OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Viliulfo

Viliulfo va ser un religiós del regne de Lleó, bisbe de Tui entre els anys 952 i 1003.
Va tenir un mandat llarg, durant uns 40 anys. És documentat per primera vegada el 952 en la donació del monestir de Sobrado realitzada pels comtes Hermenegild Gutiérrez i la seva esposa. Torna a aparèixer el 8 de febrer de 959 en una escriptura de la Reial Col·legiata de Guimarens de Portugal, i el 960 signant, amb el rei Sanç I de Lleó, una concòrdia d'un plet entre sant Rossend i l'abat de Samos, amb la fórmula Sub divina clementia Viliulfus Tudensis Episcopus of. L'any 962 és un dels confirmants dels privilegis atorgats des d'antic, des de temps de Fruela, al monestir de Samos. El 969 va confirmar la dotació de la fundació del nou monestir de Lorenzana, impulsada pel comte Osori Gutiérrez. No apareix esmentada la seu, és el mateix, perquè els anys següents apareix també documentat, fins al 999, en aquest cas documentat en una confirmació de dotació de San Lorenzo de Carbonario.
La duració del seu mandat no és una cosa estranya, i creu Enrique Flórez que no és raó per creure que hi hagué dos bisbes amb un mateix nom. Probablement Viliulfo es va acabar retirant, segons un vell document del monestir de Santo Estevo de Ribas de Sil, ho va fer en aquest cenobi, si bé hom n'ha dubtat de la seva veracitat. Flórez creu que des de l'any 970, data propera a les incursions normandes a la península, el bisbe va confirmar els privilegis des de la seva reclusió al monestir.
Manuel Carriedo comenta un document del Tumbo de Celanova, on apareix documentat Viliulfus Auriense sedis episcopus, és a dir com a bisbe d'Ourense. Segons ell, des del 986, i sense deixar la seu de Tui, Viliulfo va fer-se càrrec d'aquesta altra, almenys fins a l'any 1003.

## Referències

* ↑ «Episcopoloxio da Diocese de Tui-Vigo» (en gallec). Diòcesi de Tui-Vigo. Arxivat de l'original el 2015-06-24. [Consulta: 27 juny 2015].
* ↑ Flórez, 1798, p. 55-56.
* ↑ Flórez, 1798, p. 57.
* ↑ Flórez, 1798, p. 57-58.
* ↑ Carriedo Tejedo, Manuel «Episcopologio Auriense de 905 a 1045». Estudios gallegos, Tom XLVII, Fascicle 112, 2000, pàg. 85.

## Bibliografia

* Flórez, Enrique. España sagrada: theatro geographico-histórico de la Iglesia de España (en castellà). Tom XXII. Madrid: Oficina de la Viuda e Hijo de Marín, 1798.
# Déu salvi el Tsar

Déu salvi el Tsar (en rus Боже, Царя храни, Boje, tsarià khraní) va ser l'himne nacional de l'Imperi Rus. La primera versió va ser escrita el 1815 per Vassili Jukovski utilitzant la música de l'himne anglès Déu Salvi el Rei (o la Reina).
* Боже, Царя храни!
* Славному долги дни
* Дай на земли!
* Гордых смирителю,
* Слабых хранителю,
* Всех утешителю -
* Все ниспошли!
El 1833, Aleksei Lvov acompanyava Nicolau I durant la seva visita a Àustria i Prússia, on saludaven l'emperador amb la marxa anglesa. El tsar escoltava la melodia de la solidaritat monàrquica sense entusiasme, i en tornar li va encarregar a Lvov, com a músic seu més proper, escriure un nou himne. Aquest, amb la música de Lvov i la lletra de Jukovski (com en la versió anterior), va ser presentat el 18 de desembre (o 25 de desembre, segons altres fonts) de 1833 i va existir fins a la Revolució de febrer de 1917.
L'himne rus fou un dels més breus del món, era molt fàcil de recordar i se solia repetir tres vegades.
No s'ha de considerar com a himne rus tota la poesia de Jukovski, Oració dels russos, que conté les dues versions de l'himne, a més d'altres estrofes.
* Боже, Царя храни!
* Сильный, державный,
* Царствуй на славу, на славу нам!
* Царствуй на страх врагам,
* Царь православный!
* Боже, Царя, Царя храни!
* Боже, Царя храни!
* Славному долги дни
* Дай на земли! Дай на земли!
* Гордых смирителю,
* Славных хранителю,
* Всех утешителю — все ниспошли!
* Перводержавную
* Русь православную,
* Боже, храни! Боже, храни!
* Царство ей стройное,
* В силе спокойное!
* Все ж недостойное прочь отжени!
* Воинство бранное,
* Славой избранное,
* Боже, храни! Боже, храни!
* Воинам-мстителям,
* Чести спасителям,
* Миротворителям долгие дни!
* Мирных воителей,
* Правды блюстителей
* Боже, храни! Боже, храни!
* Жизнь их примерную
* Нелицемерную,
* Доблестям верную воспомяни!
* О, Провидение!
* Благословение
* Нам ниспошли! Нам ниспошли!
* К благу стремление,
* В счастье смирение,
* В скорби терпение дай на земли!
* Будь нам заступником,
* Верным сопутником
* Нас провожай! Нас провожай!
* Светло-прелестная,
* Жизнь поднебесная,
* Сердцу известная, сердцу сияй!

## Enllaços externs

* L'himne nacional rus Déu salvi el Tsar amb música de Txaikovski Arxivat 2006-07-10 a Wayback Machine. Pàgina amb diferents versions.
* Himne de l'Imperi Rus, versió instrumental.
# Casa Carreres

La Casa Carreres és un edifici medieval de la vila de Vilafranca de Conflent, de la comuna del mateix nom, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situada en el sector nord-est de la vila, en el número 75 del carrer de Sant Joan, en la parcel·la cadastral 67.
A la façana, de la primera meitat del segle xiii, el marbre tallat està reservat als enquadraments de les obertures. La casa té tres nivells; la planta baixa té dos arcs de mig punt, amb obertures desiguals. Les dovelles són de llargàries diverses, i l'enquadrament interior és aixamfranat. A l'arc de la dreta, la clau té un petit escut esculpit. Al primer pis, hi ha dues finestres geminades sense les columnetes, que s'amortitzen en arc de punt rodó sota llindes esmotxades. Els muntants, aixamfranats amb coves plans a la base que suporten impostes, escalabornades a bisell sota un llistó simple. El bisell de la imposta del mig està ornat amb dues mitges boles, i el de la dreta, d'un motiu en forma de cor o de pastera. La façana acaba, en el pis superior, amb una galeria del tot oberta al carrer.

## Vegeu també

* Llista de monuments del Conflent

## Bibliografia

* Becat, Joan. «189 - Vilafranca de Conflent». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Vilafranca de Conflent». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La Casa Carreres en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* La casa a Monumentum. Carte des monuments historiques français
# Barsuki

Barsuki (en rus: Барсуки) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 4 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Frigiliana

Frigiliana és un municipi d'Andalusia, a la província de Màlaga. Limita amb els municipis de Cómpeta, Torrox i Nerja. El 2023 tenia 3.396 habitants.

## Referències

* ↑ «Málaga Province (Spain)». Citypopulation. [Consulta: 28 gener 2024].
# Javier Casas Cuevas

Javier Casas (Bilbao, 9 de maig de 1982) és un futbolista basc, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Provinent de l'Arenas, el 1998 entra a les divisions inferiors de l'Athletic Club. Després de militar al juvenil, el Baskonia i el Bilbao Athlètic, la temporada 04/05 debuta amb el primer equip, tot sumant 19 partits de lliga i 2 d'UEFA. Durant les dues següents temporades continuaria gaudint de minuts al conjunt de San Mamés.
A partir de la temporada 07/08 deixa de comptar per a l'equip de Bilbao. Eixe any és registrat i es manté inèdit, mentre que al següent només disputa dos partits. Finalitza la temporada cedit al Córdoba CF, on tan sols apareix en tres ocasions.
L'estiu del 2009 fitxa pel FC Cartagena, que acabava de pujar a la Segona Divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Un atracament de cinc estrelles

Un atracament de cinc estrelles (títol original: Cool Money) és un telefilm estatunidenc dirigit per Gary Burns i difós l'any 2005. Ha estat doblat al català.

## Argument

Bobby Comfort (James Marsters) era un lladre, abans d'escapar-se de la presó i ??disculpar-se de totes les càrregues que pesaven contra ell.
Creu llavors haver acabat amb la vida de criminal, però de tornada a casa seva amb la seva dona i la seva filla, s'adona que aquest estil de vida domèstica no el satisfà. Quan reapareix Sammy Nalo (John Cassini), el seu antic company, es posen a saquejar hotels de Nova York.

## Repartiment

* James Marsters: Bobby Comfort
* John Cassini: Sammy Nalo
* Larry Manetti: detectiu Ed O'Connor
* Wayne Robson: Doc
* Robin Brûlé: Stephanie Comfort
* Jason Schombing: Phil Parris
* Margot Kidder: Peggy Comfort

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Un atracament de cinc estrelles». [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ «Cool Money (2005)» (en anglès). [Consulta: 9 febrer 2019].
# Domènec Juncadella i Ballbé

Domènec Juncadella i Ballbé (Barcelona, 1900- Barcelona, 15 d'octubre de 1985) fou un escriptor i poeta català.
Va fer crítica teatral a La Veu de Catalunya i escriví a la premsa comarcal. Com a poeta publicà diversos llibres i participà sovint als Jocs Florals de Barcelona, on fou premiat diverses vegades. Va escriure novel·la rosa o sentimental, tant en català com en castellà.

## Obra
### Poesia

* Poesies (1919)
* Els camins de sang i de dolor (1923)
* Les albes de l'amor (1927)
* Llibret de felicitacions (1927)

### Novel·la

* Quan l'amor neix (1931)
* Un altre horitzó (1932)
* El giravolt del cor (1933)

## Referències

* ↑ Necrològica a "La Vanguardia", dimecres 16 d'octubre de 1985
* ↑ «Domènec Juncadella i Ballbé». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Pi i Vendrell, Núria. Bibliografia de la novel·la sentimental publicada en català, entre 1924 i 1938. Biblioteca de Catalunya, 1986, pàgina 68.
# Battlefleet Gothic: Armada

Battlefleet Gothic: Armada és un videojoc d'estratègia en temps real desenvolupat per Tindalos Interactive, i publicat per Focus Home Interactive el 21 d'abril del 2016.
És una adaptació del joc de taula de Games Workshop amb l'ambientació de l'univers de Warhammer 40.000 on flotes de naus dels bàndols Imperial, Chaos, Eldar i Ork competiran pel domini del sector de l'espai Gothic.
La majoria de les crítiques han estat positives lloant-ne l'aspecte gràfic i la dificultat, tot i destacar que les batalles són en plans 2D i que hi ha petits problemes amb l'equilibri entre faccions.

## Sistema de joc

El jugador pot controlar una flota d'una de les quatre grans faccions en la pugna pel domini del sector de l'espai Gothic:
* Flota imperial
* Chaos Undivided
* Orks Pirates
* Craftworld Eldar
Les naus espacials de la flota abasten des de fragates ràpides fins a pesants cuirassats. En tots els casos les naus són totalment personalitzables: armament, defenses, subsistemes de suport i defensa... Aquests canvis afecten les característiques de les naus i poden desbloquejar habilitats especials durant les batalles. Les naus que sobrevisquin les batalles guanyaran experiència i podran ser ascendides.

## Referències

* ↑ «Battlefleet Gothic: Armada review» (en anglès). Dan Griliopoulos. http://www.pcgamer.com,+23-04-2016.+[Consulta: 9 maig 2016].
* ↑ «Battlefleet Gothic: Armada» (en anglès). Mike Futter. Gameinformer, 16-01-2016. [Consulta: 9 maig 2016].

## Vegeu també

* Company of Heroes 2
* Halo Wars
* Homeworld
* StarCraft

## Enllaços externs

* Tràiler de Battlefleet Gothic: Armada a Youtube (anglès)
# Kenji Takahashi

Kenji Takahashi (en japonès: 高橋健二) (Prefectura d'Aichi, 13 de juliol de 1952) va ser un ciclista japonès, que s'especialitzà en la pista. Va aconseguir una medalla de bronze al Campionat del món de velocitat de 1981 per darrere del seu compatriota Koichi Nakano i del canadenc Gordon Singleton.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Javier Carrión Mecho

Javier Carrión Mecho (Castelló de la Plana, 14 de desembre de 1981) és un ciclista valencià, que s'ha especialitzat en la pista.

## Palmarès

* 2000
** Campió d'Espanya en Madison amb José Francisco Jarque
* 2001
** Campió d'Espanya en Persecució per equips amb Cristóbal Forcadell, D. Navarro i Guillermo Ferrer
* 2002
** Campió d'Espanya en Persecució per equips amb Cristóbal Forcadell, Iván Díaz Boj i Guillermo Ferrer
* 2003
** Campió d'Espanya en Madison amb Guillermo Ferrer
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Província de Castelló
* 2004
** 1r al Trofeu Diputació d'Alacant i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Província de Castelló

### Resultats a la Copa del Món de ciclisme en pista

* 2001
** 3r a Cali, en Persecució per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a marca.com
* Fitxa a los-deportes.info
# Un autre homme

Un autre homme és una pel·lícula suïssa dirigida per Lionel Baier, estrenada l'any 2009.

## Argument

François i la seva companya Christine s'instal·len a la Vall de Joux on François descriu en un petit periòdic local, la vida dels seus habitants. Escriu igualment a la rúbrica de cinema, la crònica dels films que es passen a l'única sala de cinema del poble. Però com no és ni periodista, ni crític de cinema, redacta copiant de la revista Travelling, el parer d'uns altres crítics. François s'apassiona pel cinema i en una reunió a Lausana, coneix Rosa Rouge, una crítica de cinema reconeguda. Una relació perversa s'instaura entre ells.

## Repartiment

* Robin Harsch: François
* Natacha Koutchoumov: Rosa Rouge
* Elodie Weber: Christine
* Georges-Henri Dépraz: l'impressor
* Bulle Ogier: Bulle Ogier

## Al voltant de la pel·lícula

El film ha estat rodat amb poc mitjans, ja que només ha costat 500.000 francs suïssos (aproximadament 332.000 euros).
Crítica: "Comet la gosadia de descobrir un món interior darrere de l'arquetip. (...) La seva condició d'esquiva heterodòxia és inqüestionable i les seves reflexions sobre l'ofici tenen suc."

## Referències

* ↑ «Un autre homme». Allociné.
* ↑ Costa, Jordi «El crítico como artista». El País.
# Villazón

Villazón és una ciutat i municipi del sud de Bolívia, al departament de Potosí, capital de la província de Modesto Omiste, sobre la riba nord del riu del mateix nom. A l'altre costat del riu, en territori argentí, es troba la ciutat de La Quiaca, província de Jujuy.

## Referències

* ↑ «Villazón en la region de Potosí - Municipio y alcaldía de Bolivia - alcaldía Bolivia - Información alcaldía, ciudades y pueblos de Bolivia». [Consulta: 11 maig 2021].
# Donncoirce

Donncoirce (mort el 792) va ser rei dels escots de Dál Riata abans del 792.
Donncoirche o "Donn Corci rex Dal Riatai" és l'últim rei dels escots de Dál Riata la mort del qual s'esmenta als Annals d'Ulster i als Annals dels quatre mestres el 787 (rectificat 792). Tanmateix el seu nom no apareix al Duan Albanach ni als Sincronismes de Flann Mainistreach.
Desconeixem el seu origen familiar i la durada del seu regnat. Sembla que va ser un dels pretendents al tron després del 781 amb Eochaid mac Áeda i potser Domnall mac Caustantín. Després de la seva desaparició, la reialesa de Dál Riata va patir un eclipsi perdurable potser, com suggereix Alex Woolf, a causa d'una ocupació temporal de la regió pels víkings noruecs.

## Referències

* ↑ Woolf, 2007, p. 62-64.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 792.4.
* ↑ Annals dels quatre mestres, AM 787.12.
* ↑ Ashley, 1998, p. 205.
* ↑ Woolf, 2007, p. 41 i 57.

## Bibliografia

* Anderson, M. O.. Kings and Kingship in Early Scotland (llibre). John Donald, 2011. ISBN 9781906566302.
* Ashley, Mike. The Mammoth Book of British Kings & Queens (en anglès). Londres: Robinson Londres, 1998. ISBN 1-84119-096-9.
* Fraser, James E. From Caledonia to Pictland. Scotland to 795 (llibre). Edimburg: The New Edinburgh History of Scotland, 2009. ISBN 978-0748612321.
* Skene, W.F.. Chronicles Of The Picts,Chronicles Of The scots And Other Early Memorials Of Scottich History (en anglès). Kessinger Publishing's, 2007. ISBN 1432551051.
* Woolf, Alex. From Pictland to Alba, 789-1070. Edinburgh University Press, 2007.
# Olav Gurvin

Olav Gurvin (Tysnes, 24 de desembre de 1893 - Oslo, 31 d'octubre de 1974) va ser un musicòleg noruec, professor de la Universitat d'Oslo des de 1957. Va editar la primera enciclopèdia noruega de música el 1949 i va editar la revista Norsk Musikkliv de 1942 a 1951.

## Biografia

Gurvin va néixer a Tysnes, fill del mestre Elling Olson Gurvin i de Kristina Olsdatter Flugem. Es va casar amb Dagny Siqbroadway el 1947.
Gurvin va estudiar musicologia en les universitats de Heidelberg i Berlín, i es va graduar per la Universitat d'Oslo el 1928. Entre 1930 i 1947 va ser director de diversos cors d’Oslo. Va fer la seva tesi doctoral el 1938, titulada Frå tonalitet til atonalitet. Va donar conferències en la Universitat d'Oslo des de 1937. Va publicar les obres completes de Rikard Nordraak el 1942, en col·laboració amb Øyvind Anker.
Durant l'ocupació de Noruega per l'Alemanya nazi va ser membre del moviment de resistència, i des de 1943 va representar a músics en el subgrup de cultura del Comitè de Coordinació.
Va editar la revista Norsk Musikkliv de 1942 a 1951, i va ser crític musical del periòdic Verdens Gang de 1945 a 1958. Juntament amb Øyvind Anker també va coeditar la primera enciclopèdia de música noruega, titulada Musikkleksikon i publicada el 1949.
Els seus estudis etnomusicològics van donar lloc al desenvolupament d'un aparell electroacústic per l'anàlisi de melodies. Va ser nomenat professor de musicologia des de 1957. Va editar els primers cinc volums d'una sèrie de cordes per Hardingfele, de 1958 a 1967. El 1962 va publicar una biografia sobre Fartein Valen. Va ser nomenat com a cavaller, primera classe de la Reial orde Noruega de St. Olav el 1968.

## Obres seleccionades

* Frå tonalitet til atonalitet. Tonalitetsoppløysing og atonalitetsfesting, 1938. (tesis).
* Dreyers forlag. Musikkleksikon, 1949. (Primera enciclopèdia musical de Noruega. Coeditor amb Øyvind Anker.)
* Norsk folkemusikk. Serie 1, Hardingfeleslåttar. (Sèrie de llibres sobre Hardingfele. Editor de cinc volums entre 1958 i 1967).
* Fartein Valen. En banebryter i nyere norsk musikk, 1962. (Biografia de Fartein Valen).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Helle, Knut. (en noruec).
* 1 2 (en noruec).
* ↑ Hurum, Hans Jørgen. Musikken under okkupasjonen (en noruec). Oslo: Aschehoug, 1946, p. 146–147.
# Gasogen de Cal Pasqual

El Gasogen de Cal Pasqual va ser una instal·lació de generació d'energia que es posà en funcionament després de la Guerra Civil Espanyola a la fàbrica tèxtil de cal Pasqual, al carrer Sant Carles d'Igualada. Funcionà fins a l'any 1955 i s'ha conservat, depenent del Museu Comarcal de l'Anoia que permet fer-hi visites de grup. És l'únic gasogen d'aquestes característiques conservat a Catalunya i probablement a Europa.
Els primers models de gasogen eren coneguts com a motors de gas pobre i s'usaren en un període curt de finals del segle xix a principis del segle xx. Van ser posteriors als cicles del vapor i anteriors a l'entrada massiva de l'electricitat, que els desbancaren ràpidament. Aquest tipus de gas també fou emprat a Alemanya com a combustible per a la locomoció d'automòbils, durant la Segona Guerra Mundial.
Aquesta font d'energia va tenir un ús molt estès a Espanya després de la guerra civil degut a les dificultats d'abastiment de petroli en el mercat mundial. En aquesta època d'escassetat i restriccions es posà en funcionament el gasogen de Cal Pasqual, instal·lat per la companyia Valentí Prat de Barcelona. Aquest gasogen obtenia gas pobre que s'emprava com a combustible per fer funcionar els telers i donar llum a la fàbrica de cal Pasqual, on es produïa tela de matalàs i tela per a camiseria. El gasogen també cedia corrent elèctric per il·luminar l'interior de la veïna l'escola dels Germans Maristes durant les hores en què es produïen talls d'electricitat a conseqüència de les restriccions.
El gas pobre s'obtenia al transformar un combustible sòlid en gas, concretament monòxid de carboni (CO), resultant de l'oxidació incompleta. El gas resultant proporcionava energia als motors de combustió interna. El monòxid de carboni era un gas tòxic, mortal per als treballadors, però permetia usar molts tipus de matèries combustibles en la seva obtenció. A Can Pasqual es cremava fusta procedent de la Seu d'Urgell a la caldera o cambra de combustió. Els gasos emesos per la combustió passaven per uns tubs als filtres, plens de carbó de coc, on es purificaven les partícules sòlides en suspensió amb objectiu de no malmetre el motor. El motor, connectat a un alternador, tenia una potència de 240 cavalls i donava llum a la fàbrica i energia elèctrica als motors dels telers. Tenia 4 cilindres refrigerats per aigua. S'accionava manualment usant un mecanisme que barrejava el gas filtrat amb aire. Uns magnetos produïen la guspira per encendre la combustió. Un tub d'escapament conduïa els fums a la xemeneia. El motor estava connectat a una turbina mitjançant una corretja de cuir.
Magí Morera i Just va ser el contramestre que va tenir cura del gasogen des de l'any 1948 fins al 1955, quan acabaren les restriccions d'energia elèctrica.
* Maquinària del gasogen de Cal Pasqual
* Maquinària del gasogen de Cal Pasqual

## Referències

* ↑ Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya, El gasogen de Cal Pasqual
* ↑ Ajuntament d'Igualada, Visites al Gasogen de Cal Pasqual Arxivat 2011-07-11 a Wayback Machine.
* ↑ Diputació de Barcelona, El Gasogen de Cal Pasqual
* 1 2 3 4 5 altaanoia.info, Gasogen de Cal Pasqual
# Javier Cervera Gil

Javier Cervera Gil (València, 1967) és un historiador valencià, doctor en Història i en Ciències de la Informació per la Universitat Complutense de Madrid. La seua especialitat és la Guerra Civil espanyola i l'exili. És professor de la Universitat Francisco de Vitòria i del Centre Universitari Villanueva, adscrit a la Universitat Complutense.

## Obres

* Madrid en guerra. La ciudad clandestina (1998), ISBN 84-206-2908-1. El primer tom de la tesi doctoral en la que se basa aquest llibre (Violencia política y acción clandestina: la retaguardia de Madrid en guerra, 1996) pot consultar-se en línia a la Biblioteca de la Universitat Complutense; un referent sobre les matances de Paracuellos
* Así terminó la guerra de España (1999), ISBN 84-95379-00-7, en col·laboració con Ángel Bahamonde;
* Ya sabes mi paradero. La guerra civil a través de las cartas de los que la vivieron (2005), ISBN 84-08-05887-8;
* La guerra no ha terminado. El exilio español en Francia, 1944-1953 (2007), ISBN 9788430606368.

## Referències

* ↑ És qualificat com «Un dels principals experts sobre la Guerra Civil» pel diari El Mundo

## Enllaços externs

* Apunt biogràfic a Lecturalia
* Obres de Javier Cervera