OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frigil becfí

El frigil becfí (Acanthidops bairdi) és una espècie d'ocell de la família dels tràupids (Thraupidae) i única espècie del gènere Acanthidops Ridgway, 1882. Habita selva humida i vegetació densa de les muntanyes de Costa Rica i oest de Panamà.

## Referències

* ↑ «Frigil becfí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Colibrí ermità de Natterer

El colibrí ermità de Natterer (Phaethornis nattereri) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita sotabosc i clars dels boscos de l'est de Bolívia i centre i est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Colibrí ermità de Natterer». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Capitó (cavaller)

Capitó (en llatí Capito) va ser un cavaller romà que va viure al segle i.
Calígula el va condemnar a mort juntament amb el seu fill Betiliè Bas o Betilienus Bassus, al que Dió Cassi anomena Cassi Betil·lí o Cassius Betillinus. L'emperador el va obligar a presenciar l'execució del seu fill abans de ser executat.

## Referències

* ↑ Capito a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 598
# Ulama, el juego de la vida y la muerte

Ulama, el juego de la vida y la muerte, és una pel·lícula documental mexicana del director Roberto Rochín, va ser produïda en 1986 i estrenada en cinemes comercials el 20 d'octubre de 1988. Va tenir una altra estrena, més petita, a la Cineteca Nacional el 2 de juny de 1987.<.

## Sinopsi

En Ulama, el joc de la vida i la mort, es fa un rescat i recreació del joc de la pilota en les cultures prehispàniques de Mesoamèrica, es fa ús d'una diversa gammes de tècniques audiovisuals com el registre directe o la reconstrucció. El director s'encarrega de muntar una escena en què es mostra la contínua lluita entre la vida i la mort, el Sol i la Lluna, representats a través del ritual de Ulamaliztli, o el joc de pilota.

## Reconeixements

Guanyadora en la XXX edició dels Premis Ariel de 1988 en les categories:
* Fotografia
* Edició
* Música de fons
* Millor llargmetratge documental o testimonial
* Millor òpera prima
* Dues Diosas de Plata.

## Recepció

Sobre el documental, el crític Saul Ramos Navas va dir: "Aquesta pel·lícula realitzada en 1986 ha tingut gran acceptació entre la gent perquè és un superb treball de recerca en el qual es recorren totes les zones d'abans de la conquesta espanyola, on es compten amb espais especials per a la pràctica d'aquest esport. Fins i tot, en la cinta es manegen les situacions mítiques de l'esport, com quan els humans van jugar contra la mort per a conservar la seva existència, amb el que es demostra que el joc estava íntimament lligat amb aspectes religiosos que eren jocs rituals mitjançant els quals es tractava que les forces naturals seguissin l'ordre còsmic".

## Referències

* ↑ «Fichas de filmes nacionales». Centro de documentación e información, Expediente A-02371.
* ↑ Ulama, el juego de la vida y la muerte a loa Cineteca Nacional
* ↑ «Premio: ARIEL / Año: 1988 / Ceremonia: XXX / Categoría: Edición / Persona: Ramón Aupart / Película: Ulama, el juego de la vida y la muerte | AMACC». [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Premio: ARIEL / Año: 1988 / Ceremonia: XXX / Categoría: Música de fondo / Persona: Antonio Zepeda / Película: Ulama, el juego de la vida y la muerte | AMACC». [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ «Presentarán oficialmente Ulama». , 30-09-1988.
* ↑ Ramos Navas, Saul «Cine». , 04-07-1991, p. 14.

## Enllaços externs

* Ulama, el juego de la vida y la muerte a YouTube
# Rondo (esport)

Un rondo és un tipus de joc que s'utilitza com a exercici d'entrenament en el futbol. En un rondo, un grup de jugadors s'encarrega de mantenir la possessió de la pilota mentre completen una sèrie de passades, mentre un grup més petit de jugadors (de vegades un sol jugador) tracta de prendre la possessió.
Els rondos es desenvolupen en un espai reduit, i el grup posseïdor sol encerclar el grup contrari. A diferència d'altres jocs de possessió, en un rondo els jugadors ocupen posicions predeterminades. Es diu que els rondos milloren la presa de decisions, la coordinació, el joc en equip, la creativitat, la competitivitat i la condició física dels jugadors. Aquest exercici ha estat utilitzat per les principals organitzacions de futbol, com el Derby County FC a principis dels anys 70, i posteriorment el FC Barcelona i l'Ajax, i se li atribueix el mèrit d'haver renovat el joc modern.
El jugador i entrenador holandès Johan Cruyff, que va implementar el rondo al Barcelona, va descriure l'exercici: "Tot el que passa en un partit, excepte els xuts, ho pots fer en un rondo. L'aspecte competitiu, lluitar per fer espai, què fer quan estàs amb la possessió i què fer quan no tens la pilota, com jugar a futbol 'a un toc', com contrarestar el marcatge estret i com recuperar la pilota".

## Referències

* ↑ Clarke, Dave. «What is a Rondo in soccer?». Soccer Coach Weekly. [Consulta: 17 novembre 2017].
* 1 2 3 Townsend, Jon. «The Allure of the Rondo». These Football Times. [Consulta: 17 novembre 2017].
* ↑ Baker, Stan. «Rondo: A simple practice game with multiple benefits». SoccerAmerica. [Consulta: 17 novembre 2017].
* ↑ "The Brian Clough Story" - Documentary, 2009

## Enllaços externs

* Vídeo d'un rondo jugat pel FC Barcelona
# Acords de Basilea

Els Acords de Basilea o Normes de Basilea són les recomanacions que els bancs centrals i els supervisors dels països que integren el Comitè de Basilea han realitzat des de 1988 per establir unes condicions mínimes de solvència i estabilitat en la banca. Un dels principals acords consisteix a fixar el capital mínim que han de tenir els bancs per a fer front als riscos propis del seu negoci.
Els tres acords fonamentals són els de Basilea I, Basilea II i Basilea III. Reben el nom a partir de la ciutat de Basilea, Suïssa, on l'esmentat Comitè té la seu.

## Basilea I

Els primers Acords de Basilea I, publicats en 1988, establien els següents punts:
* S'hi establia el capital mínim que havia de reservar el banc en relació als actius ponderats per risc. Es va fixar en 8% com a mínim.
* S'hi establia una definició de capital
* S'hi establia el sistema de ponderació de les exposicions.

## Basilea II

En 2004, el Comitè de Basilea, va revisar els acords de 1988. La reforma, coneguda com a Basilea II, va constar de 3 pilars:
* Pilar 1, que modificava l'acord de 1988, de requeriments mínims de capital. S'hi va desenvolupar el càlcul dels actius ponderats per risc i va permetre que els bancs apliquessin qualificacions de risc basades en els seus models interns prèviament autoritzats pel supervisor, per tal de fomentar la millora en la seva gestió.
* Pilar 2, nou, referit al procés supervisor.
* Pilar 3, nou, que preveia normes per a la divulgació d'informació per part de les entitats amb l'objecte d'enfortir la disciplina de mercat.

## Basilea III

L'esclat de la crisi financera de 2009 va forçar l'establiment de recomanacions addicionals, els Acords de Basilea III, que inclouen els següents elements d'implantació progressiva, des de l'1 de gener de 2013 fins a l'1 de gener de 2019 (data en la qual haurà d'estar totalment implantat el nou marc regulatori):
* Augment de la qualitat del capital, destinat a assegurar una major capacitat d'absorbir pèrdues.
* Millora de la captura dels riscs de determinades exposicions.
* Augment del nivell dels requeriments de capital.
* Constitució de bosses de capital (o buffers) en els bons moments del cicle econòmic.
* Introducció d'una ràtio de palanquejament.
* Millora de la gestió del risc, del procés supervisor i de la disciplina de mercat.
* Introducció d'un estàndard de liquiditat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Las Normas de Basilea». Caixabank. Arxivat de l'original el 18 de setembre 2014. [Consulta: 7 febrer 2016].
* 1 2 3 4 Rodríguez de Codes Elorriaga, Elena «Las nuevas medidas de Basilea III en materia de capital» (en castellà). Estabilidad Financiera. Banco de España, 19.

## Enllaços externs

* Basel Committee on Banking Supervision - Pàgina del Comitè de Basilea
# Frigi (llengua)

El frigi va ser una llengua indoeuropea del grup paleobalcànic parlada pels frigis, un poble que emigrà de Tràcia cap a l'Àsia Menor entorn del 1200 aC. Va ser parlada a Anatòlia (l'actual Turquia), durant l'antiguitat clàssica. La llengua, els testimonis més antics de la qual són del segle viii aC; és completament extinta entre els segles iii i VI dC.
Ben poca cosa se sap d'aquesta llengua, de la qual queden unes poques inscripcions en un alfabet similar al grec o en un alfabet derivat dels fenicis, la majoria de les quals encara no desxifrades. Podria ser semblant al traci, a l'armeni o a l'antic georgià, amb trets propis del grec. La primera menció que en tenim és en l'Himne homèric a Afrodita, en què se la menciona com una llengua diferent del troià.

## Referències

* ↑ Allen, William Edward David. A History of the Georgian People: From the Beginning Down to the Russian Conquest in the Nineteenth Century (en anglès). Taylor & Francis, 1932, p.24. ISBN 0710069596.

## Bibliografia

* SWAIN, Simon; Adams, J. Maxwell; Janse, Mark (2002). Bilingualism in ancient society: language contact and the written word. Oxford [Oxfordshire]: Oxford University Press. pp. 246-266. ISBN 0-19-924506-1.
* BRIXHE, Cl. "Le Phrygien". In Fr. Bader (ed.), Langues indo-europeennes, pp. 165-178, Paris: CNRS Editions.
* WOODARD, Roger D. The Ancient Languages of Asia Minor. Cambridge University Press, 2008, ISBN 052168496X, pp. 69-81.
* OBRADOR CURSACH, Bartomeu. The Phrygian Language. Brill. 2020. ISBN 978-90-04-41999-5
# Picnic Point-North Lynnwood

Picnic Point-North Lynnwood és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 22.953 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Picnic Point-North Lynnwood tenia 22.953 habitants, 8.698 habitatges, i 5.992 famílies. La densitat de població era de 1.202,5 habitants per km².
Dels 8.698 habitatges en un 36,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,6% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 31,1% no eren unitats familiars. En el 21,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,3% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 34% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 6,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.913 $ i la renda mediana per família de 65.252 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.459 $ mentre que les dones 31.438 $. La renda per capita de la població era de 24.003 $. Aproximadament el 5,3% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Picnic Point-North Lynnwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Picnic Point-North Lynnwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Scinax danae

Scinax danae és una espècie de granota que habita a Veneçuela i, possiblement també, a Guyana.

## Bibliografia

* Fordham et al (2006). Scinax danae. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 3 gener 2008 (en anglès).
# Urússov

Urússov (en rus: Урусов) és un poble (un khútor) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens rus del 2018 tenia 2 habitants. Pertany al districte d'Aleksàndrov Gai.

## Referències

* ↑ «Об образовании населенных пунктов в объединенном муниципальном образовании Александрово-Гайского района и о присвоении им наименований, Постановление Саратовской областной Думы от 13 ноября 2002 года №3-74». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2019-07-21. [Consulta: 21 juliol 2019].
# Rondó en mi bemoll major (Chopin)

El Rondó en mi bemoll major, op. 16, de vegades anomenat Introducció i rondó, és una obra per a piano de Frédéric Chopin, composta el 1833. Va ser dedicat a Caroline Hartmann.
Aquest rondó comença amb una introducció apassionada en do menor, que va seguida del joiós tema principal en mi bemoll major. El segon tema és ple de vivor, tot i que una mica més moderat que el primer. Per concloure, després de les principals repeticions temàtiques hi ha una coda d'un nivell virtuosístic. La peça, en conjunt, és molt variada i interessant, però difícil per al pianista. Un execució orientativa d'aquesta obra dura uns 10 minuts.

## Referències

* ↑ Chopin Online Catalog
* ↑ Rondó en mi bemoll major (Chopin) a Allmusic
# Hoji-Ya-Henda (Luanda)

Hoji-Ya-Henda és una comuna del municipi de Cazenga, a la província de Luanda. Deu el seu nom al guerriller angolès mort en combat Hoji-Ya-Henda.

## Referències

* ↑ «Municipis de Luanda». Arxivat de l'original el 2017-03-24. [Consulta: 24 març 2017].
# Llista de reis de Buganda

Llista dels reis de Buganda, anomenats kabakas:
* Kato Kintu, principis segle XIV
* Chwa I de Buganda, mitjan segle xiv
* Kimera de Buganda, c.1374-c.1404
* Ttembo de Buganda, c.1404-c.1434
* Kiggala de Buganda, c.1434-c.1464 and c.1484-c.1494
* Kiyimba de Buganda, c.1464-c.1484
* Kayima de Buganda, c.1494-c.1524
* Nakibinge de Buganda, c.1524-c.1554
* Període d'interregnes (c.1554-c.1555)
* Mulondo de Buganda, c.1555-1564
* Jemba de Buganda, c.1564-c.1584
* Suuna I de Buganda, c.1584-c.1614
* Sekamaanya de Buganda, c.1614-c.1634
* Kimbugwe de Buganda, c.1634-c.1644
* Kateregga de Buganda, c.1644-c.1674
* Mutebi I de Buganda, c.1674-c.1680
* Juuko de Buganda, c.1680-c.1690
* Kayemba de Buganda, c.1690-c.1704
* Tebandeke de Buganda, c.1704-c.1724
* Ndawula de Buganda, c.1724-c.1734
* Kagulu de Buganda, c.1734-c.1736
* Kikulwe de Buganda, c.1736-c.1738
* Mawanda de Buganda. c.1738-c.1740
* Mwanga I de Buganda, c.1740-c.1741
* Namuggala de Buganda, c.1741-c.1750
* Kyabaggu de Buganda, c.1750-c.1780
* Jjunju de Buganda, c.1780-c.1797
* Semakookiro de Buganda, c.1797-c.1814
* Kamaanya de Buganda, 1814 - 1832
* Suuna II de Buganda, 1832 - 1856
* Muteesa I de Buganda, 1856 - 1884
* Mwanga II de Buganda, 1884 - 1888 and 1889 - 1897
* Mutebi II Kiwewa de Buganda, 1888 - 1888
* Kalema de Buganda, 1888 - 1889
* Daudi Chwa II de Buganda, 1897 - 1939
* Mutesa II de Buganda, 1939 - 1969 (exiliat 1953-1955)
** Regent Paulo Kavuma (30 de novembre de 1953 - 8 de desembre de 1953)
** Regent Paulo Kavuma, Latimer Mpagi i Matayo Mugwanya 1953-1955
** Regent príncep Badri Kakangulu, Mayangenda i Andrea Kyewa, 1955
** Regne abolit 1967-1993
* Mutebi II Ronald Muwenda, (rei a l'exili 1969-1993, i al país 1993 - present)

## Enllaços externs

* The Abalasangeye Dynasty
# Scinax duartei

Scinax duartei és una espècie de granota de la família dels hílids endèmica del Brasil. Aquesta espècie es troba per sobre de 1.000 m snm a les muntanyes del sud-est del Brasil, de la Serra de la Mantiqueira, en l'Estat de São Paulo al nord de la Serra do Caraça en l'Estat de Minas Gerais. El seu hàbitat natural s'inclouen prats a gran altitud, rius, corrents intermitents d'aigua, maresmes intermitents d'aigua dolça i zones rocoses. Es tracta d'una espècie terrestre i d'aigua dolça. Aquesta espècie està amenaçada d'extinció per la destrucció del seu hàbitat natural. És una espècie comuna. És una espècie de pastures d'altura obertes i rocoses que viuen en el sòl o en la vegetació baixa prop dels estanys o rierols de corrent lent a la part alta de les muntanyes. Es reprodueix en aigües de flux lent permanent i temporal. Gran part de la distribució d'aquesta espècie es troba en àrees protegides.

## Referències

* ↑ Jaime Bertoluci; Carlos Alberto Gonçalves da Cruz. Scinax duartei. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 31-08-2014.
# Dolmen del Coll de la Farella

El Dolmen del Coll de la Farella és un dolmen de prop del límit dels termes comunal de Cervera de la Marenda, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord) i municipal de Portbou, a la comarca de l'Alt Empordà, però per pocs metres és en realitat en el terme alt-empordanès.

## Situació

Està situat nord-oest del de Portbou, a prop a ponent del Coll de la Farella. El dolmen en si és en terme de Portbou, però una part del túmul és en el de Cervera de la Marenda.

## Característiques

És un sepulcre de corredor antic, de cambra trapezoïdal, com set dels dòlmens del vessant nord de l'Albera, que són pràcticament idèntics que els seus veïns de la banda sud: a més del de l'article present, hi ha el del puig de les Saleres o de Sant Pere de Laners (la Clusa, al Vallespir); Coll del Brau (Banyuls de la Marenda), Coma Estapera (Cervera de la Marenda), de la Cova de l'Alarb (Argelers de la Marenda), del Coll de les Portes (Banyuls de la Marenda / Cervera de la Marenda), Cova de l'Alarb del Rimbau (Cotlliure).

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «38 - Cervera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. «181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012)». A: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, 54. Girona: Institut d'Estudis Gironins, 2013, p. 31-184. Llegir-lo en línia

## Referències

* ↑ El Dolmen del Coll de la Farella en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Carreras i Tarrús, 2013.
# Adenomiosi

L'adenomiosi és una malaltia mèdica ginecològica caracteritzada per la presència anormal de teixit endometrial (el revestiment interior de l'úter) dins del miometri (la gruixuda capa muscular de l'úter). Quan el teixit endometrial es presenta anormalment completament fora de l'úter, es considera una afecció mèdica similar però diferent, l'endometriosi. Els dos trastorns es troben junts en molts casos, però sovint es produeixen per separat. Abans de reconèixer-se com un trastorn diferent, l'adenomiosi s'anomenava endometriosi interna.
Aquest trastorn sol trobar-se en dones entre 35 i 50 anys, però també afecta a dones més joves. Les pacients amb adenomiosi sovint presenten dismenorrea (menstruacions doloroses), menorràgia (menstruacions abundants), o ambdues. Altres possibles símptomes són la disparèunia (dolor durant les relacions sexuals), el dolor pelvià crònic i la irritació de la bufeta urinària.
En l'adenomiosi, l'endometri basal penetra en les fibres miométriques hiperplàstiques. Per tant, a diferència de la capa funcional, la capa basal no experimenta canvis cíclics típics amb el cicle menstrual.
L'adenomiosi pot afectar l'úter de forma focal, creant un adenomioma. Amb una implicació difusa, l'úter es torna voluminós i més pesant.

## Referències

* ↑ "adenomyosis" en el Diccionari mèdic de Dorland
* ↑ Lazzeri L, Di Giovanni A, Exacoustos C et al. Preoperative and postoperative clinical and transvaginal ultrasound findings of adenomyosis in patients with deep infiltrating endometriosis. Reprod. Sci. doi:10.1177/1933719114522520 (2014) (Epub ahead of print).
* 1 2 Katz VL. Comprehensive gynecology. 5th. Philadelphia PA: Mosby Elsevier, 2007.
* ↑ Brosens, I., et al., Uterine Cystic Adenomyosis: A Disease of Younger Women. J Pediatr Adolesc Gynecol, 2014.
* ↑ «Endometriosis results from the dislocation of basal endometrium». Hum. Reprod., 17, 10, 2002, pàg. 2725–2736. DOI: 10.1093/humrep/17.10.2725.
* ↑ Struble, Jennifer; Reid, Shannon; Bedaiwy, Mohamed A. «Adenomyosis: A Clinical Review of a Challenging Gynecologic Condition». Journal of Minimally Invasive Gynecology, 23, 2, 2016, pàg. 164–185. DOI: 10.1016/j.jmig.2015.09.018. PMID: 26427702.
# Altar (municipi)

Altar és un municipi de l'estat de Sonora. Puerto Peñasco és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-oest de l'estat de Sonora, limita al nord amb els Estats Units, al sud amb Pitiquito, a l'oest amb Caborca i a l'est amb Sáric i Tubutama.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Altar Arxivat 2021-11-15 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
Viccionari
# Theon Junior (cràter)

* No s'ha de confondre amb Theon Senior (cràter).
Theon Junior és un cràter d'impacte de la Lluna que es troba just a l'oest-sud-oest del cràter Delambre. Un altre cràter prominent proper és Taylor, situat al sud.
* Localització de Theon Junior (centre de la imatge)
* Cràters satèl·lit
Forma un parella fàcilment reconeixible amb Theon Senior, només un parell de diàmetres al nord-oest. El cràter és circular i té forma de bol, amb una petita plataforma central entre les altes parets interiors inclinades. El cràter és del període eratostenià, que va durar entre fa 3200-1100 milions d'anys. Té 17 quilòmetres de diàmetre i la diferència d'altura entre la seva vora i la seva part més profunda és de 3.580 metres
* Rodalies de Theon Junior. Fotografia de la missió Lunar Reconnaissance Orbiter
* Imatge de la missió Lunar Orbiter 4, amb Theon Senior (a dalt) i Theon Junior (a baix)
* Fotografia de la missió Apollo 16
Deu el seu nom a Teó d'Alexandria, un astrònom i matemàtic grec de segle iv.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Theon Junior.
| Theon Junior | Coordenades | Diàmetre |
| B | 2° 06′ S, 13° 18′ E﻿ / ﻿2.1°S,13.3°E﻿ / -2.1; 13.3﻿ (Theon Junior B) | 8 km |
| C | 2° 18′ S, 14° 42′ E﻿ / ﻿2.3°S,14.7°E﻿ / -2.3; 14.7﻿ (Theon Junior C) | 4 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Pioc de Heuglin

El pioc de Heuglin (Neotis heuglinii) és una espècie de gran ocell de la família dels otídids (Otididae) que habita estepes i sabanes àrides d'Àfrica oriental, a Etiòpia, Djibouti, Somàlia i nord-oest de Kenya.