va crear, d'altra banda, l'Orquestra de la Cort de Güstrow.

## Matrimoni i fills

El 26 de març de 1618 es va casar a Kassel amb Joan Albert II de Mecklenburg (1590-1636), fill del duc Joan VII de Mecklenburg-Schwerin (1558-1592) i de Sofia de Schleswig-Holstein-Gottorp (1569-1634). Aquest matrimoni va tenir un fill:
* Jordi (1620-1675), casat primer amb Caterina d'Halberstadt, i després amb Margarida de Lowtzow.

## Bibliografia

* Christoph von Rommel: Geschichte von Hessen, 2. Band, Kassel 1837, S. 349 ff. (Format digital)
* Gustav Könnecke: Elisabeth, Landgräfin von Hessen-Kassel. A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 6, Duncker & Humblot, Leipzig 1877, S. 18.

## Enllaços externs

* http://www.uni-kassel.de Arxivat 2007-10-20 at Archive.is
# Equatòria Central

Equatòria Central (Central Equatoria en anglès) és un estat dels deu que formen el Sudan del Sud, amb una superfície de 22.956 km² (el més petit dels estats del Sudan del Sud). Va portar el nom de Bahr al-Jabal del 1994 al 2005 sent reanomenat Equatòria Central l'1 d'abril del 2005 per l'Assemblea Legislativa provisional sota el govern autònom del Sudan del Sud (2005-2011). La capital és Juba que és també capital del Sudan del Sud.

## Dades de l'estat

Central Equatoria, com els altres estats del Sudan del Sud, està subdividit en contats (al seu torn subdividits en payams i aquestos en bomas). Cada comtat està governat per un comissionat nomenat pel president. Els comtats són:
* Juba
* Lainya
* Morobo
* Terekeka
* Yei
* Kajo Keji
Les ciutats principals a part de la capital són: Kajo Keji, Liria, Mongalla, Rokon, Tali, Terekeka, Yei, Gemaiza, Tombek, Tindilo, Muni i Rejong. El principal lloc fronterer és Dimo, que limita amb la República Democràtica del Congo.
Les principal tribus són els mundaris, baris, els pojulus, els kakwas, els kalikos, els kukus, els lugbares, els nyangwares, els makarakes i els lulubos. Hi ha algunes petites tribus com els nyepos i els lokoyes; una tribu, els direr o nubi, són musulmans La majoria de les tribus són del mateix grup i parlen la llengua kutuk. Una part dels habitants són pastors i la resta agricultor, ja que no hi ha prou terre perquè tots siguin pastors. Els kukus, kakwes, pojulus, lokoyes, lulubos, ngangwares, kalicos i nyepos són agricultors.

## Governadors
### Bahr al-Jabal

* Sra. Agnes Lukodi 1994 - 1997
* Christopher Loki 1997 - 2000
* Henri Jada Zakariya 2000-2001
* James Loro 2001-2005

### Central Equatòria

* Clement Wani Konga (Kilimant Wani) 2005-

## Bandera

Del 1983 al 1991 es va utilitzar la bandera regional, d'un sol color (verd) amb l'emblema al mig. Aquesta bandera fou conservada per l'estat d'Equatòria (1991-1994). El 1994 al dividir-se l'estat en tres, es van adoptar banderes blanques amb un disc verd (el color regional) amb l'emblema de l'estat a l'interior i el nom sota el cercle. La bandera va patir un petit canvi en el nom el 2005.

## Referències

* ↑ «Interview with Erasto Gonda Tribes Of Central Equatoria». Arxivat de l'original el 2007-08-14. [Consulta: 12 desembre 2011].
* ↑ «Central Equatoria State». Gurtong Trust. Arxivat de l'original el 17 de gener 2018. [Consulta: 25 agost 2011].

## Enllaços externs

* Equatorians
* UNHCR Sudan Operations: Sudan/Chad situation update 42, 8 Dec 2005 sobre el canvi de nom
# Equatorium

Un Equatorium (plural, Equatoria ; en català, Equatori) és un instrument astronòmic utilitzat per trobar les posicions del sol, la lluna i els planetes a l'horitzó del lloc sense l'ús explícit d'extensos càlculs astronòmics, només mitjançant un model geomètric per a representar la posició d'un objecte celeste.

## Història

Una de les primeres referències històriques documentades d'un equatoriun amb l'objecte d'establir la posició del sol es deu al treball realitzat en el segle V per Procle, en la seva obra titulada Hypotyposis, en la que proporciona instruccions sobre com construir aquest dispositiu en fusta i bronze.
Malgrat existir mecanismes similars al Equatori a l'astronomia de l'antiga Grècia, la primera descripció detallada d'aquest instrument es realitza en els Llibres del saber d'astronomia, una compilació espanyola de treballs astronòmics sota el patrocini d'Alfons X de Castella al segle xiii, que inclou la traducció de dos textos àrabs del segle xi sobre l'Equatori escrits per Ibn al-Samh i al-Zarqālī.
El matemàtic italià Campanus de Novara en el seu Theorica Planetarum (c. 1261-1264) descriu la construcció d'un equatori, sent la primera descripció realitzada a Europa en idioma llatí. Richard de Wallingford (1292-1336) és conegut per haver construït un equatori molt sofisticat denominat Albió que permetia el còmput de les longituds de la lluna, el sol i els planetes. Al contrari que altres Equatoris, l'Albion permetia en els seus càlculs la predicció d'eclipsis.

## Referències

* ↑ Josep Maria Millàs i Vallicrosa, (1960), A shared legacy: Islamic science East and West: Homage to professor J. M , Universitat de Barcelona, pàg. 335
* ↑ Proclus. Hypotyposis Astronomicarum Positionum. Karl Manitius (ed.). Leipzig: Teubner, 1909 (Bibliotheca scriptorum Graecorum et Romanorum Teubneriana).
* 1 2 3 Evans, James. The History and Practice of Ancient Astronomy. Oxford & New York: Oxford University Press, 1998, p. 404. ISBN 978-0-19-509539 -5.
* ↑ Toomer, G. J.. «Campanus of Novara». A: Charles Coulston Gillispie. Dictionary of scientific biography. III. Nova York: Scribner, 1971, p. 23-29. ISBN 9780684101149.
* ↑ Morrison, James I. «Richard of Wallingford». A: History of Astronomy.

## Vegeu també

* Planetarium
* Torquetum
* Història de la gnomònica