OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miguel Guerrero Sanchez

Miguel Guerrero Sanchez (Otívar, Granada) ha estat un sindicalista, cofundador de Comissions Obreres, i lluitador comunista des de la clandestinitat, al PSUC.
Nascut a Andalusia, va arribar a Barcelona el 1959. Fou president de la Unió de Treballadors i Tècnics (UTT), de la branca de l'aigua, gas i electricitat de la província de Barcelona del Sindicat Vertical.
Vocal Nacional a nivell Estatal, càrrec que va utilitzar per construir la coordinadora estatal d'Energia de Comissions Obreres a la clandestinitat, la qual cosa va servir com a plataforma per a la formació ja a la legalitat, de la Federació Estatal d'Energia de Comissions Obreres, sent el seu primer Secretari General.
Detingut diversos cops en època de l'estat excepció franquista, fou secretari General de la Unió Local de Comissions Obreres de Badalona, i després regidor pel PSUC d'aquest municipi, en les primeres eleccions després de la mort del dictador. Participant en forma activa en el 5è Congrés del PSUC contra l'eurocomunisme, fou membre del Comitè Central del PSUC i del PCC des de la seva creació, d'on va ser expulsat per mantenir-se fidel al PCPE i al comunisme.
Entre 1994 i 2013 va ser el secretari general del Partit Comunista del Poble de Catalunya i membre del Comitè Central del PCPE.
# Kalínina (Dnepróvskaia)

* Per a altres significats, vegeu «Kalínina».
Kalínina - Калинина (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora del riu dreta Kirpili. És a 8 km al nord-oest de Timaixovsk i a 71 km al nord de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Dnepróvskaia.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* La vila a la pàgina web del raion Arxivat 2011-09-10 a Wayback Machine. (rus)
* Mapa topogràfic a maps.vlasenko.net (rus)}
# Pedra foguera

Una pedra foguera, pedra de foc, pedrenyera o pedrenyal és una roca sedimentària de color negre. És una varietat del sílex i antigament s'emprava juntament amb la pirita per a fer foc. Picant dues pedres fogueres l'una contra l'altra s'obté una espurna, que caient sobre fulles seques origina el foc. S'utilitzaven en els pedrenyals, unes armes de foc de disseny autòcton que varen substituir a les de metxa. Actualment ja no s'utilitza en la fabricació de pedres d'encenedor a l'haver estat substituïda pel ferroceri.

## Vegeu també

* Tela de carbó
* Foguer
* Caixa d'esca
* Metxa
* Pistó foguer
* Torxa

## Referències

* ↑ «Pedra foguera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Lluís I de Hessen-Darmstadt

Lluís I de Hessen-Darmstadt (en alemany Ludwig I. von Hessen-Darmstadt) va néixer el 14 de juny de 1753 a Prenzlau, i va morir el 6 d'abril de 1830 a Darmstadt. Va ser landgravi de Hessen-Darmstadt, amb el nom de Lluís X, i més tard es va convertir amb el primer Gran Duc de Hessen.
Lluís era fill del landgravi Lluís IX de Hessen-Darmstadt a qui va succeir el 1790 i d'Enriqueta Carolina de Zweibrucken-Birkenfeld. De la seva mà es va produir un increment significatiu dels dominis de Hessen-Darmstadt, durant la reorganització imperial de 1801-1803, sobretot amb el Ducat de Westfàlia, fins aleshores de l'arquebisbe de Colònia. Aliat de Napoleó, el 1806 Lluís va obtenir el títol de Gran Duc de Hessen i es va unir a la Confederació del Rin, cosa que significava la dissolució de l'Imperi. En el Congrés de Viena el 1814-1815, Lluís va haver de renunciar als seus territoris de Westfàlia, però es va veure compensat amb el districte de Rheinhessen, amb la seva capital Mainz a la riba esquerra del Rin. A causa d'això, a més, es va modificar el títol de Gran Duc de Hessen-Darmstadt.

## Matrimoni i fills

El 1776, es va comprometre amb Sofia de Württemberg, la filla gran del duc Frederic II Eugeni de Württemberg. Però el compromís es va trencar de manera que Sofia es casaria amb Pau I de Rússia, fill del tsar Pere III de Rússia i de Caterina II de Rússia. Per aquest motiu va rebre una indemnització monetària. El 19 de febrer de 1777, Lluís es va casar amb la seva cosina germana, Lluïsa de Hessen-Darmstadt (15 de febrer de 1761 - 24 d'octubre de 1829), filla de Jordi Guillem de Hessen-Darmstadt i de Lluïsa Albertina de Leiningen. El matrimoni va tenir sis fills:
* Lluís, que esdevindria Gran Duc Lluís II de Hessen-Darmstadt (26 de desembre de 1777 - 16 de juny de 1848). Es va casar amb Guillemina de Baden.
* Lluïsa (16 de gener de 1779 - 18 d'abril de 1811). Casada amb Lluís d'Anhalt-Köthen, mort el 1802.
* Jordi (31 d'agost de 1780 - 17 d'abril de 1856). Casat morganàticament amb Carolina Török de Szendrö (1786-1862), de la qual es divorcià per casar-se de nou amb Lluïsa, marquesa de Mont Sainte-Marie)
* Frederic (14 de maig de 1788 - 16 de març de 1867)
* Emili (3 de setembre de 1790 - 30 d'abril de 1856)
* Gustau (18 de desembre de 1791 - 30 de gener de 1806)

## Bibliografia

* Johann Wilhelm Christian Steiner: Ludewig I., Grossherzog von Hessen und bei Rhein, nach seinem Leben und Wirken Veröffentlicht von Auf Kosten und im Verlage des Verfassers, 1842 (en alemany)
* Carl Hertzog: Ludewig I und sein Denkmal zu Darmstadt - Denkschrift für die Enthüllungsfeier, Darmstadt, 1844 (en alemany)
* Georg Rinck: Ludewig I., Grossherzog von Hessen als Förderer kirchlicher Interessen zur 100jähr. Gedächtnissfeier s. Geburt, Darmstadt, 1853 (en alemany)
# 2053

L'any 2053 (MMLIII) serà un any comú que començarà en dimecres segons el calendari gregorià, l'any 2053 de l'era comuna (CE) i Anno Domini (AD), el 53è any del tercer mil·lenni, el 53è any del segle xxi, i el quart any de la dècada del 2050.

## Esdeveniments
### Països Catalans

* 24 de novembre: Es compleixen 50 anys de la mort de Floquet de Neu.
* 16 de desembre, Barcelona: Fa 50 anys, l'any 2003, el Parlament de Catalunya escollia Pasqual Maragall com a president de la Generalitat de Catalunya.
* 20 de desembre, Barcelona: Fa 50 anys, l'any 2003, Pasqual Maragall prenia possessió com a 127è President de la Generalitat de Catalunya.

### Resta del món

* El 2053 es compliran 90 anys de la mort de John Kennedy.

### Ficció i Prediccions

* Es presumeix que les forces armades dels Estats Units eliminen la totalitat de la flota de M1 Abrams. En aquest moment, el M1 Abrams hauria vist 71 anys de servei amb l'Exèrcit dels EUA i la USMC. Es presumiblement reemplaçat pels tancs de batalla principals o sistemes d'armes derivats del programa cancel·lat de vehicle de combat a terra (GCV) o cancel·lat el programa Future Combat Systems (FCS).
* Segons la pel·lícula Star Trek: First Contact, la III Guerra Mundial acabarà el 2053.
* La novel·la de John Christopher 's: The Guardians té lloc el 2052 i el 2053.

## Referències

* ↑ «Mort de John Kenedy» (en castellà). [Consulta: 30 novembre 2018].
# Eleccions presidencials ruandeses de 1988

Les eleccions presidencials ruandeses de 1988 es van celebrar a Ruanda el 19 de desembre de 1988. El país tenia un sistema unipartidista en aquella època, amb el Moviment Republicà Nacional per la Democràcia i el Desenvolupament com a únic partit legal. El seu líder, el titular del càrrec, Juvénal Habyarimana, que havia assolit el poder en un cop d'estat el 1973, era l'únic candidat. Els resultats van mostrar el 99,98% dels vots a favor de la seva candidatura, per sobre del 99,97% a les eleccions de 1983.

## Resultats

| Opció | % |
| A favor | 99,98 |
| En contra | 0,02 |
| Total | 100 |
| Font: African Elections Database |||

## Referències

* ↑ Elections in Rwanda African Elections Database
# Mim dorsibrú

El mim dorsibrú (Mimus dorsalis) és un ocell de la família dels mímids (Mimidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones àrides amb matolls a les muntanyes del nord de la puna, a Bolívia, nord-oest de l'Argentina i l'extrem nord de Xile.

## Referències

* ↑ «Mim dorsibrú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Cicala

Cicala és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. L'any 2023 tenia 870 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 7.000 | 952 | 887 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |
# Marc Publici Mal·leol

Marc Publici Mal·leol (en llatí Marcus Publicius L. F. L. N. Malleolus) va ser un magistrat romà del segle iii aC. Formava part de la gens Publícia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser edil plebeu o curul en una data propera al 240 aC, i en el seu any va construir el temple de Flora junt amb el seu col·lega i germà gran Luci Publici Mal·leol, i va instaurar els Ludi Florales, que Vel·leu Patèrcul situa per primer cop l'any 240 aC, i va construir la Publicius Clivus un camí que portava a l'Aventí. Tot això es va finançar amb els diners de les multes dels que havien violat les lleis agràries. Pescenni Fest diu que eren edils curuls, mentre Marc Terenci Varró i Ovidi els esmenten com a edils plebeus.
Publici Mal·leol va ser elegit cònsol l'any 232 aC junt amb Marc Emili Lèpid i en aquest any va ser enviat a Sardinia contra els sards.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/918?rgn=full+text;view=image;q1=MalleolusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 908. ]
# Licio Marcos de Oliveira

Licio Marcos de Oliveira (Viçosa, Minas Gerais, Brasil, 16 de desembre de 1958) és un enginyer de so brasiler que treballa activament al cinema espanyol. Va començar a usar una càmera amb 14 anys i començà a rodar curtmetratges. El 1980 es va graduar en relacions públiques i publicitat a la Faculdade Newton de Paiva de Belo Horizonte i va començar a fer anuncis i cinema publicitari al Brasil, Espanya, Mèxic, França, Irlanda, Itàlia, Anglaterra, Suïssa, Alemanya, el Marroc, Ghana, l'Índia i Sri Lanka. De 1978 a 1982 fou programador i projeccionista al Cineclub de Belo Horizonte. Alhora, el 1984 començà a treballar en el departament de so de pel·lícules brasileres. El 1986 anà a Barcelona, on es va fer amic de José Luis Guerín i va treballar al departament de so de Tras el cristal d'Agustí Villaronga i Riutort. Després va treballar a sèries de televisió i pel·lícules catalanes com La rossa del bar (1986), Laura a la ciutat dels sants (1987), Daniya, jardí de l'harem (1988) i Sinatra (1988), Pont de Varsòvia (1989), Innisfree (1990), Què t'hi jugues, Mari Pili? (1991, L'enfonsament del Titanic (1994) o Dues dones (1998).
Després va treballar a pel·lícules espanyoles com En brazos de la mujer madura (1997) o Asaltar los cielos (1997). Pel seu treball a La caja 507 Fou nominat al Goya al millor so (2003). i fou nominat novament per La vida mancha (2004). Durant aquests anys va treballar al documental OT: La película (2002) i L'habitació de Fermat (2007), i el 2007 fou nominat novament als Goya per Tuya siempre. El 2011 va guanyar el Goya al millor so pel seu treball a No habrá paz para los malvados i als Premis Gaudí de 2014 va guanyar el premi al millor so per Els últims dies.

## Referències

* ↑ ENTREVISTA A LICIO MARCOS DE OLIVEIRA, GANADOR DEL GOYA AL MEJOR SONIDO POR “NO HABRÁ PAZ PARA LOS MALVADOS”, nosolocine.net, 2 de març de 2012
* ↑ EL TÉCNICO DE SONIDO DIRECTO: LÍCIO MARCOS DE OLIVEIRA, Fotogramas, 23 d'abril de 2013
* ↑ La caja 507 al web dels Goya
* ↑ Hablamos con el sonidista Lício Marcos de Oliveira: ganador del Goya 012 al mejor sonido por -No habrá paz para los malvados-, labobinasonora.net, febrer de 2012
* ↑ "La Plaga" i "Los últimos dias" grans vencedors dels Premis Gaudí, ccma.cat, 14 de febrer de 2014

## Enllaços externs

* Lício Marcos de Oliveira a catalanfilms
# Carlus Padrissa

Carlus Padrissa (Balsareny, 1959) és un dels sis directors artístics de La Fura dels Baus. Carlus Padrissa veu literalment la música i els texts en imatges. Són aquests dibuixos inicials els que marcaran la direcció artística de les obres que es representaran tant a sobre d'un escenari, com al carrer.

## Òperes

Els primers treballs de Carlus Padrissa en el terreny de l'òpera i en col·laboració amb Àlex Ollé van ser Atlàntida, de Manuel de Falla, i El Martiri de Sant Sebastià, de Claude Debussy. Van seguir La Damnation de Faust, d'Hector Berlioz, estrenada el 1999 al Festival de Salzburg; DQ. Don Quixot a Barcelona, amb música de José Luis Turina i llibret de Justo Navarro, una producció del Gran Teatre del Liceu de Barcelona, La flauta màgica, de W.A. Mozart, en el marc de la Biennal del Ruhr, en coproducció amb l'Òpera de París i el Teatro Real de Madrid, El castell de Barbablava, de Béla Bartók, i Diari d'un desaparegut, de Leoš Janáček, en coproducció de l'Òpera Garnier de París i el Gran Teatre del Liceu de Barcelona
El desembre de 2011, també amb Zubin Mehta, estrena Turandot de Puccini a la Bayerische Staatsoper de Múnich. A 2008 dirigeix Michael Reise um die Erde de Stockhausen produïda pel Festival de primavera de Viena, l'Òpera de Colònia, la Biennal de Venècia i el Festival de Tardor de París. Durant la Quinzena musical de San Sebastià estrena Carmina Burana (2009). Al Palau de les Arts de València i el Mariinsky de San Petersburg, amb direcció musical de Valery Gergiev estrena Les Troyens de Berlioz. És al mateix Palau de les Arts on estrena la Trilogia romana (2011) d'Ottorino Respighi. També el 2011, presenta Orfeo ed Euridice de Gluck, al 25é festival de Peralada.
Ha participat en l'estrena mundial de 4 òperes de nova creació: DQ. Don Quijote en Barcelona (2000) de José Luis Turina, producció del Gran Teatre del Liceo de Barcelona, dirigida junt amb Àlex Ollé. En solitari ha dirigit Auf den Marmolkippen (2002) de Giorgio Battistelli, producció de l'Òpera de Manheim, Sonntag aus licht (2011) de Stockhausen producció de l'Òpera de Colonia I Babylon (2012) de Widmann, producció de la Bayerische Staatsoper de Múnich que s'estrenará el 27 d'octubre a la capital de Baviera.

## Referències

* ↑ Carlus Padrissa Arxivat 2016-12-21 a Wayback Machine. al web de la Fura dels Baus
* ↑ Carlus Padrissa al web del Teatre Mariinsky de Moscou
* ↑ Entrevista a Carlus Padrissa El Cultural
* ↑ «Los Oficios de la cultura» (en castellà). RTVE, 08-10-2011.
* ↑ «La Fura dels Baus, una ópera europea» (en castellà). El País, 27-04-2004.
* ↑ Carlus Padrissa, de La Fura dels Baus: "No pararemos hasta renovar la ópera", eldiario.es, 8 de març de 2013
# Sant'Andrea Apostolo dello Ionio

Sant'Andrea Apostolo dello Ionio és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. L'any 2023 tenia 1701 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 1.900 | 1.872 | 1.701 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |
# Nieuport 10

El Nieuport 10 fou un biplà francès per a propòsits generals que va estar en servei durant els primers mesos de la Primera Guerra Mundial.

## Disseny i desenvolupament

El gener de 1914, el dissenyador Gustave Delage va entrar a formar part de la Société Anonyme des Établissements Nieuport, i començà a dibuixar una sèrie d'avions que el van fer famós tant a ell com a la companyia. El primer d'aquesta sèrie fou el Nieuport 10, originalment dissenyat per competir en una cursa del Trofeu Gordon Bennett el 1914. La Primera Guerra Mundial va fer cancel·lar la competició, i l'avió fou reconvertit en un avió militar de reconeixement amb dos seients. Va entrar en servei el gener de 1915 i va ser utilitzat per els aliats fins al juliol de 1916.
Construït amb tela i fusta, tenia una configuració sesquíplana, amb l'ala inferior amb una àrea inferior a la meitat de la superior i portava un motor rotatiu Le Rhone Gnome de 80 cavalls. Algunes unitats es van fabricar sota llicència a Itàlia (Macchi) o a Rússia (Lux and Lebedev).

## Variants

* Nieuport 10AV (AVant): Aquest model tenia l'observador/disparador al davant i el pilot al darrere.
* Nieuport 10AR (ARrière): El pilot seia al davant i l'observador/disparador al darrere.

## Operadors
### Finlàndia

* Força Aèria Finesa

### República Nacional Ucraïnesa

    (Un sol avió)

### Regne Unit
## Curiositats

Un model original del Nieuport 10, que va pertànyer al pilot francès Charles Nungesser, es troba a l'aeròdrom de Old Rhinebeck, New York (Estats Units).

## Especificacions

Característiques generals
* Tripulació: un, pilot
* Longitud: 7,09 m
* Envergadura: 8,20 m
* Alçada:
* Superfície de l'ala 18 m²
* Pes buit: 411 kg
* Pes carregat: 658 kg
* Motors: 1× motor rotatiu le Rhone, 60 kW
Rendiment
* Velocitat màxima: 139 km/h
* Sostre de servei: 4.572 m
* Ràtio d'ascens: 2,1 m/s
* Resistència: 2,5 hores
Armament
* 1 × metralladora Lewis sobre l'ala superior.

## Referències

* 1 2 Swanborough, Gordon; Green, William. The complete book of fighters (en anglès). Londres: Salamander Books, 1997, p. 430. ISBN 9780861016433.
* ↑ Hartmann, Gerard. «Les NIEUPORT de la guerre» (en francès) p. 3,4. [Consulta: 9 octubre 2018].
* ↑ «Old Rhinebeck Aerodrom - America's Original Living Museum of Antique Airplanes ! - Nieuport 10» (en anglès). [Consulta: 15 setembre 2010]. «The museum's example is an original aircraft that is said to have been brought to the United States in 1924 by the famous French ace, Charles Nungesser»
# Mim fosc

El mim fosc (Allenia fusca) és una espècie d'ocell de la família dels mímids (Mimidae) i única espècie del gènere Allenia Cory, 1891.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i zones humanitzades de les Antilles Menors.

## Referències

* ↑ «Mim fosc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Licking

Licking és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 1.471 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Licking tenia 1.471 habitants, 647 habitatges, i 390 famílies. La densitat de població era de 326,4 habitants per km².
Dels 647 habitatges en un 26,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,8% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 39,7% no eren unitats familiars. En el 37,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,7% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 22,4% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 26% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.576 $ i la renda mediana per família de 25.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.643 $ mentre que les dones 17.153 $. La renda per capita de la població era de 12.802 $. Entorn del 20,1% de les famílies i el 25,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Licking». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Licking». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Oest de l'Índia

L'oest de l'Índia és una regió de l'Índia de contorns poc definits que consisteix en la part occidental del país. El Consell Zonal Occidental del Ministeri de l'Interior abasta els estats de Goa, Gujarat i Maharashtra, juntament amb el territori de la Unió de Dadra i Nagar Haveli i Daman and Diu, mentre que el Ministeri de Cultura i alguns historiadors també hi inclouen l'estat del Rajasthan. El Servei Geològic de l'Índia hi inclou Maharashtra, però n'exclou el Rajasthan, mentre que el Ministeri d'Afers Minoritaris hi inclou Karnataka, però n'exclou el Rajasthan.
Madhya Pradesh sovint també hi és inclòs, com ho són ocasionalment Haryana, l'oest d'Uttar Pradesh i el sud del Panjab. El concepte d'«oest de l'Índia» també es pot referir a la meitat occidental del país, és a dir, a tots els estats situats a l'oest de Delhi i Chennai. Aquesta definició inclou el Panjab, Kerala i els estats circumdants. És una regió molt industrialitzada i amb una gran població urbana. A grans trets, és delimitat pel desert de Thar al nord, la serralada Vindhya a l'est i el nord i el mar d'Aràbia a l'oest. Una part important de l'oest de l'Índia comparteix el Thar amb el nord de l'Índia i el Pakistan i el Dècan amb el sud i el centre de l'Índia.
Segons Xuan Zang, l'oest de l'Índia antigament es repartia entre tres grans estats: Sindh, que comprenia tota la vall de l'Indus, des del Panjab fins al mar, incloent-hi el delta i l'illa de Kutch; Gurjara, que abastava l'oest de Rajputana i el desert indi; i Balabhi, que comprenia la península de Gujarat i una petita part de la costa adjacent. Abans de la partició de l'Índia, els territoris actualment pakistanesos de Sindh i el Balutxistan també s'incloïen en aquesta regió. En la història de l'art, el terme se sol referir únicament a Gujarat i el Rajasthan, que solien seguir les mateixes tendències estilístiques. L'oest de l'Índia té el segon producte interior brut més gran de totes les regions de l'Índia.

## Referències

* ↑ «INTER-STATE COUNCIL SECRETARIAT, Ministry of Home Affairs, Government of India» (en anglès).
* ↑ «West Zone Cultural Centre» (en anglès). Ministeri de Cultura de l'Índia.
* ↑ «Geological Survey of India» (en anglès).
* ↑ «Report of the Commissioner for linguistic minorities: 52nd report (July 2014 to June 2015)» (en anglès). Commissari de Minories Lingüístiques del Ministeri d'Afers Minoritaris de l'Índia. Arxivat de l'original el 28 desembre 2017.
* ↑ «West India - Madhya Pradesh» (en anglès). Asia-Planet. Arxivat de l'original el 2012-01-22. [Consulta: 15 desembre 2022].
* ↑ «Census GIS data» (en anglès). Arxivat de l'original el 25 d’abril 2015.
* ↑ Blurton, T. Richard, Hindu Art, p. 187, 1994, British Museum Press, ISBN 0 7141 1442 1; Michell, George (1990), The Penguin Guide to the Monuments of India, pàg. 262, Volum 1: Buddhist, Jain, Hindu, 1990, Penguin Books, ISBN 0140081445
# Sant'Andréa-di-Bozio

Sant'Andréa-di-Bozio (en cors Sant'Andria di Boziu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 76 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 96 | 122 | 106 | 104 | 63 | 76 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | Frédéric Orsini | | |
# Quentin Clarke

Quentin Clarke (nascut el 8 d'abril de 1962) és un exjugador de futbol d'Antigua i Barbuda. Jugava com a centrecampista.
En els anys 1992-2008 va ser internacional amb la seva selecció.

## Enllaços externs

* «Estadístiques de Quentin Clarke». national-football-teams.com.
* «Estadístiques a les competicions FIFA». FIFA.com. Arxivat de l'original el 2013-06-29. [Consulta: 5 gener 2012].
# Mim pitblanc

El mim pitblanc (Ramphocinclus brachyurus) és un ocell de la família dels mímids (Mimidae) i única espècie del gènere Ramphocinclus Lafresnaye, 1843.

## Hàbitat i distribució

Viu en zones àrides boscoses a les Antilles Menors, a les illes de Martinica i Saint Lucia

## Referències

* ↑ «Mim pitblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)