OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Bastida de Sant Sernin

La Bastida de Sant Sernin (francès Labastide-Saint-Sernin) és un municipi occità del Tolosà, al Llenguadoc, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Monuments

* L'església.
* L'ajuntament.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Kristian Birkeland

Kristian Olaf Bernhard Birkeland (1867 – 1917) va ser un científic noruec. Va presentar unes teories que explicaven com producte de corrents elèctrics les aurores boreals. En la seva recerca científica de les aurores boreals va inventar un canó electromagnètic (Coilgun) i el procés de Birkeland-Eyde de la fixació de nitrogen. Birkeland va ser nominat per al Premi Nobel set vegades.

## Vida i mort

Birkeland va néixer a Christiania (avui Oslo) de Reinart Birkeland i Ingeborg Ege i va escriure el seu primer treball científic als 18 anys. Birkeland es va casar amb Ida Charlotte Hammer el maig de 1905. No van tenir fills i, per la preocupació de Birkeland per la seva feina, es van divorciar el 1911.
Patint de severa paranoia a causa del consum de Veronal com a ajuda per dormir, va morir en misterioses circumstàncies a la seva habitació de l'Hotel Seiyoken a Tokyo [...] mentre visitava col·legues de la Universitat de Tòquio. Un post-mortem va revelar que Birkeland havia pres 10 g de veronal la nit que va morir, en lloc dels 0,5 g recomanats. El temps de la mort es va estimar a les 7 del matí del 15 de juny de 1917. Alguns autors han afirmat que es va suïcidar. "A la tauleta de nit hi havia un revòlver".

## Referències

* 1 2 Lucy Jago. The Northern Lights. Nova York: Alfred A. Knopf, 2001. ISBN 0-375-40980-7.
* ↑ Potemra, T. A. «The contributions of Kristian Birkeland to space physics». Geomagnetism and Aeronomy with Special Historical Case Studies. IAGA Newsletters, 29/1997, 1997, pàg. 107. Bibcode: 1997gash.conf..107P.
* ↑ Hockey, Thomas. Springer Publishing. The Biographic Encyclopedia of Astronomers, 2009. ISBN 978-0-387-31022-0.
* ↑ Professor Alf Egeland «Olav Christian Bernhard Birkeland». Grup de recerca en plasma i física de l'espai., Universitat d'Oslo.
* ↑ Murdin, P.. «Birkeland, Kristian (1868–1917)». A: Murdin, P.. The Encyclopedia of Astronomy and Astrophysics, 2001, p. 5443. ISBN 978-0-333-75088- 9.
* ↑ Diari Klassekampen (Oslo), John Gustavsen (1 de febrer de 2016). "Haldde". Pàgina 32

## Enllaços externs

* On Possible Electric Phenomena in Solar Systems and Nebulae, Extract from The Norwegian Aurora Polaris Expedition 1902–1903

### Llibres

* Full text of The Norwegian Aurora Polaris Expedition 1902–1903 (158 MB)
* Lucy Jago (2002). The Northern Lights. London: Penguin Books. ISBN 0-14-029015-X ISBN 9780140290158

### Articles

* More articles from the NASA Astrophysics Data System
* "Professor Kr. Birkeland: His Life and Work", A. Egeland, E. Leer, in IEEE Transactions on Plasma Science Vol 14 No. 6 December 1986
# Kristian Georgeault

Kristian Georgeault (Felger, 10 d'octubre de 1955) és un muntador d'estructures metàl·liques, militant independentista bretó i ex-secretari d'assumptes interns d'Emgann.
Va ser condemnat a 11 anys de presó per 10 atemptats i temptatives d'atemptat i "associació de malfactors en vista a una empresa terrorista", el 26 de març de 2004 pel Tribunal d'Apel·lació especialment preparat a París (afer de Plévin), però el Tribunal de Primera Instància el va absoldre de la causa de l'atemptat mortal al McDonald's de Quévert.
Ja fou condemnat el 26 de març de 2004 per "possessió il·legal d'explosius" que provenien, segons el Tribunal, del robatori d'explosius a Plévin, i fou condemnat novament el juny de 2005, aquesta vegada per "robatori d'explosius, amb sentències concurrents (cas Plévin). Els advocats dels militants independentistes condemnats ho consideren una violació de la regla non bis in idem, és a dir, la impossibilitat de ser condemnat dos cops pels mateixos fets.
Aconseguí la condemna dels diaris Aujourd'hui en France i Le Télégramme per atemptar la presumpció d'innocència la tardor de 2004, i va denunciar França davant el Tribunal Europeu de Drets Humans per la violació dels articles 6, paràgraf 1, 7 i 13 de la Convenció Europea de Drets Humans. Fou alliberat el 7 de novembre de 2006 després de passar sis anys i mig a la presó, dels quals quaranta-sis mesos en detenció preventiva.
El 19 de novembre de 2008, el Tribunal Especial de París declarà inadmissible en part un recurs de cassació interposat pel fiscal per l'absolució parcial sobre la bomba al McDonald's de Quévert (la fiscalia no s'oposa a la seva condemna a 11 anys de presó per associació criminal en relació amb un acte terrorista). La fiscalia ha apel·lat aquesta decisió d'inadmissibilitat del recurs de cassació en part. El Tribunal de Cassació va confirmar el juny de 2009 la inadmissibilitat de l'apel·lació. Aquesta causa penal està tancada i la innocència de Kristian Georgeault en el cas de l'explosió mortal de Quévert es confirmà definitivament.

## Referències

* ↑ (francès) Militants bretons: le parquet se pourvoit en cassation, NouvelObs.com, 20 de novembre 2008 (consulta: 5-8-09).
* ↑ «Ordenança de referencia del 9 d'octubre de 2001». Arxivat de l'original el 2006-05-22. [Consulta: 5 agost 2009].
* ↑ Christian Georgeault
* ↑ (francès) Consulta
* ↑ Le Télégramme, pàg. 10, 26 de juny 2009.

## Bibliografia

* FLB - ARB : L'Histoire 1966-2005, de Lionel Henry & Annick Lagadec. Éditeur : Yoran Embanner, Fouesnant, 2006, Broché, 390 pages ISBN 2-9521446-5-6
* Le Dossier FLB - Plongée chez les clandestins bretons, d'Erwan Chartier et Alain Cabon, Éditions Coop Breizh, Spézet, novembre 2006
# Grup Sant Cugat

El Grup Sant Cugat és un conjunt d'edificis residencials a Salt (Gironès) inclosos a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt d'habitatges de protecció oficial, construïts durant la primera meitat de la dècada dels anys 1950. Fou concebut com un paquet edificador, urbanitzat amb una certa autonomia de la resta de la trama urbana. S'estructura amb una plaça, que presenta una filera de porxos en un edifici lineal al centre del barri, que conté a les plantes baixes els serveis comercials.
La resta de construccions són cases unifamiliars entre mitgeres, agrupades en diverses fileres, amb jardins posteriors. En general les cases són estructurades en dues crugies. Les parets exteriors són arrebossades i pintades. Les cobertes són de teula àrab. Originàriament el pas per a cotxes en els carrers era més estret i ocupaven bona part de l'espai els arbres i parterres que foren tallats fa pocs anys.

## Història

El barri respon a la concepció de l'habitatge protegit, que des de la postguerra desenvoluparà a casa nostra l'administració pública, sobre tot la Obra sindical y del Hogar que propicià la construcció d'aquest barri.

## Referències

* 1 2 3 «Grup Sant Cugat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Hanne Bramness

Hanne Bramness (Oslo, 3 d'abril de 1959) és una escriptora, editora i traductora noruega que ha fet passos en el camp de la poesia, debutant amb un primer poemari el 1983 titulat Korrespondanse per mitjà de Gyldendal Norsk Forlag. Guanyadora del Premi Dobloug el 2006, Bramness està casada amb l'escriptor Lars Amund Vaage i viu a Sunde i Sunnhordland.

## Obres

* Den ukjente (poesia, Cappelen Damm, 2015).
* Dikt i utvalg: 1982-2010 (poesia, Cappelen Damm, 2013).
* Vekta av lyset (poesia, Cappelen Damm, 2012).
* Vaage.Tu lesninger i Lars Amund Vaages forfatterskap (Xarxa.). (Artikler, Oktober, 2012).
* Stemmer i andre hus (poesia, Cappelen Damm, 2011).
* Uten film i kameraet (poesia, Cappelen Damm, 2010).
* Det står ulver i din drøm (poesia, Cappelen Damm, 2008).
* Salt på øyet (poesia, Cappelen, 2006).
* Dikt fra fengselet (xarxa.). (Antologi, Cappelen, 2004).
* Puteboken, japanske kjærlighetsdikt (Ungdomsbok, Cappelen, 2004).
* Lynettes reise (literatura infantil, Cappelen, 2003).
* Regnet i Buenos Aires (poesia, Cappelen, 2002).
* Anne Michael: Gruvedammen (traducció/reescriptura, Solum, 2001).
* Trollmåne (poesia, Cappelen, 2001).
* Kamala Das: Tørketid (traducció/reescriptura, Cappelen, 2000).
* Kysset (Noveller, Cappelen, 1999).
* Mirida Alt Altik: Froskens sanger (traducció/reescriptura, Cappelen, 1999).
* Mina Loy: Engelsk kjøter. (traducció/reescriptura, Cappelen, 1998).
* Akiko Yosano: Det brennende hjertet (traducció/reescriptura, Cappelen, 1997).
* Revolusjonselegier (poesia, Cappelen, 1996).
* Kremmyke bryst (Dikt av kinesiske kvinner).. (traducció/reescriptura, Cappelen, 1996).
* Appelsintreet (Japanske kjærlighetsdikt for ungdom).. (traducció/reescriptura, Cappelen, 1995).
* William Blake: Himmel og Helvete (medf).. (traducció/reescriptura, 1993).
* Nattens kontinent (poesia, Cappelen, 1992).
* The Sailor Does Not See the North. (poesia, 1988).
* The Poems of Dagny Juel Przybyszewska. (traducció/reescriptura, 1988).
* Denise Levertov: Med åpen munn. (traducció/reescriptura, Oktober, 1988).
* I sense tid. (Roman, Gyldendal, 1986).
* Korrespondanse (poesia, Gyldendal, 1983).
* Urgent Wave (poesia, 1983).
* Impulsi Tests. (poesia, 1982).
* Slow Climb (poesia, 1982).

## Referències

* ↑ «Hanne Bramness» (en noruec). NORSK FORFATTERSENTRUM. [Consulta: 1r abril 2016].
* ↑ «Dobloug-prisen» (en noruec). Forfatterportalen. For skrivende og lesende mennesker. Arxivat de l'original el 2017-12-10. [Consulta: 1r abril 2016].
* ↑ Rottem, Øystein. Norsk Litteraturhistorie. Etterkrigslitteraturen. 3. Oslo: Cappelen, 1998, p. 561–563.
# Gran format

Broadsheet, mot anglès per a full ample, és el més gran dels formats dels diaris. Es caracteritza per grans fulls verticals (actualment 43 × 63 o 39 × 57,8 cm). El primer periòdic de plec solt es publicà el 1618 als Països Baixos: Courante uyt Italien, Duytslandt, &c. A la península Ibèrica, no hi ha cap diari de format ample. Altres formats utilitzats són el berliner, el compacte o el tabloide.
El format era molt utilitzat en països anglosaxons. Fins recentment broadsheet hi era sinònim de premsa seriosa, al contrari dels diaris de format tabloide, més populistes i sensacionalistes. A la fi del 2003, el venerable The Times (Londres) va decidir que el lector podia triar el format que li agradi més i va editar en ambdós formats (full ample i tabloide), cosa que es va considerar com una revolució d'una tradició venerable de 216 anys. L'1 de novembre del 2004 optà per un sol format, el tabloide. Seguia així una tendència vers formats més petits que s'observa a tot arreu al món. Es considera com una reacció contra la competència dels diaris gratuïts compactes distribuïts a les estacions i altres llocs d'alta freqüència. Sembla que el lector prefereix formats que són més pràctics per a llegir quan no té una taula ampla, com passa en el transport en general, en bars i cafès, en pisos urbans compactes...

## Referències

* ↑ Arxivat 2005-02-18 a Wayback Machine. Arxivat 2005-02-18 a Wayback Machine. Arxivat 2005-02-18 a Wayback Machine. Arxivat 2005-02-18 a Wayback Machine. Arxivat 2005-02-18 a Wayback Machine. Arxivat 2005-02-18 a Wayback Machine. «Format Broadsheet» (català) Arxivat 2005-02-18 a Wayback Machine. al web Les necessitats de la premsa diària, consulta el 5 de juliol de 2012
* ↑ [http://www.persmuseum.nl/node/677%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D Fac-simile d'una pàgina de la «Courante uyt Italien, Duytslandt, &c.» (neerlandès)] al web del Persmuseum (Museu de la Premsa) a Amsterdam (consultat el 5 de juliol de 2012) (en català: Notícies corrents d'Itàlia, Alemanya ecc.)
* ↑ EFE, «'The Times' abandona el formato sábana y adopta el tabloide» (castellà) a: El País, 1 de novembre de 2004 (en català: «El Times abandona el format ample i adopta el tabloide»).
* ↑ London Times goes strictly tabloid Arxivat 2013-02-02 a Wayback Machine., CNN-World, 1 de novembre de 2004]
* ↑ C.J., «Los diarios de referencia cambian su modelo para hacer frente a los gratuitos» (castellà) a: El País, 17 de febrer de 2004 (en català: «Els diaris de referència canvian su concepte en racció als diaris gratuïts.»)
* ↑ John Morton, Arxivat 2013-02-14 a Wayback Machine. Arxivat 2013-02-14 a Wayback Machine. Arxivat 2013-02-14 a Wayback Machine. Arxivat 2013-02-14 a Wayback Machine. Arxivat 2013-02-14 a Wayback Machine. Arxivat 2013-02-14 a Wayback Machine. «Bye, Bye Broadsheet? Papers' newest attempt to attract readers is tabloid-shaped.» (anglès), a: American Journalism Review, juny-juliol 2005, (en català: «Adéu, full ample? L'últim intent dels diaris per a atreure lectors nous té el format tabloide.»)
# Krishnappa Nayaka II

Krishnappa Nayaka II fou virrei de Madura, fill i successor de Virappa Nayaka el 1595. Nelson pensa que va tenir coma cogovernant a Visvappa, que podria ser fill del general i ministre Ariyanatha; considera que aquest va morir vers el 1600 (abans de 1613, l'abril de 1588 com a molt aviat segons les diverses fonts) i això va permetre restaurar l'autoritat reial però no hi evidencies en aquest sentit i l'edat del general és força confusa. El virregnat de Madura és referit ara como el Naik (de Nayak o Nayaka) de Madura.
Les inscripcions evidencien que seguia lleial als reis de Vijayanagar.
Va regnar uns cinc anys i 9 mesos, i va morir el maig o juny de 1601. El poder fou ocupat pel seu germà petit Kastur Ranga (el germà gran Visvappa havia mort abans). Però al cap d'una setmana, les protestes generals (anomenades Sandy amandapa) el van enderrocar i fou proclamat Muttu Krishnappa Nayaka, probablement fill de Visvappa (segons el manuscrit Mrtyunjavn i el Maduraittalavaralara i d'acord amb la genealogia dels Nayak a la taules de Kuniyur de Venkata II de Vijanayagar).

## Referències

* R. Sathyanatha Aiyar, History Of The Nayaks Of Madura, 1924, editor Humphrey Milford, Oxford University Press
# Habitatge al carrer Baltasar d'Espanya, 3 (Sant Joan Despí)

L'Habitatge al carrer Baltasar d'Espanya, 3 és una obra modernista de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta baixa amb dos portes d'accés, una de les quals, la principal, és decorada en el seu cancell per un sòcol ceràmic. La façana forma una composició totalment lineal, quedant rematada per l'alternança de mòduls ceràmics en color verd que cerquen el moviment, aquí, però, sense desnivell vertical. Segons el projecte, aquests mòduls són cilíndrics i no pas rectangulars, i s'hi projectà un moviment en vertical, ara ho és en horitzontal.

## Història

Obra promoguda per Pau Saurí i Pruneda. Petició de la llicència municipal d'obres el 15/9/1911.

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer Baltasar d'Espanya, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Hebo

Hebo és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 231 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hebo tenia 231 habitants, 94 habitatges, i 65 famílies. La densitat de població era de 54,7 habitants per km².
Dels 94 habitatges en un 23,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,4% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 23,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,9% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 19,9% entre 25 i 44, un 34,6% de 45 a 60 i un 15,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.250 $ i la renda mediana per família de 52.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.694 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 16.053 $. Cap de les famílies i el 4,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hebo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hebo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Köy

Köy és una paraula turca i tàtar de Crimea utilitzada per designar un poble rural. Deriva -probablement- de l'armeni guy o quy. Un köy és un poble obert en contraposició a kasaba equivalent a burg, una aglomeració de cases. Nombroses ciutats i pobles a Turquia porten la paraula al final del nom, com Boğazköy o Kadıköy entre moltes altres. En el turc oriental l'equivalent és kend, derivat del sogdià.

## Referències

* ↑ «köy». [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, V, 2879
# L7 (grup de música)

L7 és un conjunt estatunidenc de rock de Los Angeles. El grup es va formar el 1985 quan es coneixen Sparks i Gardner. En un període de tres anys van gravar el seu àlbum de debut per a Epitaph i van telonejar en una gira a Bad Religion.
El 1988 van dur al rock més enllà dels seus límits amb un humit debut discogràfic que fusionava la crua vitalitat del punk amb riffs electrificants i salvatges. Amb el seu humor, les seves melodies i les guitarres al màxim de volum, L7 van ajudar a revitalitzar el gènere, (i el segell Sub Pop). El 1990 editen un dels discos més impactants i importants de Sub Pop, Smell the Magic (Sub Pop), i el 1992 Bricks Are Heavy (produït pel llavors famós productor grunge, Butch Vig), que va suposar el primer èxit del grup amb la cançó "Pretend We’re Dead", i considerat pels lectors de Rolling Stone com un dels 150 discos indispensables per a entendre la dècada del 1990.
El 1993 participen en la pel·lícula Serial Mom de John Waters. Alguns recorden la seva actuació quan van obrir per a Faith No More el 1992. El 1994, L7 editen Hungry For Stink, són caps de cartell del Lollapalooza d'aquest any i participen en el Warped Tour. El 1995 la seva cançó "Shitlist" forma part de la pel·lícula d'Oliver Stone Natural Born Killers. Dos anys després editen The Beauty Process: Triple Platinum.
El 1999, amb la sortida del grup de la baixista Gail Greenwood, L7 van gravar Slap-Happy com trio, produint la major part de l'àlbum amb ajuda de Brian Haught (per a deixar la part de les barreges a Tom Rothrock i Rob Schnapf (Beck Hansen, Foo Fighters, Elliott Smith), i com l'amic i antic col·laborador Joe Barresi (The Melvins, Rage Against the Machine, Queens of the Stone Age…).

## Discografia

* L7 (1988)
* Smell the Magic (1990)
* Bricks are Heavy (1992)
* Hungry for Stink (1994)
* The Beauty Process:Triple Platinum (1997)
* L7 Live:From Omaha to Osaka (1998)
* Slap Happy (1999)
* The Slash Years (2000)

## Enllaços externs

* smelll7.com Arxivat 2005-11-24 a Wayback Machine. (anglès)
# L2

L2 té els següents significats:
* Línia 2 del metro de Barcelona
* llengua apresa posteriorment a la L1 o materna
* nom alternatiu del sistema operatiu EUMEL
# LABoral Centro de Arte y Creación Industrial

LABoral Centro de Arte y Creación Industrial és un centre de confluència de l'art, la cultura, l'educació i la creació del segle XXI amb seu a Gijón, Astúries, Espanya. Fou inaugurat el 30 de març de 2007 ocupant l'antiga seu de la Universitat Laboral de Gijón, edifici construït a la meitat del segle XX i remodelat i reconvertit el 2007. Fou ideat per Luís Moya Blanco. Les visites guiades informen de l'arquitectura, la història i els costums moderns. Hi ha un teatre amb variada programació i algunes exposicions, reunions o congressos. L'edifici i la torre mirador poden ser visitades cada dia a l'estiu (fins a l'11 de setembre) i dels dimecres als diumenges la resta de l'any. El jardí botànic Atlàntic tanquen els dilluns a l'estiu i dilluns i dimarts la resta de l'any. Els preus són relativament alts especialment si només serveixen per la visita a una zona. S'hi accedeix fàcilment venint de l'Autovia del Cantàbric i és a tocar del nou estadi de futbol del Sporting de Gijón.

## Referències

* ↑ PAULA ACHIAGA. «Laboral. Entre el arte y la industria» (en castellà), 29-03-2007.

## Enllaços externs

* LABoral Centro de Arte y Creación Industrial - Lloc web oficial
# La Tossa (Talarn)

La Tossa és una muntanya de 887,4 metres que es troba entre els municipis de Talarn i Tremp (a l'antic terme de Gurp de la Conca), a la comarca de la Pallars Jussà. És al sector sud-est de la Serra de Costa Ampla, a la qual pertany, prop del límit amb Salàs de Pallars, i un xic al nord-oest de la Roca Tosa, amb la qual de vegades se la confon.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Tossa (Puigbalador)

La Tossa és una muntanya de 1.613 m alt situada al massís del Carlit, al límit del Donasà (Arieja), al nord, i el Capcir (Catalunya del Nord) al sud. Així mateix marca el límit septentrional del català i sobremira la vall de l'Aude. Pertany al terme de Puigbalador, del Capcir i de Queragut, del Donasà.
Està situada al nord-est del centre del terme de Puigbalador, al sud del de Queragut. És el punt més septentrional de la comuna i de la comarca del Capcir.

## Referències

* ↑ La Tossa en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «120 - Puigbalador». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Puigbalador». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# La Teuleria

«La Teuleria» té aquests significats:
* La Teuleria (Biosca), masia de Biosca, a la Segarra
* La Teuleria (Sant Quirze Safaja), bòbila de Sant Quirze, al Moianès
* La Teuleria de Postils, masia de Navès, al Solsonès
* La Teuleria (Castellterçol), masia de Castelltersol, al Moianès
* La Teuleria (Santa Coloma Sasserra), masia de Castellcir, al moianès
# La Teulera (Palma)

La Teulera és un barri de la ciutat de Palma, a l'illa de Mallorca. Es troba delimitat pels barris de la Bonanova, Gènova, Bellver, Son Dureta, Son Rapinya i Son Vida. Administrativament pertany al districte de Ponent i l'any 2018 tenia 1.829 habitants censats.
Sa Teulera és una urbanització a ponent de Son Dureta, situada devora del bosc de Bellver i el torrent de Sant Magí. L'origen del topònim prové d'una possessió les cases de la qual foren esbucades el 1992 per una promotora urbanística. Tenien una arquitectura singular, cosa que motivà que fossin incloses al llibre d'Arthur Byne i Mildred Stapley, Cases i Jardins de Mallorca (1928). Segons aquest llibre, hi havia una torre amb un rellotge de sol amb l'anagrama YHS i la data de 1798. També, anomenen l'existència d'una escala que conduïa a les cambres dels senyors i que era suportada per una columna de fust helicoidal i capitell jònic.
Als terrenys de la possessió hi ha les pedreres de la Fontsanta d'on s'extragué marès per a la construcció de la Seu de Palma. L'Arxiduc Lluís Salvador ens diu que els ciutadans de Palma tenien aquests terrenys com un dels llocs preferits per celebrar els pancaritats.

## Referències

* ↑ «Districtes i barris de Palma». Arxivat de l'original el 2017-02-13. [Consulta: 15 agost 2019].
* ↑ «Gestió de la Diversitat Cultural de Palma». Arxivat de l'original el 2019-08-07. [Consulta: 15 agost 2019].
* 1 2 «Toponímia Mallorca». [Consulta: 24 maig 2011].

## Enllaços externs

* Sa Teulera a Google Maps
* Imatges del Portal forà i de la torre de sa Teulera