OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maniquí bicolor

El maniquí bicolor (Spermestes bicolor) és una espècie d'ocell de la família dels estríldids (Estrildidae) que habita vegetació de ribera de l'Àfrica Subsahariana a Guinea Bissau, sud de Mali, Sierra Leone, sud-est de Guinea, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Benín, Nigèria, Camerun, Guinea Equatorial (incloent Bioko), el Gabon, República del Congo, sud de la República Centreafricana, nord, sud-oest, sud i est de la República Democràtica del Congo, est de Sudan del Sud, sud d'Etiòpia, Ruanda, Burundi, Uganda, oest de Kenya, nord-oest de Tanzània, nord-oest d'Angola.

## Referències

* ↑ «Maniquí bicolor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Marxa del Pelegrí

La Marxa del Pelegrí és és una caminada popular no competitiva que recorre l'últim tram del Camí ignasià des de Montserrat fins a Manresa.
La Marxa del Pelegrí s'organitza cada any des de 2015 i recorre l'últim tram del Camí Ignasià, des del Monestir de Montserrat fins a Manresa, seguint les passes que va fer Sant Ignasi de Loiola el 25 de març de 1522, quan baixava de Montserrat en el seu pelegrinatge cap a Jerusalem, i en arribar a Manresa va fer-hi una estada d'onze mesos, durant els quals va viure una profunda transformació espiritual que el va portar a redactar els Exercicis Espirituals i, posteriorment, a fundar la Companyia de Jesús. Durant tota la seva vida, el record de Manresa el va acompanyar en el seu intens viatge personal.
La caminada, que segueix aquest pelegrinatge de Sant Ignasi, està organitada per l'Ajuntament de Manresa, 'Manresa2022' i la Fundació Turisme i Fires de Manresa. I compta amb la col·laboració i el suport de l'Ajuntament de Castellgalí, l'Ajuntament de Castellbell i el Vilar, l'Ajuntament de Monistrol de Montserrat, l'Ajuntament de Marganell, el Patronat de la Muntanya de Montserrat, Bages Turisme, Oller del Mas, el Grup Sardanista Dintre el Bosc, el Centre Excursionista de la Comarca de Bages (CECB) i Marsi Guies Muntanya.
La caminada original, ‘Montserrat 26’, és un recorregut de 26 quilòmetres en què es poden descobrir paisatges inspiradors: des del Monestir de Montserrat passa per Santa Cecília, Castellbell i el Vilar, Castellgalí o l'Oller del Mas, fins a arribar a la plaça Major de Manresa. En les últimes edicions, la 'Marxa del Pelegrí' ha incorporat dues modalitats més per tal de fer-la accessible a tothom: ‘Montserrat 8’, recorregut de 8 quilòmetres entre Montserrat i Sant Cristòfol de Castellbell i enllaç en transport rodat amb Manresa, i ‘Lluvià 15’, un recorregut circular de 15 quilòmetres des de la Plaça Major, que passant per la Torre Lluvià, el Gorg Blau i la Font de l'Arrel fins l'Oller del Mas, enllaça amb l'últim tram del Camí Ignasià.

## Referències

* ↑ «Marxa del Pelegrí. Seguint la petjada del pelegrí». Ajuntament de Manresa. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Marxa del Pelegrí». Manresa Cultura. Ajuntament de Manresa. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ Martín, Sònia. «Aquest diumenge 19 d'abril, Manresa organitza la primera Marxa del Pelegrí, que ressegueix l'últim tram del Camí Ignasià». Comunitat de Turisme. Diputació de Barcelona. Arxivat de l'original el 27 de febrer 2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «La marxa del Pelegrí, amb 500 persones». El Punt Avui, 19-04-2016 [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Marxa del Pelegrí». Esdeveniments. Manresa 2022 - Ajuntament de Manresa. [Consulta: 3 març 2023].
* ↑ «Marxa del Pelegrí». Barcelona és molt més. Diputació de Barcelona. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ Jorge, Marta «Una caminada de rècord. La setena edició de la Marxa del Pelegrí es converteix en la més concorreguda de la seva història». El Pou de la Gallina, 04-04-2022 [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Marxa del Pelegrí». Manresa 2022. [Consulta: 27 febrer 2023].
# Masia de Marquet

La Masia de Marquet era una masia del poble d'Espills pertanyent actualment al municipi de Tremp. És al sud-sud-oest d'Espills, a la part baixa del coster que relliga el poble d'Espills amb el fons de la vall del barranc d'Espills, el Serrat de la Bitlla. Antigament era al terme ribagorçà de Sapeira. Actualment es troba en ruïnes, i amb els camins d'accés perduts.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Marietta (Oklahoma)

Marietta és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 2.445 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marietta tenia 2.445 habitants, 952 habitatges, i 635 famílies. La densitat de població era de 396,6 habitants per km².
Dels 952 habitatges en un 32,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,3% hi vivien parelles casades, en un 16,1% dones solteres, i en un 33,2% no eren unitats familiars. En el 29,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 17% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,2% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 18,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.454 $ i la renda mediana per família de 30.511 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.966 $ mentre que les dones 19.760 $. La renda per capita de la població era de 14.799 $. Entorn del 13,7% de les famílies i el 16,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marietta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marietta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# María de la Almudena Pimentel y Zúñiga

María de la Almudena Pimentel y Zúñiga (Madrid, 9 de maig de 1676–finals de 1741) va ser una noble espanyola.
Va néixer a Madrid el 9 de maig de 1676, filla de José Pimentel y Requesens i de Francisca de Zúñiga y Dávila, marquesos de Povar i de Malpica. Des de la seva infància va sobresortir per la seva activitat caritativa envers els pobres. Fou molt estimada per la reina Maria Lluïsa de Savoia, de qui va ser dama d'honor.
El 1703 va casar-se al Palau Reial de Madrid amb Luis Joaquín Mosén Rubí de Bracamonte, que més tard va esdevenir marquès de Fuente el Sol. Encara casada continuà amb les obres de caritat i pietoses. Pimentel va quedar vídua l'octubre de 1712 arran de la mort del seu marit de verola, sense arribar a tenir descendència. A partir d'aquest moment va vestir de forma austera.
Molt devota del misteri de la Concepció, va ser fundadora i protectora de la Congregació i Esclavitud de Nuestra Señora del Olvido, vinculada al convent de San Francisco. Finalment, va vestir l'hàbit de terciària francisca. Va morir a finals de 1741 i va ser enterrada a la capella de la Mare de Déu dels Dolors del col·legi imperial, on hi tenia el confessor. Al seu testament deixà estipulada la fundació de set capellanies a diferents esglésies madrilenyes. D'altra banda, fou honorada, el 6 de juny de 1742, per la congregació que havia fundat amb una oració fúnebre de fra Baltasar Antonio Mozo, predicador general de la comunitat.

## Referències

* 1 2 Cárdenas Piera, Emilio de. Memoriales de títulos nobiliarios e hidalgos para obtener facultad y consignar renta de viudedad. Siglos XVII, XVIII y XIX (en castellà). Madrid: Ediciones Hidalguía, 1989, p. 19.
* 1 2 3 4 5 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 517.
* ↑ Cuartero y Huerta, Baltasar; Vargas-Zúñiga y Montero de Espinosa, Antonio de. Índice de la colección de Luis de Salazar y Castro (en castellà). vol. 28. Madrid: Reial Acadèmia de la Història, 1961.
* ↑ Soler Salcedo, Juan Miguel. Nobleza española. Grandezas inmemoriales (en castellà). Madrid: Visión Libros, 2020, p. 53.
* 1 2 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencas y artes (en castellà). Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1791, p. 74-75.
* ↑ Noticia de las fundaciones cuyos patronatos corresponden a los señores decanos del consejo (en castellà). Madrid: Antonio de Sancha, 1790, p. 151-153.
# Mauricio Leandrino da Silva Filho

Mauricio Leandrino da Silva Filho (Recife, 3 de juny de 1975) és un futbolista brasiler, que ocupa la posició de davanter.
Al llarg de la seua carrera, Mauricio ha passat per equips com l'Sport Recife, l'ABC-RN o el Parnahyba. Entre 1997 i 2001 va jugar amb la SD Compostela, que militava entre la Primera i la Segona Divisió. Destaquen sobretot els nou gols de la temporada 98/99, en 25 partits (al voltant de la meitat com a suplent).

## Enllaços externs

* Fitxa de Mauricio
# Mauricio Ramos

Mauricio Ramos (23 de setembre de 1969) és un exfutbolista bolivià.

## Selecció de Bolívia

Va formar part de l'equip bolivià a la Copa del Món de 1994.

## Referències

* ↑ Mauricio Ramos Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Appearances for Bolivia National Team Arxivat 2018-09-19 a Wayback Machine. - RSSSF
* ↑ Mauricio Ramos a National-Football-Teams.com (anglès)
# Maur abat

Maur abat –o Maure o Mur; del llatí Maurus– (Itàlia, s. VI) va ésser el primer i principal deixeble de sant Benet de Núrsia junt amb sant Plàcid de Subiaco, i abat d'un monestir de l'orde. És mencionat en la biografia de sant Gregori I el Gran.

## Biografia

Hi ha poques dades de la seva vida, fora de les narrades per Gregori el Gran. Algunes fonts diuen que provenia de Cosenza. Va viure com a deixeble de sant Benet i, quan aquest deixà Subiaco per anar a Montecassino, el succeí com a abat.
Quatre històries que implicaven Maur contades per Gregori I van formar un patró per a la formació ideal d'un monjo benedictí. La més famosa és el rescat per part de Maur de sant Plàcid, un jove ofert a sant Benet alhora que Maur. Plàcid havia caigut a un llac proper al monestir i Benet va tenir una visió on veié que Plàcid no podia sortir-ne: ràpidament, va enviar Maure perquè l'ajudés, i aquest va córrer i, caminant sobre l'aigua, el salvà.
A més, la llegenda li atribueix nombrosos miracles i prodigis: expulsar dimonis, etc.

## Llegenda francesa de Glanfeuil

Una tradició francesa del segle ix, falsificada per fer més antiga la fundació de l'abadia, deia que Maur va fundar, en un fabulós viatge a França, l'abadia de Glanfeuil, prop d'Angers, on va instaurar la regla benedictina i seria el primer establiment benedictí fora d'Itàlia. Glanfeuil també va ésser centre de pelegrinatge, ja que es va estendre la idea, falsa, que les restes de Sant Maur hi eren, esdevenint competidors de l'abadia de Fleury, on es creia que hi havia les restes de sant Benet de Núrsia, i de Le Mans, on es deia que hi havia les de santa Escolàstica de Núrsia, germana de Benet.
Els monjos de Glanfeuil van marxar a París al segle x, on l'abat Odó va instaurar el culte al sant a l'abadia de Saint-Pierres-des-Fossés, anomenada amb el temps Saint-Maur-des-Fossés. D'aquí, la congregació benedictina francesa, constituïda en 1618 va prendre el nom de Congregació de Sant Maur o maurins.
El culte a Sant Maur va estendre's per tot Europa, generalment amb el de Sant Plàcid, especialment al si de l'orde benedictí.

## Llegenda catalana de Sant Mauri

A Catalunya, es va desenvolupar una llegenda que feia el sant natural del Rosselló i li atribuïa fets i patronatges que, amb el temps, quedaren totalment deslligats de la història original del sant. A més, Sant Maur és un dels “sants barbuts” que, segons la tradició, marquen al calendari la setmana més freda de l'any: la setmana dels barbuts.

## Vegeu també

* Amaro el Pelegrí, sant llegendari potser originat a partir de Sant Maur

## Enllaços externs

* "San Mauro" a Santi e beati
* Maurus Arxivat 2011-07-08 a Wayback Machine.
# Marià Pellicer

Marià Pellicer (Carlet, la Ribera Alta, 17 de març de 1802 - Lingayen, Filipines, 1844), va ser un frare dominic, missioner i lingüista valencià. Professà l'orde dels Predicadors pel convent de l'Anunciació de Carlet el 29 de gener del 1819. Estudià a Oriola, al col·legi de Nostra Senyora del Socors, i el 28 d'agost de 1824 formava part d'una missió de dominics que s'embarcà a Cadis cap a les Filipines, on van arribar el 2 de març de 1825. En arribar a Manila fou assignat a la Universitat de Santo Tomàs, fins que el 1826 va ser ordenat sacerdot i destinat a Lingayen, on va exercir de rector de parròquia i vicari provincial de Pangasinan, quaranta llegües al nord de Manila. Estudià a fons la llengua d'aquesta província, i en publicà una gramàtica en què revisa, corregeix i amplia la publicada segle i mig abans pel també dominic Andrés López. Deixà també algunes obres en aquesta llengua: un catecisme, que inclou al final unes oracions per a ben morir, i una novena a santa Filomena.

## Obres

* Arte de la lengua pangasinan o caboloan (Manila, Imp. de Sto. Tomàs), 1840, reimpresa el 1862 i el 1904
* Catecismo de la Doctrina Cristiana en lengua pangasinana, reimp. ca. 1838
* Novena en honor de Santa Filomena Virgen y Mártir, 1838

## Referències

* 1 2 Ocio, Hilario; Eladio Neira; Gregorio Arnáiz. Misioneros dominicos en el Extremo Oriente: 1587-1835 (en castellà). Manila: Life Today Publications, 2000, pàg. 450. ISBN 9789718596180.
* ↑ Sueiro Justel, Joaquín. «Análisis del 'Arte de la lengua pangasinán' (1690) de Fray Andrés López». A: Otto Zwartjes, Cristina Altman (eds.). Missionary Linguistics II / Lingüística misionera II. Amsterdam: John Benjamins Publishing Company, 2005, pàgs. 248 i 251. ISBN 9789027246004.
* ↑ Fernández, Pablo. History of the church in the Philippines (1521-1898) (en anglès). Manila, 1979, pàg. 438.
# Marià Oliveras i Vayreda

Marià Oliveras i Vayreda, més conegut com a Marian Oliveras (Olot, Garrotxa, 1924 - Olot, Garrotxa, 15 de setembre de 1997) va ser un pintor català.
Net del també pintor Marià Vayreda i Vila, es formà a l'Escola de Belles Arts d'Olot sota la direcció de Martí Casadevall i Mombardó, i fou deixeble de Josep Pujol i Ripoll i Iu Pascual i Rodés. Formà part de l'anomenat "grup dels Indiquetes", amb el qual exposà a Girona i Figueres. També exposà a Barcelona, Vic i Olot, entre altres indrets. Ja mort, el 2003, la Galeria d'Art Les Voltes, d'Olot, albergà una exposició antològica d'acuareles seves.

## Referències

* 1 2 «Marià Oliveras i Vayreda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Solà, Francesc «Hasta el próximo 16 de enero la galería de arte Les Voltes de Olot alberga una exposición antológica deacuarelas del pintor Marian Oliveras Vayreda». La Vanguardia (Hemeroteca), 12-01-2003 [Consulta: 27 febrer 2020].
# Mbaouar

Pal Mbaouar és una població a la regió de Louga, Senegal a 43 metres sobre el nivell de la mar. És el centre de l'antiga província de Mbaouar al regne del Cayor que el damel Mbadidodo va cedir a França per un tractat de 4 de desembre de 1863.
La província es va formar amb els districtes de Mbaouar, de Mberine i de Diagnakhe amb un total de 5.565 habitants el 1897. El Gueul fou també una província formada amb els districtes de Pekhe, de Gueoul, de Ndiobe, de Ndiounobe, de Diadje, de Ndate i de Mboltogne amb un total de 9.342 habitants el 1897; entre les dues províncies el cens de 1897 donava 14.907 habitants.

## Referències

* LES PREMIERS RECENSEMENTS AU SENEGAL ET L'EVOLUTION DEMOGRAPHIQUE
# Mauro da Silva Gomes

Mauro da Silva Gomes (São Bernardo do Campo, 12 de gener del 1968) és un exfutbolista internacional amb Brasil que va jugar quasi tota la seva carrera esportiva a les files del Deportivo de la Corunya.
Va debutar amb el CA Bragantino, i posteriorment va fitxar pel Deportivo de la Corunya. Va jugar de la temporada 92-93 fins a la temporada 04-05 quan es va retirar juntament amb Fran del futbol en un partit en què el Deportivo de la Corunya va perdre per 0 a 3 a Riazor davant del RCD Mallorca.

## Palmarès

* Campionat Paulista 1990
* Torneig Amizade 1992
* Copa del Món de Futbol 1994
* Copa del Rei 1995 i 2002
* Supercopa d'Espanya de futbol 1995,2000 i 2002
* Copa Amèrica 1997
* Lliga espanyola 2000
* Trofeu Juan Acuña 1998, 1999 i 2000
* Trofeu Teresa Herrera 2000,2001,2002,2003 i 2004

## Referències

* ↑ «Todos os brasileiros - 1994» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Qué fue de… Mauro Silva» (en castellà). 20 minutos, 18-12-2008 [Consulta: 6 novembre 2017].
* ↑ Alfonso Andrade «Mauro Silva: «Me retiré en el club de mi vida y eso es una suerte»» (en castellà). La Voz de Galicia, 08-12-2016 [Consulta: 6 novembre 2017].
* ↑ «Mauro Silva recibirá un homenaje de la afición en el Deportivo-Málaga» (en castellà). Marca, 14-04-2017 [Consulta: 6 novembre 2017].
# Maysalun

Maysalun (àrab: ميسلون, Maysalūn) és un coll de l'Anti Líban amb un poble del mateix nom, a Síria, prop de la frontera entre Líban i Síria i a 12 km a l'oest de Damasc, a la governació de Rif Dimashq, a uns 1090 metres d'altura.
És famosa per la batalla de Maysalun. Faysal ibn Husayn, fill del xerif de la Meca havia ocupat Damasc l'1 d'octubre de 1918 i el 8 de març de 1920 es va proclamar rei de Síria i va establir un règim àrab nacionalista dirigit per Hashim al-Atassi que nominalment incloïa Líban ja ocupat per França. L'abril la Conferència de San Remo, considerant els acords secrets entre França i Gran Bretanya (Acord Sykes-Picot) va acordar conferir el mandat de Síria i Líban a França. Faysal i el seu govern no van reconèixer l'acord i el sobirà volia establir negociacions. Els francesos ja ocupaven el Líban des de 1918 i el general Gourad es va disposar des de Beirut a entrar a Síria i van llençar un ultimàtum. El petit exèrcit nacional sirià estava manat pel jove (36 anys) notable de Damasc Yusuf al-Azm (que era ministre de la Guerra) que no es volia rendir, i tot i que Faysal va ordenar no resistir l'avanç francès i va fugir a Suïssa, Yusuf va intentar impedir el pas dels francesos cap a Damasc al coll de Maysalun lliurant gloriosament una batalla que tenia perduda; els francesos manats pel general Mariano Goybet, van derrotar els sirians i Yusuf va morir a la lluita (23 de juliol de 1920). El francesos van ocupar Damasc (24 de juliol) i el mandat fou ratificat per la Societat de Nacions (agost). La independència del Líban (estat de Gran Líban) en relació a Síria fou proclamada pels francesos l'1 de setembre.

## Referències

The formation of modern Syria and Iraq, per Eliezer Tauber
# McConnells

McConnells és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 287 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, McConnells tenia 287 habitants, 101 habitatges i 76 famílies. La densitat de població era de 32,2 habitants/km².
Dels 101 habitatges en un 37,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,4% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 23,8% no eren unitats familiars. En el 23,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,84 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,38.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 33,1% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 8,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.875 $ i la renda mediana per família de 61.094 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.750 $ mentre que les dones 22.100 $. La renda per capita de la població era de 15.831 $. Entorn del 5,3% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- McConnells». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- McConnells». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mas Roura

Mas Roura és una masia amb elements gòtics de Maçanet de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dues plantes i golfes amb coberta de dues aigües a laterals que es complementa de diverses construccions annexes. Els angles de l'edifici estan sostinguts per pedres cantoneres granítiques que arriben fins al sostre i la resta, exceptuant els marcs de les obertures, és fet a base de pedra volcànica fosca.
La planta baixa consta d'una porta principal de mig punt adovellada i una finestra a cada costat, emmarcades de pedra amb motllures senzilles i enreixades de ferro forjat.
El primer pis conté tres finestres amb ampits i muntants de pedra, de llinda amb uns arcs conopials lobulats de dos peces i decoració cruciforme d'impostes. La finestra central, situada sobre la porta d'entrada és similar a les dels costats però a una escala més gran, amb doble imposta i amb decoració vegetal als lòbuls centrals. L'interior d'aquestes finestres són vidres amb reticules de plom. Entre dues de les finestres, a la part esquerra, hi ha un rellotge de sol fet de rajoles que conté un sol pintat. A la part lateral dreta del l'edifici, també al primer pis, es conserven encara les restes d'un altre rellotge de sol més vell.
Les golfes, finalment, tenen una obertura rectangular amb un pilar de separació al centre.
A un dels adossats de la part dreta, on hi ha una porta nova que dona a un pati interior, hi ha un escut que consta d'una corona sota la qual s'estén l'emblema d'una senyera i una mà amb uns brots de roure. A la part esquerra de la casa hi ha una edificació més moderna i restes d'un metre d'alçada d'una construcció fortificada.

## Història

Masia documentada des de finals del segle xii.
Al llarg de la història ha pertangut a diversos propietaris, durant un temps va pertànyer a l'esglèsia catòlica. Després ha anat passant per propietaris privats. Com a dada curiosa actualment pertany al cantant Erick Cayuela, després que els seus avis la compressin fa més de 40 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Roura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].