OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Szlakiem Wielkich Jezior

La Szlakiem Wielkich Jezior (lit: Ruta dels Grans Llacs) és una cursa ciclista d'un dia polonesa. Es disputa pels voltants de la ciutat de Czyżew al Voivodat de Podlàquia.
Des del 2017 forma part del calendari de l'UCI Europa Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2017 | Marek Rutkiewicz | Andris Vosekalns | Josef Černý |

## Enllaços externs

* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Szolnoki MÁV FC

El Szolnoki MÁV FC és un club de futbol hongarès de la ciutat de Szolnok.

## Història

El club va ser fundat l'any 1910. El seu major èxit fou una copa hongaresa guanyada la temporada 1940-41.
Evolució del nom:
* 1910: Szolnoki MÁV Sport Egyesület (SE)
* 1948: Szolnoki Vasutas SE
* 1949: Szolnoki Lokomotív SK
* 1953: Szolnoki Törekvés SE
* 1956: Szolnoki MÁV Sport Egyesület
* 1979: Szolnoki MÁV MTE (fusió amb Szolnoki MTE)
* 1996: Szolnoki MÁV FC

## Palmarès

* Copa d'Hongria:
** 1940-41

## Referències

* ↑ «Hungary - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
# Sèrie 81 de SFM

La sèrie 81 de SFM, també coneguda com a sèrie 8100, és una sèrie de tretze automotors elèctrics fabricats per Construcciones y Auxiliar de Ferrocarriles (CAF) entre els anys 2008 i 2012 per als Serveis Ferroviaris de Mallorca (SFM).
La sèrie 81 es va desenvolupar amb la intenció de ser una substituta dels automotors dièsel de la sèrie 61 de SFM en el tram ferri entre les estacions de Palma i Enllaç, a Inca, on s'estaven duguent a terme els treballs d'electrificació de la línia. La sèrie entrà en servei el gener de 2012, tot i que en desembre de 2011 ja es feren proves amb passatgers. Aleshores fou la tercera sèrie elèctrica després del Ferrocarril de Sóller, de l'any 1929 i la sèrie 71 de SFM, de l'any 2007 i destinada a la línia M1 del Metro de Palma. A data de l'any 2023, la sèrie 81 presta servei a la totalitat de les línies T1, T2 i T3 en haver estat retirades les darreres unitats de la sèrie 61 l'any 2019. Alhora, la sèrie 81 també prestà servei a la línia M2 del Metro de Palma des de la seva inauguració el 13 de març de 2013 fins al juny del mateix any.
Els trens tenen un motor en cadascú dels extrems i les seues mides són de 17,38 metres de llargària per 3'20 d'alçària i 2'10 d'amplària. L'aforament màxim de cada unitat és de 386 passatgers: 268 dempeus i 118 asseguts. El tren pot arribar a una velocitat màxima de 100 quilòmetres per hora, amb una acceleració màxima de 1'1 m/s² i una desacceleració màxima de 2 m/s². La sèrie 81 són unitats modulars, és a dir, que tots els vagons es troben connectats formant-ne així un únic cos. El disseny de les unitats fou concebut per a facilitar l'accessibilitat total a les persones amb mobilitat reduïda, disposant de seients preferents a tots els cotxes, rampes d'accés amb accionament pneumàtic per a persones amb cadira de rodes i una zona reservada amb fixatges i cinturó de seguretat. També inclou espai per al transport de bicicletes, senyal acústic de tancament de portes i una bona il·luminació interior. Té, a més, monitors de televisió en cada vagó, indicadors de destinació i àudio amb anunci automàtic d'estacions. La sèrie 81 és respectuosa amb el medi ambient amb un nivell d'emissions acústiques baix, tracció elèctrica, sistema de frenat reostàtic i un dispositiu regenerador de recuperació d'energia.

## Referències

* ↑ https://www.listadotren.es/motor/series.php?id=537
* ↑ https://railssensefronteres.blogspot.com/2019/12/unitats-de-tren-electrica-serie-81-del.html
* ↑ https://www.europapress.es/illes-balears/noticia-trenes-diesel-serie-61-hacen-jueves-ultima-circulacion-oficial-20190530172039.html
* ↑ http://www.trenscat.com/balears/sfmut81_ct.html
* ↑ Borras, Bernat. «Unitats elèctriques Serie 81», 2012. [Consulta: 14 març 2013].
# Sèrie A5-A8 de FGC

La sèrie BEH 4/8 d'automotors articulats amb cremallera està formada per quatre vehicles posats en marxa entre l'any 1985 i el 1994. Els quatre estan destinats al Cremallera de Núria de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Flipbook» (en anglès). [Consulta: 26 juliol 2020].
# Summerville (Pennsilvània)

Summerville és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 525 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Summerville tenia 525 habitants, 209 habitatges, i 158 famílies. La densitat de població era de 326,9 habitants/km².
Dels 209 habitatges en un 29,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,2% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 24,4% no eren unitats familiars. En el 24,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 20,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.909$ i la renda mediana per família de 38.000$. Els homes tenien una renda mediana de 26.792$ mentre que les dones 18.409$. La renda per capita de la població era de 16.745$. Entorn del 3,2% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Summerville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Summerville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sulfur de carboni

El sulfur de carboni o disulfur de carboni (CS₂), és un líquid volàtil, incolor i molt fàcilment imflamable. Es fa servir en química orgànica i industrialment com a solvent no polar. Té una olor característica encara més accentuada si està impur degut la hidròlisi parcial o total que allibera sulfhídric (H₂S).
Es mescla amb la majoria dels solvents orgànics i dissol el iode, sofre elemental, fòsfor blanc, etc.
Petites quantitats de sulfur de carboni s'alliberen per les erupcions dels volcans i en aiguamolls.

## Síntesi

El CS₂ s'havia fabricat combinant carboni i coke i sofre a altes temperatures.
El sulfur de carboni s'obté per reacció directa dels elements (vapor de sofre i carboni) en absència d'aire entre 800 i 1000 °C.
En la natura es forma en alguns processos de degradació anaeròbica.

## Reaccions

En presència d'aigua el sulfur de carboni s'hidrolitza lentament per donar oxosulfur de carboni (COS), diòxid de carboni i àcid sulfhídric.
Amb bases es formen els xantogenats (sals de l'àcid ditiocarbònic).
    C + 2S → CS₂

## Aplicacions

La major part del sulfur de carboni es fa servir en la fabricació de fibres de cel·lulosa. En presència d'Hidròxid de sodi forma amb la cel·lulosa xantogenats solubles que es passen per injectors i després precipiten.
Els xantogenats de coure s'utilitzen com plaguicida.
En química de vegades es fa servir de dissolvent en l'esprectroscopia de infrarroig.
El sulfur de carboni és un compost de partida en la síntesi de tetratiofulvalè usat en semiconductors orgànics.
Els productes de reacció amb amines, els ditiocarbamats, tenen importància en la vulcanització.
El fòsfor blanc dissolt en sulfur de carboni es fa servir en armament com bombes incendiàries.

## Toxicologia

L'exposició perllongada a vapors de sulfur de carboni dona símptomes d'intoxicació com enrogiment de la cara, eufòria i posterior pèrdua del coneixement, coma i paràlisi de la respiració. També hi pot haver intoxicació crònica que inclou danys vasculars i danys en el fetge.

## Enllaços externs

* ATSDR en Espanyol - ToxFAQs™: Disulfur de carboni
# Brigequins

Els brigequins (llatí: Brigaecini, grec Βριγαικινοί) foren una tribu del poble àstur que tingueren per capital a Brigaecium o Brigecum, prop de l'actual Benavente. Probablement són el mateix grup que Florus esmenta com a trigacins.

## Referències

* ↑ González, Manuel i Solórzano, Jesús Angel (ed). II Encuentro de Historia de Cantabria: actas del II encuentro celebrado en Santander los días 25 a 29 de noviembre del año 2002, Tomo 1 (en castellà). Santander: Universidad de Cantabria, 2005, p. 120. ISBN 84-8102-954-8.
# Wolfgang Sieber

Wolfgang Sieber (Saalfeld, 3 de setembre de 1937) és un nedador alemany, ja retirat, especialista en papallona, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 200 metres papallona al Campionat d'Europa de natació de 1962. A nivell nacional guanyà quatre campionats alemanys dels 200 papallona (1957, 1958, 1959 i 1961), tres dels 4x200 metres papallona (1958 a 1960) i dos dels 4x100 metres estils (1957-58).
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on quedà eliminat en sèries en la prova dels 200 metres papallona del programa de natació.

## Referències

* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 28 desembre 2021].
* 1 2 «Olympedia – Wolfgang Sieber». [Consulta: 31 desembre 2021].
# Cabana de volta del Santfeliu

Cabana de volta del Santfeliu és una obra de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construcció rural de secció rectangular estructurada a partir de parament de blocs de pedra calcària de forma i mida molt irregulars, encara que ben falcats amb pedres més petites i sense la necessitat de gaire terra com a lligam. La coberta és de volta de pedra adovellada en molt bon estat, amb cobertura final de vegetació i que arrenca a uns 105 cm del terra. Els contraforts d'aquesta construcció estan integrats en els murs de la cabana i reposen en el pendent format per terra d'aportació. El portal té una doble llinda de fusta per salvar el gruix del mur i els brancals molt similars als de la resta de construcció. A l'interior, s'aprecia el fang de les filtracions de terra de la coberta. A l'exterior, la paret de tancament ha estat construïda arran de la volta i deixa entreveure el perfil d'aquesta. La façana principal és parcialment arrebossada amb morter de calç i fang. Els elements més característics de l'interior són la menjadora de pedra, els penjadors, l'armari arran de terra i l'armari o espitllera tapiada a la façana principal. A l'exterior, s'hi aprecia una construcció annexa de pedra seca amb coberta de llosa de pedra totalment devastada.

## Referències

* ↑ «Cabana de volta del Santfeliu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Cabana del Castellar

La Cabana del Castellar és una cabana de muntanya de la parròquia d'Ordino (Andorra) a 1.867 m d'altitud i situada al marge esquerre del riu de Tristaina, en el camí a la Coma de Varilles i poc abans d'arribar a l'estació d'esquí d'Ordino-Arcalís.

## Referències

* ↑ «Mapa Muntanyes d'Andorra, full 2». Govern d'Andorra, 2023. [Consulta: 20 setembre 2023].
# Cabana de volta del Cunyé de Viver

La Cabana de volta del Cunyé de Viver és una obra de Ivorra (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de volta situada enmig d'un camp de conreu, realitzada amb pedra del país col·locada en sec, amb la façana posterior i part dels costats excavats al terrer natural, de planta rectangular i amb volta de canó rebaixada, realitzada amb lloses de pedra i terra per donar major resistència. La porta d'entrada està formada per llinda superior flanquejada per dues petites obertures.

## Història

La construcció d'aquestes cabanes es pot situar entre mitjan segle xviii i mitjan segle xx. Però hi ha un moment de construcció més intens entre mitjan segle xix i principis del següent a causa de l'augment de la superfície conreada.

## Referències

* 1 2 «Cabana de volta del Cunyé de Viver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 març 2019].
# Cabusset de plomall blanc

El cabusset de plomall blanc (Rollandia rolland) és una espècie d'ocell de la família dels Podicipèdids (Podicipedidae) que habita llacs, rierols, estanys, aiguamolls i badies del nord-oest del Perú, centre i sud de Bolívia, el Paraguai, sud del Brasil i les Illes Malvines.
# Xavier Turull i Ventosa

Xavier Turull i Ventosa (Barcelona, 23 d'abril del 1896 – 25 de juny del 1934) va ser un arquitecte català, autor de les cases barates d'Horta i de diverses obres a la Garriga, on n'és possiblement l'autor noucentista més important.
Després d'estudiar als Jesuïtes de Casp, Francesc Xavier Turull començà la carrera d'arquitectura l'any 1912, i l'acabà el 1920. En els darrers anys de la carrera treballà per a l'arquitecte Bernardí Martorell. El 17 de juny del 1931 va ser admès al GATCPAC (Grup d'Artistes i Tècnics Catalans per al Progrés de l'Arquitectura Contemporània). L'any 1932 fou nomenat arquitecte de la Junta Provincial de Beneficència de Barcelona. Morí una nit de revetlla per un desgraciat accident pirotècnic.
El seu fill, Xavier Turull i Creixell, va ser violinista i compositor, i el seu net Xavier Turull i Piera és percussionista del conjunt Ojos de brujo.

## Obres

* 1924, reforma de la «Torre dels Ocells» (Can Creixell), de la Garriga (ronda del Carril 78)
* 1924, escola Sant Lluís de la Garriga (ronda del Carril)
* 1924, Casino de la Garriga
* 1925, Patronat parroquial de la Garriga (passeig de la Garriga)
* 1925, reforma de la «Casa Carles Vives i Pujol» (Casa Ramos) de la Garriga (plaça del Silenci)
* 1926, «Casa Joan Font i Creus» de la Garriga (carrer del Forn)
* 1927, taller al carrer de la Diputació, a Barcelona
* 1928, cases barates d'Horta (Grup d'Habitatges Ramon Albó): 534 cases
* 1928, projecte per al nou santuari de la «Virgen de la Soledad», a Badajoz, que no es realitzà. El nou temple fou obra de Martín Corral Aguirre
* 1930, botiga al carrer Santa Clara, de Vic
* 1930, «Casa Avel·lí Montenegro» a Sitges (carrer de Roma 13)
* 1932, ampliació de la casa «Josep M. Valón», al Masnou, feta el 1935 per Pere Benavent de Barberà i Abelló sobre plànols de Xavier Turull
* 1933, «Casa Esteve Fernàndez» i hangar per a avioneta a la Garriga (al lloc de Rosanes)
* 1933, casa «Nicet Herraiz», al Masnou

## Referències

* ↑ Referència a la Casa Ramos
* ↑ Les cases barates d'Horta, de J.M. Contel
* ↑ Catálogo de elementos de interés histórico artístico y ambiental de la ciudad de Badajoz (castellà)
* ↑ Patrimoni arquitectònic de Vic
* ↑ Cuspinera i Font, 1996.

## Bibliografia

* Cuspinera i Font, Lluís «Casa i hangar Esteve Fernández a la Garriga, 1933». Lauro: revista del Museu de Granollers, núm 11, 1996.
* Pujol, Carolina. L'Obra de Xavier Turull i Ventosa: l'arquitecte oblidat. Universitat Politècnica de Catalunya, 2012.
# Cal Vaqué

Cal Vaqué és una obra modernista de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici modernista de dues plantes, que utilitza com a materials constructius el maó i la pedra arrebossada.
Aquesta construcció es divideix amb tres cossos verticals, per mitjà d'unes pilastres de maó.
A la planta baixa observem una porta de magatzem rectangular al centre, i unes finestres rectangulars horitzontals protegides amb una reixa de forja als cossos laterals.
A la primera planta apareixen tres portes balconeres sense barana, amb unes obertures d'arc rebaixat de tres cossos.
L'edifici es corona amb tres frontals ondulats amb un forat el·líptic al centre, dividits per uns merlets escalonats de maó.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Vaqué». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Cal Viudes

Cal Viudes és un edifici del municipi de Fondarella (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres amb tres plantes, la baixa amb uns pòrtics de grans arcs de mig punt rebaixat, la primera els repeteix amb menys llum i treu l'ampit de pedra als dos del mig. La galeria es correspon a la golfa amb un gran terrat. És realitzada amb carreuades irregulars excepte en columnes i marcs. En el balustre de la balconada principal de la façana davantera hi ha la data de 1852.

## Història

La planta compartimentada amb complexitat i sense racionalitat fa pensar que la casa va ser construïda per etapes. La data del balustre del balcó podria correspondre a la composició definitiva de la façana. Segons notes de l'arxiver municipal, Josep Mª Cabau, la casa està ubicada en un solar corresponent a la part de creixement de la població i que, per tant, la seva construcció no pot ser més antiga del segle xix. A mitjans del segle xix la casa era coneguda com a Cal Torres.

## Referències

* 1 2 «Cal Viudes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 desembre 2015].
# Camp de sa Batalla

El camp de sa Batalla és un indret de la plana de Llucmajor (Mallorca), on tingué lloc el 1349 la batalla de Llucmajor que enfrontà les tropes del rei Jaume III de Mallorca amb les de Pere IV el Cerimoniós i en la qual Jaume III perdé la vida i el Regne de Mallorca. Està situat a la sortida de Llucmajor per l'antiga carretera de Ciutat (Palma), actual Ma-19A, en terrenys que pertanyien a la possessió de Galdent. Hi ha una creu que recorda la mort del rei Jaume III de Mallorca en aquesta batalla, erigida el 1949, i coneguda com a Creu del Camp de sa Batalla.

## Referències

* ↑ «Camp de sa Batalla». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Camp de sitges

Un camp de sitges és una extensió de terreny destinada a excavar-hi grans forats a terra que servien per emmagatzemar els excedents (és a dir, els productes sobrants) agrícoles en l'època ibèrica. Són típics de l'àrea ibèrica septentrional, entre les desembocadures dels rius Llobregat i Erau. Es troben generalment en llocs alts i secs, rics en argiles, i al costat d'assentaments i poblats ibers. Així, les que presenten forma ovoïdal, troncocòniques o en forma de cubeta circular serviren per emmagatzemar cereals i llegums.
Plini, que escriu a la segona meitat del segle i, diu que a Hispània el gra es guardava en sitges situades en terrenys secs en el fons de les quals i a les seves parets s'havia disposat prèviament una capa de palla; d'aquesta manera, Plini, seguint una de les seves fonts, Marc Terenci Varró, diu que el blat emmagatzemat d'aquesta manera podia durar fins a 50 anys, i 100 anys el mill. Després, quan ja havien acabat la seva funció, les sitges eren usades com a abocadors de deixalles i d'aquí la gran riquesa de materials arqueològics que ofereixen quan són excavades.
Sembla que el cereal que era guardat a les sitges posteriorment era envasat en les típiques àmfores ibèriques en forma de pastanaga, que predominen en tots els assentaments indígenes de la costa catalana entre els segles V i I aC.
Quan la zona de l'actual Catalunya va patir l'embranzida de l'exèrcit romà a partir del 218 aC, aquest era alimentat només amb els productes agrícoles locals, és a dir, el blat iber, i d'aquí el gran nombre de camps de sitges datats en aquesta època (segles II i I aC). Després de la conquesta romana d'Hispània, les sitges foren substituïdes per dolia, és a dir, grans gerres excavades a terra, que servien per guardar cereals i altres productes.

## Referències

* ↑ Plini el Vell, Naturalis Historiae, XVIII, 73, 306-307
* ↑ Duncan-Jones, Richard. The Economy of the Roman Empire (en anglès). CUP Archive, 1982, p. 38. ISBN 0521249708.
# Yang Luchan

El mestre Yang Luchan (Yang Lu-ch'an) 楊露禪, també conegut com a Yang Fu-K'ui (楊福魁) (1799-1872) va néixer a Guangping (Kuang-p'ing), Xina. Va ser un artista marcial xinès, mestre de Tai Chi i un dels més influents practicants d'aquest art marcial. A causa de les seves excepcionals habilitats marcials va ser sobrenomenat Yang, l'Invencible.
És el creador del Yang Taijiquan (楊氏太極拳), va ser un dels més influents mestres de l'art marcial intern conegut com a Tai Chi Chuan durant la segona meitat del segle xix. A causa de la seva contribució per divulgar aquest art i en el gran nombre de mestres que va formar, l'estil Yang és reconegut com un dels grans cinc estils de Tai Chi, i el més practicat a nivell mundial.

## Referències

* ↑ Wile, Douglas. Tai Chi Touchstones: Yang Family Secret Transmissions. Sweet Ch'i Press, 1983. ISBN 978-0-912059-01-3.
* ↑ Wile, Douglas. Lost T'ai-chi Classics from the Late Ch'ing Dynasty (Chinese Philosophy and Culture). State University of New York Press, 1995. ISBN 978-0-7914-2654-8.

## Enllaços externs

* Yang Family Website
# Zarétxnaia (Sverdlovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Zarétxnaia».
Zarétxnaia (en rus: Заречная) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 17 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский». Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Wichelen

Wichelen és un municipi belga de la província de Flandes Oriental a la regió de Flandes. Està compost per les seccions de Wichelen, Schellebelle i Serskamp.

## Personatges il·lustres

* Sylvain Grysolle, ciclista.
# Wichita

«Wichita» té aquests significats:
* Wichita (llengua)
* Wichita (poble), tribu índia de parla caddo establerta principalment a Oklahoma
* Wichita (Kansas), ciutat al comtat de Sedgwick, estat de Kansas, Estats Units d'Amèrica
* Wichita Falls, població dels Estats Units a l'estat de Texas
* Wichita (pel·lícula), western dirigit per Jacques Tourneur i estrenat el 1955
# Zbigniew Turski

Zbigniew Turski (Konstancin, 1 de juliol de 1908 - Varsòvia, 6 de gener de 1979) fou un compositor polonès.
El 1948 va guanyar una medalla d'or en les competències d'art de les Olimpíades per Symfonia Olimpijska ("Simfonia Olímpica").

## Música de cinema seleccionada

* El Trencanous (pel·lícula de 1967)

## Enllaços externs

* Perfil (en polonès)
# Zboj

Zboj és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1567.