OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Judici

* Per a altres significats, vegeu «Judici (dret)».
El judici o juí és l'acte mitjançant el qual es comparen dos conceptes i s'afirma o nega la seva conveniència o veracitat. Per exemple en el judici "la neu és blanca", la ment afirma que la blancor convé a la neu. En l'àmbit moral, el judici de valor tracta de discernir i resoldre un conflicte, sempre tendint a propugnar el bo i condemnar el dolent, des d'una actitud raonable.
Viccionari

## Referències

* ↑ «juí». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
# AEV

AEV té els següents significats:
* Arxiu Episcopal de Vic, arxiu eclesiàstic del bisbat de Vic
* Agrupació Electoral del Verger, agrupació d'electors municipalista històrica d'El Verger, a la Marina Alta
* Agrupació d'Esquerra de Vilamarxant, agrupació d'electors municipalista històrica de Vilamarxant, al Camp de Túria
* Alternativa Ecologista Verde de Marbella y San Pedro de Alcántara, partit polític històric d'Andalusia
* Avian Encephalomyelitis Virus, picornavirus de l'encefalomielitis de les aus
* Activitat extravehicular, actuació d'un astronauta fora de la nau espacial
* Abans de l'Era Comuna (de l'acrònim en italià Avanti Era Volgare), expressió alternativa aconfessional de l'Abans de Crist
# Kent Beck

Kent Beck (31 de març de 1961) és un enginyer de programari nord-americà i el creador de la programació extrema, una metodologia de desenvolupament de programari que evita especificacions formals rígides per a un procés de disseny col·laboratiu i iteratiu. Beck va ser un dels 17 signants originals del Manifest Agile, el document fundacional per al desenvolupament àgil de programari. Els mètodes extrems i àgils estan estretament associats amb el desenvolupament impulsat per proves (TDD), del qual Beck és potser el principal defensor.

## Biografia

Beck va assistir a la Universitat d'Oregon entre 1979 i 1987, rebent una llicenciatura i un màster en informàtica i ciències de la informació.
El 1996 Beck va ser contractat per treballar en el sistema de compensació integral de Chrysler, i va animar Ron Jeffries a participar-hi. El març de 1996, l'equip de desenvolupament va estimar que el sistema estaria llest per entrar en producció al voltant d'un any més tard. L'any 1997 l'equip de desenvolupament va adoptar una manera de treballar que s'anomena programació extrema. L'objectiu de lliurament d'un any es va assolir amb només dos mesos de retard.
Beck va ser pioner en els patrons de disseny de programari, així com en l'aplicació comercial de Smalltalk. Va escriure el marc de proves d'unitats SUnit per a Smalltalk, que va generar la sèrie de marcs xUnit, en particular JUnit per a Java, que Beck va escriure amb Erich Gamma. Beck va popularitzar les targetes CRC amb Ward Cunningham, l'inventor del wiki.
Viu a San Francisco, Califòrnia i va treballar a l'empresa de xarxes socials Facebook. El 2019, Beck es va unir a Gusto com a company i entrenador de programari, entrenant equips d'enginyeria mentre creen sistemes de nòmines per a petites empreses.

## Obres

* Smalltalk Best Practice Patterns (ISBN 013476904X)
* Una explicació de la programació extrema: acceptar el canvi (ISBN 8478290559)
* Test-Driven Development: By Example (ISBN 0321146530)
* Planning Extreme Programming (ISBN 0201710919), amb Martin Fowler

## Referències

* 1 2 "Extreme Programming", Computerworld (online), 2005, webpage: Computerworld-appdev-92 Arxivat 2011-06-05 a Wayback Machine..
* ↑ Beck, Kent. «Kent Beck». LinkedIn. [Consulta: March 5, 2012].
* ↑ Highsmith. Agile Software Development Ecosystems, p. 298. ISBN 0-201-76043-6.
* ↑ "Given my newly independent status after seven years at Facebook..."
* ↑ «Meet the influential programmer who's helping $3.8 billion Gusto make sure that its software always stays ahead of the times». Business Insider, 04-09-2019.
# 10 dies sense la mama (pel·lícula de 2020)

10 dies sense la mama o La mare se'n va de viatge (originalment en francès, 10 jours sans maman) és una comèdia francesa dirigida per Ludovic Bernard, estrenada el 2020. S'ha doblat al català oriental central per a TV3 amb el títol de 10 dies sense la mama, i en valencià per a À Punt amb el nom de La mare se'n va de viatge.
Es tracta d'una nova versió de la comèdia argentina Mamá se fue de viaje estrenada el 2017.

## Repartiment

* Franck Dubosc: Antoine Mercier
* Aure Atika: Isabelle Mercier
* Alice David: Julia
* Alexis Michalik: Di Caprio
* Swann Joulin: Arthur Mercier
* Violette Guillon: Chloé Mercier
* Ilan Debrabant: Maxime Mercier
* Evan Paturel: Jojo Mercier
* Karina Marimon: Christiane
* Gaëlle Jeantet: Maria
* Daniel Martin: Roland Chassagne
* Laurent Bateau: Didier Richaud
* Helena Noguerra: Audrey

## Referències

* ↑ «Pel·lícules - 10 dies sense la mama». TV3. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Programació». À Punt. [Consulta: 9 maig 2023].
* ↑ «10 jours sans maman». https://www.avoir-alire.com/, 21-02-2020.
# 67P/Txuriúmov-Herassimenko

67P/Txuriúmov-Herassimenko és un dels cometes més grossos que orbita al voltant del Sol amb un període orbital aproximat de 6,6 anys, passa entre la Terra i Júpiter a una velocitat de 100.000 km/h, es calcula que té més de 4.500 milions d'anys (data que se suposa la creació del sistema solar).
Aquest cometa té un nucli poc dens i una morfologia ovalada (diametrals de 3x5 km). Atès que presenta una excentricitat del 0,6, i un aspecte brillant en passar prop del Sol, va ser triat com a destí en la missió Rosetta una sonda de l'Agència Espacial Europea, que es va posar a la seva superfície el 2014, per estudiar el que és la història quasi intacta de la nostra galàxia.

## Fotos del Hubble

Com a preparació de la missió Rosetta el telescopi Hubble va generar el 2003 una sèrie de fotografies aconseguint un model en 3D per ordinador que recrea el nucli del cometa.

## Història

* Abans del 1840, l'òrbita de Txuriúmov-Herassimenko es mantenia molt allunyada del sistema solar.
* (1840), el cometa es va apropar a Júpiter, canviant la seva trajectòria i aproximant-lo al Sol, (periheli 3.0 ua)
* (1959), altra aproximació a Júpiter l'apropa encara més al Sol, (periheli 1.28 ua).
* (1962 - 1964) donat el pas pròxim al sol i exposat a la seva radiació comença un procés d'evaporació, augmentant així la seva brillantor i mostrant la típica cua que presenten els cometes en aquest estat. Podria haver sigut visible malgrat els primitius mètodes d'observació de l'època.
* (1969), altre període visible és descobert per científics soviétics.
* (2000), és triat per l'ESA en la missió Rosetta.
* (nov 2014 - dec 2015) missió Rosetta.

## Descobriment

El cometa 67P/Txuriúmov-Herassimenko va ser descobert el 1969 pel científic soviètic Klim Ivànovitx Txuriúmov (rus: Клим Ива́нович Чурюмов) quan realitzava una rutinària observació del cometa 32P/Comas Solá en fotografies realitzades a l'Alma-Ata Astrophysical Institute per la seva companya Svitlana Ivànivna Herassimenko (ucraïnès: Світлана Іванівна Герасименко); en un principi es va creure que es tractava d'un altre cometa prèviament conegut, però després d'un estudi de trajectòria i posició es va determinar que es tractava d'un cometa desconegut fins aleshores.
Un mes més tard del descobriment, la comunitat científica a través de IAU va definir-lo amb el número oficial 67P ('P'per la seva periòdic en el nostre sistema) i hi va assignar el nom dels seus descobridors

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ Krolikowska, Malgorzata «67P/Churyumov-Gerasimenko - potential target for the Rosetta mission». Acta Astronomica, 53, 2003, pàg. 195–209.Preprint at astro-ph
* ↑ Gannon, Megan «Goodbye, Rosetta! Spacecraft Crash-Lands on Comet in Epic Mission Finale». Space.com, 30-09-2016 [Consulta: 1r octubre 2016].

## Enllaços externs

* http://jcometobs.web.fc2.com/pcmtn/0067p.htm
* Detalls del cometa 67P amb corbes de llum i fotografies (anglès)
* Simulació orbital de cometes
* 67P on Kronk's Cometography
* 67P/Txuriúmov-Herassimenko al web de l'ESA/Hubble
# Jàfar ibn Yahya

Jàfar ibn Yahya al-Barmakí (àrab: جعفر بن يحيى البرمكي, Jaʿfar ibn Yaḥyà al-Barmakī) (segle viii) fou visir abbàssida, fill de Yahya ibn Khàlid. Era de la família dels barmàquides i germà d'al-Fadl ibn Yahya, germà de llet del califa Harun ar-Raixid.
Des del 786 va ser associat a les tasques de govern pel seu pare. El 792 li fou encarregat el govern de les províncies occidentals del califat, però va restar a la cort, que només va abandonar el 796 per anar a reprimir disturbis a Síria. Fou nomenat temporalment governador del Khorasan, però sembla que no hi va anar (796). El 797 el seu pare va fer un viatge a la Meca i va deixar el segell símbol del poder dels visirs al seu fill gran al-Fadl ibn Yahya, que va perdre el favor del califa i va ser destituït de tots els seus càrrecs, assolint llavors el segell Jàfar, que també va ser nomenat cap de la guàrdia del califa i director de la casa de la moneda. El 798 fou nomenat tutor del príncep Abd-Al·lah al-Mamun, segon hereu. Era considerat l'amant del califa, mentre el seu germà s'oposava als plaers sexuals de la cort. Al-Fadl era el tutor del príncep Muhàmmad al-Amín, designat primer hereu, i la rivalitat dels dos prínceps es va traslladar als dos germans. Harun ar-Raixid va decidir posar fi al domini dels barmàquides i la nit del 28 al 29 de gener del 803, va fer executar Jàfar, arrestar al-Fadl i altres germans, posar en residència vigilada a Yahya i confiscar els béns de tota la família (excepte Muhàmmad ibn Khàlid). El motiu de la decapitació fou suposadament un romanç amb Abbasa, germana de Harun ar-Raixid, tot i que les fonts històriques segueixen sense estar clares sobre la veritable causa de la mort de Jàfar i la caiguda dels barmàquides.

## Bibliografia

* I. Abbas, "Barmakids" a Encyclopaedia Iranica

## Vegeu també

* Zawakil
# Jàfet

Segons el Gènesi, Jàfet (hebreu: יפת בן-נוֹחַ, Iafeth ben Nōah‎; àrab: يافث بن نوح, Yāfiṱ ibn Nūh; grec antic: Ἰάφεθ, Iápheth) és el fill de Noè i pare de Gómer, Magog, Madai, Javan, Tubal, Mèixec i Tiràs.
Va sobreviure al Diluvi universal gràcies a l'Arca de Noè, on Jahvè va manar a Noè que hi dugués la seva esposa, els seus fills i les esposes respectives. Tradicionalment es considera que Jàfet i els seus descendents van poblar l'actual Europa, ja que en el Gènesi, en el capítol conegut com a Taula de les nacions, s'afirma que van viatjar a les illes dels Gentils, que es creu que es referia a les illes de Grècia, tot i que hi ha altres tradicions com la britànica, que afirma que Samothes (que s'assimilaria a Gómer), quart fill de Jàfet, va viatjar a la Gran Bretanya i es va proclamar primer rei de Britànnia, basada en el text Berosi Antiquitatum libri quinque cum Commentariis Joannis Annii, atribuït a l'historiador Berós, del segle iii aC.

## Referències

* ↑ I no pas Jafet; vegeu: Lacreu, Josep. Manual d'ús de l'estàndard oral. Universitat de València, 2002, p. 64.
* ↑ Gènesi. 10:1-32
# József Zakariás

József Zakariás va ser un destacat futbolista hongarès dels anys 40 i 50.

## Biografia

Zakariás va néixer el 25 de març de 1924 a Budapest. Jugava a la posició de defensa i formà part del llegendari equip hongarès que meravellà als anys 50, amb companys com Nándor Hidegkuti, Ferenc Puskás, Zoltán Czibor, Sándor Kocsis i József Bozsik.
El seu gran club fou el MTK Hungária FC (conegut en aquells anys com Bástya SE i Vörös Lobogó SE). Amb Márton Bukovi a la banqueta i companys com Nándor Hidegkuti, Péter Palotás i Mihály Lantos, Zakariás ajudà al MTK a guanyar dues lligues, una copa d'Hongria i una Copa Mitropa.
Amb la selecció de futbol d'Hongria disputà 35 partits entre 1947 i 1954. Representà el seu país a la fase final de la Copa del Món de 1954 (on arribà a la final) i guanyà la medalla d'or dels Jocs Olímpics de 1952. Després de la seva retirada fou entrenador. Va morir el 22 de novembre de 1971 a Budapest.

## Trajectòria esportiva
### Com a jugador

* Budafoki MTE: 1936-41 (categories inferiors)
* Kábelgyár SC: 1941-44
* Gamma FC: 1944
* Budai Barátság SE: 1945
* Budai MSE: 1946
* MATEOSZ Munkás SE: 1946-50
* Teherfuvar SE: 1950
* Budapest Elõre: 1950
* Bástya SE: 1951-53
* Vörös Lobogó SE: 1953-56
* Egyertértés SE: 1957-58

### Com a entrenador

* Szigetszentmiklósi SE: 1959-60
* Guinea: 1961-68
* Medosz Erdért SE: 1968-71

## Palmarès

* Medalla d'or als Jocs Olímpics de 1952
* 1 Campionat d'Europa Central: 1953
* Finalista de la Copa del Món de Futbol: 1954
* Lliga hongaresa de futbol (2): 1953, 1958
* Copa hongaresa de futbol (1): 1952
* Copa Mitropa (1): 1955

## Enllaços externs

* Estadístiques amb Hongria Arxivat 2012-02-06 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Ezen a napon hunyt el Zakariás József, az Aranycsapat kiváló balfedezete, a szürke eminenciás» (en hongarès). [Consulta: 23 octubre 2023].
* ↑ «József Zakariás, international football player» (en anglès). [Consulta: 23 octubre 2023].
* ↑ «Olympedia – József Zakariás». [Consulta: 23 octubre 2023].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 23 octubre 2023].

## Fonts

* Behind The Curtain - Travels in Eastern European Football: Jonathan Wilson (2006) «Enllaç».
# Krambek

«Krambek» té aquests significats:

## Hidrografia

* Krambek (Pinnau), el primer afluent del Pinnau a Slesvig-Holstein (Alemanya)
* Krambek (Haaler Au), afluent del Haaler Au a Haale a Slesvig-Holstein. (Alemanya)

## Geografia

* Krambek (Haale), zona de Stafstedt (Haale) a Slesvig-Holstein (Alemanya)

## Persones

Krambeek, Krambek, Krambeck: un patronímic alemany.
# Peruzzi

Peruzzi és el nom dels següents personatges:
* Anna Maria Peruzzi (Bolonya, principis del segle xviii -morta després de 1746), cantant italiana
* Angelo Peruzzi (Blera, Província de Viterbo, 1970), futbolista italià que ocupava la posició de porter
* Baldassare Peruzzi (Siena, 1481 - Roma, 1536), pintor i arquitecte italià
* Giovanni Villani
# Frederick Hardman

Frederick Hardman (1914 - París, 1874) va ser un aventurer, novel·lista i periodista anglès.
Tot i fer de comptable a Londres, es va allistar el 1835 a la Legió Auxiliar Britànica, unitat militar posada a disposició del govern d'Isabel II d'Espanya pel govern britànic per lluitar en la Primera Guerra Carlina a Espanya.
Va ser ferit el 1838 i va tornar a Anglaterra, començant a publicar narracions sobre Espanya, basats tant en el que havia sentit dir durant la seva estada sobre la Guerra de la Independència i la guerra carlina com en les seves experiències durant el viatge.

## Obra publicada

El 1846 va aparèixer el llibre Peninsular Scenes and Sketches , dedicat a Baldomero Espartero, amb narracions ja publicades al costat d'altres d'inèdites. L'obra consta de tres parts: Guerra de la Independència, Primera Guerra Carlina i Viatge per les províncies basques. Hardman dona una visió molt romàntica d'Espanya, amb rigor geogràfic variable. Barreja fets reals amb d'altres que ha escoltat pels campaments i que han anat deformant la realitat, convertint-se pràcticament en llegendes.
Hardman va publicar altres obres sobre Espanya, algunes amb pseudònim. L'esperit aventurer que el 1835 el va portar a lluitar a Espanya el portà després com a corresponsal del Times a Madrid, Constantinoble, la Guerra de Crimea, Àustria, Itàlia i França.
De l'obra Peninsular Scenes and Sketches fou traduïda la part de la Guerra de la Independència, en la que es dedica principalment a destacar la figura d'El Empecinado i, secundàriament, la de Jerónimo Merino, traduïda a l'espanyol per Gregorio Marañón i publicada el 1926 amb el títol El Empecinado visto por un inglés. Les narracions sobre la Primera Guerra carlina, amb una part de les experiències del viatge pel País Basc, foren traduïdes a l'espanyol per Jesús Pardo i publicades el 1967 amb el títol La Guerra carlista vista por un inglés.

## Bibliografia

* Hardman, Frederick: Peninsular Scenes and Sketches, Backwoods, Sons. Edinburgh and London, 1846.
* Hardman, Frederick: El Empecinado visto por un inglés: Traducció i pròleg de Gregorio Marañón. Editorial Espasa-Calpe, S.A. Madrid, 1973. Sisena edició.- ISBN 84-239-0360-5.
* Hardman, Frederick: La Guerra carlista vista por un inglés. Traducció, selecció, pròleg i notes de Jesús Pardo.- Taurus Ediciones, S.A., Madrid, 1967.
* Santoyo, Julio-César: La legión británica en Vitoria.- Obra cultural de la Caja de Ahorros Municipal de la Ciudad de Vitoria, Vitòria, 1972.
# Francisco Murillo Ferrol

Francisco Murillo Ferrol (Granada, 18 de juliol de 1918 - Madrid, 4 de setembre de 2004) fou un advocat i sociòleg espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

Es va llicenciar en Dret per la Universitat de Granada i es va doctorar a Madrid amb una tesi sobre el pensament polític de Francisco Suárez. En 1947 va ser professor adjunt a la Universitat de Granada i en 1952 va obtenir la càtedra de Dret Polític de la Universitat de València, on també va impartir l'assignatura de sociologia i va dirigir el Col·legi Major Luis Vives. En 1961 es va traslladar a la mateixa càtedra de la Universitat de Granada i en 1972 va concursar a la càtedra de Ciència Política de la Universitat Autònoma de Madrid.
Va fer diversos estudis empírics sobre Andalusia, sobre les classes mitjanes espanyoles i participà en diversos informes FOESA. De febrer a setembre de 1974 també fou Director de l'Institut de l'Opinió Pública, antecedent del Centre d'Investigacions Sociològiques. En 1984 fou nomenat doctor honoris causa per la Universitat de Granada, en 1994 va ingressar a la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques i en 2002 va rebre el Premio Nacional de Sociología y Ciencia Política.

## Obres

* Saavedra Fajardo y la política del Barroco (1957)
* Las clases medias españolas (1959)
* Estudios de Sociología Política (Tecnos, Madrid, 1962)
* Estudio Socioeconómico de Andalucía (1970)
* Ensayos sobre sociedad y política (Península, Barcelona, 1987 i 1988)

## Referències

* ↑ In memoriam Arxivat 2010-01-05 a Wayback Machine., biografia editada pel CIS
* ↑ Francisco Murillo Ferrol, un maestro de las ciencias sociales, El País, 7 de setembre de 2004
# Can Berenguer

Can Berenguer és una masia de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia consta de planta baixa, primer pis i segon pis a la part central. A més, té una torre de planta quadrada, que té un quart pis o golfes. La porta d'entrada és un arc de mig punt amb onze peces i a sobre un finestral gòtic amb espitlleres de defensa. La torre té un matacà. A dins de la casa hi ha un portal de mig punt, de set peces, d'estil romànic. Per dins totes les llindes i muntants de portes són de pedra amb una fina decoració, i a les finestres hi ha festejadors.
Aquesta masia havia estat fortificada; en resta una part de les muralles que uneix la torre de base quadrada i la portalada que donava accés a l'era de davant de la casa. Al costat de la portalada hi havia hagut una segona torre de guaita, de la qual només resten els fonaments, sobre els quals actualment hi ha unes corts. El seu origen és incert, però es troben una sèrie de dates que donen una certa informació: a la paret del jardí (1470), al balcó de la façana principal hi ha la data 1573 que correspon a l'aixecament del cos central, i en una llinda d'una finestra del cos esquerre (1707) que correspon a la construcció de la torre de guaita.
Els Berenguer van ser propietaris de les terres i de la casa, fins al principi del segle xviii en què la pubilla Berenguer es va maridar amb Pau Segarra i es va perdre així el cognom Berenguer. Els Segarra van continuar sent propietaris fins al segle xix, en què la propietat es va vendre i va passar a altres amos.

## Referències

* ↑ Manzano, Rafael; Hernández, Tomás. Història de Can Berenguer [Texto impreso: sis segles d'història catalana]. Barcelona: [s.n.], 1991.
* 1 2 3 «Can Berenguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Lamancine

Lamancine és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 109 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lamancine era de 109 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 48 habitatges, 46 eren l'habitatge principal de la família i 2 estaven desocupats. Tots els 48 habitatges eren cases. Dels 46 habitatges principals, 39 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 5 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 13 en tenien quatre i 28 en tenien cinc o més. 41 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lamancine el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 8 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 12 |
| 12 | 40 a 44 | 16 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 16 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 73 persones, 60 eren actives i 13 eren inactives. De les 60 persones actives 53 estaven ocupades (28 homes i 25 dones) i 7 estaven aturades (2 homes i 5 dones). De les 13 persones inactives 6 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola.
L'any 2000 a Lamancine hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lamancine a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lamancine a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.