OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Ferran Verneda

Francesc Ferran Verneda (Reus, 1709 - finals del segle xviii) va ser un advocat i polític català i alcalde de Reus el 1777 i 1778.
Fill d'una família de terratinents reusencs, estudià lleis a Cervera i exercí d'advocat a Reus, treballant amb els principals empresaris i comerciants locals. Vinculat ideològicament amb el sector conservador, va ser en diferents moments regidor vitalici, regidor degà i batlle de Reus.
L'historiador Andreu de Bofarull explica que en el seu exercici d'advocat a Reus va defensar el comerç local davant dels intents tarragonins de monopolitzar la distribució dels productes agrícoles i de l'aiguardent. En dona exemples Manuel de Aliaga Bayod en el seu manual El escribano perfecto: espejo de escribanos teórico-práctico, a l'edició de Barcelona: Joan Serra, 1806, volum I pàgina 96. Com a alcalde va aplicar una nova legislació que conferia a la ciutat el nomenament d'alcaldes de barri per a cada un dels districtes municipals. De les quatre primeres persones que van ocupar aquest lloc, dues eren comerciants i dues pertanyien al gremi d'argenters. Al final del seu mandat va fer una nova reglamentació urbanística on determinava que l'amplada dels carrers havia de ser de 30 pams, i va posar en funcionament cinc noves fonts, quatre a la plaça del Quarter i una a la plaça de les Monges (actual plaça de Prim), amb un tub soterrat per a subministrar aigua a les monges carmelites del convent que allí hi havia.

## Referències

* ↑ Puig Tàrrech, Roser. «Propietat immobiliària i accés a la vivenda en una ciutat en plena expansió demogràfica i econòmica. Reus a la segona meitat del segle XVIII». Universitat Rovira i Virgili. [Consulta: 17-I-2018].
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. Reus: Imp. de la V. e Hijo de Pedro Sabater, 1866, p. 328-329.
# Francesc Ferrer

Francesc Ferrer és el nom dels següents personatges:
* Francesc Ferrer (pintor) (segle XIV-segle XV), pintor perpinyanès deixeble de Pere Baró
* Francesc Ferrer (poeta), poeta valencià del segle xv autor de Lo conort
* Francesc Ferrer Ferret (Vilanova i la Geltrú, 1847 - 1920), escriptor i periodista
* Francesc Ferrer i Gironès (1935-2006), historiador, polític i escriptor català
* Francesc Ferrer i Guàrdia (1859-1909), pedagog català
* Francesc Ferrer Pastor (La Font d'En Carròs (La Safor) 1918 - València 2000), lexicògraf valencià
* Francesc Ferrer i Solervicens (1885-1943), metge català, catedràtic de Patologia Mèdica.
# Friedrich Preu

Friedrich Preu (1750 - 1799 (<1799)) fou un compositor alemany.
Va ser director de música a Riga, i va compondre les òperes Adrastea, El fuego fatuo, Bella und Fernando (1789) i La modista. A més se li deuen, dues col·leccions de cançons amb acompanyament de clave (1781 i 1782).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 47, pàg. 330. (ISBN-84-239-4547-2)
# Friedrich Prym

Friedrich Prym (Düren, 28 de setembre de 1841 - Bonn, 15 de desembre de 1915) va ser un matemàtic alemany.

## Vida i Obra

Prym, fill d'un pròsper fabricant tèxtil, va fer els estudis secundaris a la seva vila natal i va començar el estudis universitaris a la universitat de Berlín el 1859. Després d'una breu interrupció per a fer-se càrrec dels negocis familiars, va anar a les universitats de Heidelberg i Göttingen, per recomanació del seu professor Elwin Bruno Christoffel. A Göttingen va estudiar amb Bernhard Riemann qui va tenir una influència decisiva en el seu treball de recerca futur. El 1863 va obtenir el doctorat a Berlín.
Des de 1865 fins a 1869 va ser professor del Politècnic de Zuric i, a partir del 1869, i durant quaranta anys, de la universitat de Würzburg, en la qual va crear, conjuntament amb Aurel Voss, un important seminari de matemàtiques. El 1909 es va retirar, per convertir-se en professor emèrit.
Prym és recordat per les varietats que porten el seu nom.

## Referències

* ↑ Krazer, 1917, p. 1.
* ↑ Vollrath, 1995, p. 161.
* ↑ Krazer, 1917, p. 3.
* ↑ Vollrath, 1995, p. 168.
* ↑ Farkas, 2012, p. 215.

## Bibliografia

* Farkas, Gavril. «Prym Varieties and their moduli». A: Piotr Pragacz (ed.). Contributions to Algebraic Geometry (en anglès). European Mathematical Society, 2012, p. 215-256. ISBN 978-3-03719-114-9.
* Krazer, Adolf «Friedrich Prym» (en alemany). Jahresbericht der Deutschen Mathematiker-Vereinigung, 1917, pàg. 1-15. ISSN: 0012-0456.
* Vollrath, Hans Joachim. «Friedrich Prym (1841-1915)». A: Peter Baumgart (ed.). Lebensbilder bedeutender Würzburger professoren (en alemany). Degener & Company, 1995, p. 159-179. ISBN 978-3-768-69137-6.

## Enllaços externs

* Vollrath, Hans-Joachim. «Friedrich Prym». Universität Würzburg, 1996. [Consulta: 28 juliol 2020]. (alemany)
# Friedrich Reinitzer

Friedrich Richard Reinitzer (Praga, 25 de febrer de 1857 - Graz, 16 de febrer de 1927) va ser un botànic i químic austríac. A la darreria de la dècada de 1880, experimentant amb la fusió del benzoat de colesteril (èster derivat del colesterol), descobrí les propietats del cristall líquid (al que Otto Lehmann posteriorment va donar aquest nom).
Reinitzer nasqué a la Bohèmia germànica. Estudià química a la Universitat Tècnica de Praga, on hi donà classes des de 1883. Als anys des de 1881 a 1888 va ser ajudant de botànica de l'Institut de fisiologia vegetal de la Universitat Germànica de Praga. L'any 1891 hi va ser professor ajudant de química agrícola L'any 1895 es traslladà a la Universitat de Graz, de la que durant 1909 - 1910 en va ser el rector.
L'any 1888 descobrí l'estrany comportament dels que després Lehmann, a qui va consultar ràpidament, va anomenar cristalls líquids. Reinetzer descobrí en els èsters de colesterol tres característiques importants dels cristalls líquids colestèrics:
* La presència de dos "punts de fusió" (punt de fusió i punt de clarificació que és la temperatura en la que té lloc la transició entre la mesofase i la fase isotròpica)
* La reflexió de la llum polaritzada circularment
* La capacitat de rotar la direcció de la llum polaritzada
El descobriment rebé molta atenció científica però fins a la dècada de 1970 no va tenir aplicacions pràctiques

## Algunes obres

* F. Reinitzer (1888) "Beiträge zur Kenntnis des Cholesterins", Monatshefte für Chemie 9:421–41.
* F. Reinitzer (1891) "Der Gerbstoffbegriff und seine Beziehung zur Pflanzenchemie", Lotos 39.

## Referències

* ↑ «Reinitzer, Friedrich Richard». Arxivat de l'original el 2008-10-03. [Consulta: 4 juliol 2012]. aeiou
* ↑ «IUPAC Compendi de terminologia química». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 5 juliol 2012].
* David Dunmur & Tim Sluckin (2011) Soap, Science, and Flat-screen TVs: a history of liquid crystals, pp 17–20, Oxford University Press ISBN 978-0-19-954940-5.
# Fúcsia

Fúcsia (Fuchsia), és un gènere de plantes amb flors de la família de les onagràcies. També és el nom d'un color.

## Particularitats

Gran part de les espècies del gènere Fuchsia provenen d'Amèrica del Sud, amb només unes poques espècies de Nova Zelanda i Tahití. Gairebé totes les espècies d'aquestes plantes es coneixen amb el nom de "fúcsia", nom que prové del botànic alemany Leonhart Fuchs (1501–1566).
Es presenten en forma de mata o arbust, de 20 cm fins a 4 m d'alçada. Són molt valorades com a plantes de jardí per llurs flors decoratives i n'hi ha moltes varietats híbrides ornamentals.

## Color

El color de les flors d'aquestes plantes ha donat nom al color fúcsia, considerat també un dels matisos del magenta.
* Tela de color fúcsia

## Taxonomia

El botànic Felix Munz va dividir el gènere en set seccions. N'hi ha entre 100 i 110 espècies. Les principals són:
* Fuchsia arborescens Sims - fúcsia arborescent
* Fuchsia bacillaris Lindl.
* Fuchsia boliviana Carrière
* Fuchsia coccinea
* Fuchsia corymbiflora Ruiz & Pav.
* Fuchsia denticulata
* Fuchsia excorticata (J. R. Forst. & G. Forst.) L. f.
* Fuchsia fulgens DC.
* Fuchsia integrifolia Cambess.
* Fuchsia macrophylla I. M. Johnst.
* Fuchsia magellanica Lam. - fúcsia de Magallanes
* Fuchsia microphylla Kunth
* Fuchsia molinae
* Fuchsia paniculata Lindl.
* Fuchsia parviflora Lindl.
* Fuchsia procumbens R. Cunn. ex A. Cunn.
* Fuchsia pumila hort. ex Meun.
* Fuchsia radicans Miers ex Lindl.
* Fuchsia recemosa
* Fuchsia rosea Ruiz & Pav.
* Fuchsia splendens Zucc.
* Fuchsia thymifolia Kunth
* Fuchsia triphylla L.
* Fuchsia umbrosa Benth.
* Fuchsia x hybrida

## Galeria d'imatges

* Fuchsia boliviana
* Fuchsia magellanica; flors i fruits
* Flors
* Antiga làmina
* Fuchsia x hybrida
* Fuchsia x hybrida
* Flors
* Fúcsia arborescent (Fuchsia arborescens)

## Vegeu també

* Colors més freqüents
* Magenta

## Referències

* ↑ (1910.) The Encyclopædia Britannica: A Dictionary of Arts, Sciences, Literature and General Information, 11th Edition: Volume XI, Franciscans to Gibbons The Encyclopædia Britannica Company: New York.
* ↑ Felix Munz, The Genus Fuchsia.
# Francesco Bertazzoli

Francesco Bertazzoli (Lugo, 1 de maig de 1754 – Roma, 7 d'abril de 1830) va ser un cardenal, poeta i escriptor italià.

## Biografia

Després dels estudis de filosofia es va fer eclesiàstic. El 1802 va ser nomenat arquebisbe titular d'Edesa d'Osroene. Amic del Papa Pius VII, es va reunir a petició seva amb Napoleó Bonaparte. Per tant, es va traslladar a París, on va romandre fins a la signatura del concordat. Va acompanyar el Papa Pius VII durant el seu captiveri. De tornada a Itàlia va ocupar molts càrrecs i honors: prefecte de la congregació de les disciplines educatives de l'estat, on va elaborar diversos reglaments importants.
El Papa ho elevat al rang de cardenal al consistori del 10 de maig de 1823 i es va convertir en bisbe de Palestrina. Va servir tres papes (Pius VII, Lleó XII i Pius VIII).
Va escriure poemes i contes. Va morir el 7 d'abril de 1830 als 75 anys.

## Obres

* Proposizioni di matematica e geometria dedicate alla beatissima Vergine del Buon Consiglio dal suo servo Francesco Bartazzoli ..., Faenza, Stamperia del Benedetti, 1772.
* Lettere varie del canonico Francesco Bertazzoli e di Francesco Albergati Capacelli, Parma, presso i fratelli Borsi, 1793.
* Dissertazione del cittadino Francesco dottor Bertazzoli di Lugo diretta a confutare [...] alcune proposizioni esposte dal cittad. Giuseppe Compagnoni..., Lugo, presso Giovanni Melandri, 1798.
* Il mattino della donna cristiana canto del signor canonico Francesco dottor Bertazzoli di Lugo, Lugo, presso Giovanni Melandri, 1800.
* La sublimità dei dogmi da Gesù Cristo insegnati, lo dimostrano il vero Messia, e vero Dio..., Roma, presso il Salomoni, 1803.
* Elogio di Monsignor Domenico Coppola arcivescovo di Mira, ... composto da monsignor Francesco Bertazzoli..., Roma, Stamperia dell'Accademia, 1809?
* Omelia sulla Risurrezione del nostro salvator Gesù Cristo..., Imola, Tipografia comunale per Gianbenedetto Filippini, 1810?

## Referències

* ↑ Romano (Gaetano), Moroni. *Dizionario di erudizione storico-ecclesiastica da san Pietro sino ai nostri giorni specialmente intorno ai principali santi ...: 5:. dalla Tipografia Emiliana, 1840, p. 178.

## Fonts

* Francesco Cardinal Bertazzoli a la pàgina "The Hierarchy of the Catholic Church" (anglès)
* Ressenya biogràfica a Cardinals de Salvador Miranda
* {{{títol}}}.
* Biografia dels Italians il·lustres a les ciències: cartes i articles del segle xviii. I de contemporanis compilades pels literats italians de cada província a Google libri

## Enllaços externs

* Raffaele Colapietra, «BERTAZZOLI, Francesco» in Dizionario Biografico degli Italiani, Volume 9, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1967.
# Fredericktown (Missouri)

Fredericktown és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 3.928 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fredericktown tenia 3.928 habitants, 1.625 habitatges, i 1.010 famílies. La densitat de població era de 355,2 habitants per km².
Dels 1.625 habitatges en un 28,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,8% hi vivien parelles casades, en un 12,7% dones solteres, i en un 37,8% no eren unitats familiars. En el 34,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 24,1% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 24,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 71,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.354 $ i la renda mediana per família de 27.149 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.593 $ mentre que les dones 16.729 $. La renda per capita de la població era de 13.512 $. Entorn del 17,4% de les famílies i el 22,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fredericktown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fredericktown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Gai Cosconi (tribú de la plebs 59 aC)

Gai Cosconi (en llatí: Gaius Cosconius) va ser un magistrat romà del segle i aC. Formava part de la gens Coscònia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser elegit tribú de la plebs l'any 59 aC juntament amb Publi Vatini, i edil curul el 57 aC. Va ser jutge l'any 56 aC en el judici contra Publi Sesti, defensat per Ciceró. Aquell mateix any, Gai Porci Cató, que llavors era tribú de la plebs, li va comprar una sèrie d'animals salvatges que segurament Cosconi havia usat en els jocs que va celebrar quan era edil.
Més tard, en data incerta, va ser edil curul per segon cop. Cosconi, segons afirma Plutarc, va ser mort pels soldats de Juli Cèsar amotinats a la Campània, junt amb un altre cavaller de rang pretorià, de nom Galba, per altra banda desconegut.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 863.
# Fujiwara no Tadabumi

Fujiwara no Tadabumi va ser el quart general de la història del Japó en rebre el títol de Seii Taishōgun, concedit el 940 per l'Emperador Suzaku quan ell el va enviar a sufocar la sublevació de no Masakado Taira, però aquest va ser assassinat abans de la seva arribada a Kantō; Tadabumi més tard va ser enviat a una expedició contra un altre rebel, Fujiwara no Sumitomo.

## Referències

* ↑ Friday, Karl F. The first samurai : the life and legend of the warrior rebel Taira Masakado. Hoboken, N.J.: John Wiley & Sons, 2008, p. 114. ISBN 978-0-471-76082-5.
* ↑ Louis-Frédéric. Japan encyclopedia. Cambridge, Mass.: Belknap Press of Harvard University Press, 2002, p. 202. ISBN 0-674-00770-0.
# Fujiwara no Fuhito

    En aquest nom japonès, el cognom és Fujiwara.
Fujiwara no Fuhito (japonès: 藤原 不比等; 659-9 de setembre de 720) va ser un aristòcrata i home d'estat japonès, els descendents del qual van formar les quatre cases del clan Fujiwara que van dominar el Japó de 857 a 1160.
Fill de Nakatomi no Katamari, al qual l'emperador Tenji va atorgar el nom familiar Fujiwara el 699, per la seva col·laboració en el cop d'estat que va portar-lo al tron. Gràcies a la influència paterna, Fuhito fou considerat un dels cortesans amb més poder i influència a la mort de l'emperador Mommu, les activitats del qual van procurar importants fites culturals, però també gràcies als vincles matrimonials amb la família imperial, perquè va casar les seves filles amb emperadors: la més gran amb Mommu, esdevenint avi de l'emperador Shōmu, el qual es va casar amb la seva tieta i filla menor de Fuhito.
Va ser nomenat udaijin o ministre de la Dreta, un càrrec que va ocupar durant els regnats de Jitō, Genmei i Genshō. També va ser el director del comitè que va redactar el Codi Taihō (701), una obra d'11 volums de lleis generals i 6 de lleis criminals, la primera compilació de lleis en un codi promulgat al Japó. El text va ser revisat el 718 i va ser promulgat com a Codi Yōro.
Cadascun dels seus quatre fills, Muchimaro, Fusasaki, Umakai i Maro va fundar una branca diferenciada dintre del clan Fujiwara, Nanke, Hokke, Shikike i Kyōke, respectivament. Tots ells van morir en una epidèmia de verola el 737. No obstant això, aquestes quatre cases van continuar i van ser les que van acumular una notable influència i fortuna i van dominar el panorama polític i la cort japonesa entre els anys 857 i 1160.
Quatre poemes de Fuhito estan inclosos a l'antologia Kaifūsō.
Va rebre el títol pòstum dajō daijin.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Fujiwara Fujito» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 14 novembre 2020].
* 1 2 3 4 5 6 7 Frédéric, Louis. Japan Encyclopedia. Cambridge i Londres: Harvard University Press, 2002, p. 202.
* ↑ Brown, Delmer M. (ed.). The Cambridge History of Japan (en anglès). vol. 1. Cambridge, Nova York i Melbourne: Cambridge University Press, 1993, p. 241.
* 1 2 Kitagawa, Joseph M. On Understanding Japanese Religion (en anglès). Princeton: Princeton University Press, 1987, p. 113.
* ↑ Totman, Conrad. A History of Japan (en anglès). Malden, Oxford i Carlton: Blackwell Publishing, 2014, p. 91.
# Friedrich Konrad Beilstein

Friedrich Konrad Beilstein (Фридрих Конрад Бейльштейнo), també anomenat Fiódor Fiódorovich Beilshtéin (Бейльштейн, Фёдор Фёдорович) (Sant Petersburg, 17 de febrer de 1838 - 18 d'octubre de 1906) va ser un químic rus-alemany, fundador i primer editor del conegut "Manual de Química Orgànica" (Handbuch der organischen Chemie). La primera edició d'aquesta obra, en 1881, registrava 1 500 compostos en 2 200 pàgines. Actualment aquest Manual es coneix com la "Base de dades de Beilstein".

## Biografia

El seu pares Karl Friedrich Beilstein i Katharina Margarete Rutsch, eren originaris d'Alemanya i s'havien establert a Sant Petersburg l'atelier de cintura del seu oncle, Konrad Rutsch. Friedrich Konrad patió per a Alemanya als 15 anys, per a estudiar Químical sota l'adreça de Robert Wilhelm Bunsen i Friedrich August Kekulé en la Universitat de Heidelberg, després amb Justus von Liebig en la universitat de Múnic i finalment amb Friedrich Wöhler en la Universitat de Göttingen, on es va doctorar l'endemà passat l'altre de complir 20 anys, amb una monografia sobre la mureixida. Després va continuar estudis en la Sorbona de París, amb Charles Friedel i Charles Adolphe Würtz i en la Universitat de Breslau amb Carl Löwig. Beilstein va ser designat "Docent" (mestre de conferències) en 1860 i en 1865 va ser nomenat professor extraordinari de la Universitat de Göttingen. En 1866 va succeir a Dmitri Mendeléiev en l'Institut de Tecnologia de Sant Petersburg. Va obtenir llavors la nacionalitat russa. En 1883 va ser designat membre de l'Acadèmia de Ciències de Rússia. Es va jubilar en 1896.

## Treballs

En 1862 va obtenir àcid acrílic mitjançant la destil·lació d'àcids hidroacrílicos. Les seves investigacions es van concentrar en els compostos aromàtics. En 1896 va establir per a la cloració del toluè una regla important que afirma que l'halogenació dels alquilbencens mitjançant calor, s'efectua principalment sobre la cadena d'alquès (per exemple el clorur de bencil), mentre que en fred o en presència d'un catalitzador (per exemple de iode), l'halogenació té lloc sobre el grup benzè. Va desenvolupar la prova de detecció dels compostos halogens orgànics, que ara es coneix com a Test de Belstein. El test de Beilstein és positiu quan es produïx halur de coure volàtil, que dona a la flama un color blau-verdós, en escalfar un halogenur d'alquil amb òxid de coure. És el mètode més senzill per a determinar la presència d'un halogenur d'alquil, encara que no diferencia si l'halogen és clor, brom o iode.

## Vegeu també

* Base de dades de Beilstein
# Gaijin – Os Caminhos da Liberdade

Gaijin – Os Caminhos da Liberdade és una pel·lícula dramàtica brasilera del 1980, pel·lícula debut de la directora Tizuka Yamasaki.
La pel·lícula està basada en fets reals de la història de la immigrants japonesos que van arribar al Brasil a la recerca de millors oportunitats. La seva seqüela, Gaijin - Ama-me como Sou, va ser llançat el 2 de setembre de 2005.

## Argument

Japó, 1908. Motivats per la pobresa del país i les poques perspectives laborals, molts japonesos han emigrat a la recerca d'oportunitats. Com que l'empresa d'emigració només acceptava grups familiars que tenien almenys una parella, Yamada (Jiro Kawarazaki) i Kobayashi (Keniti Kaneko) que eren germans, veuen com a solució que Yamada es casi amb Titoe (Kyoko Tsukamoto), que només tenia 16 anys. Yamada i Titoe s'acabaven de conèixer i, juntament amb un cosí, marxen cap al Brasil. Després de 52 dies de viatge finalment arriben al Brasil on treballaran a la granja Santa Rosa, a São Paulo, on l'expansió del cafè era intensa. Però ensopeguen amb un capatàs que tracta els colons amb hostilitat, exigint-los que treballin fins a l'esgotament. A més, els seus salaris són robats pels propietaris de la finca, només són tractats amb respecte per altres pobladors i per Tonho (Antônio Fagundes), el comptable de la finca.

## Repartiment

* Kyoko Tsukamoto com a Titoe
* Antônio Fagundes com a Tonho
* Jiro Kawarazaki com a Yamada
* Keniti Kaneko com a Kobayashi
* Gianfrancesco Guarnieri com a Enrico
* Álvaro Freire com a Chico Santos
* Louise Cardoso com Angelina
* José Dumont com a Ceará
* Yuriko Oguri com a Sra. Nakano
* Clarisse Abujamra com a Felicia
* Carlos Augusto Strazzer com el Dr. Heitor
* Dorothy Leirner com a Grazziela
* Maiku Kozonoi com Keniti Nakano

## Premis

33è Festival Internacional de Cinema de Canes 1980 (França)
* Va rebre el Premi FISPRECI - Menció Especial.
Festival de Gramado 1980 (Brasil)
* Guanya en les categories de Millor pel·lícula, Millor actor secundari (José Dumont), Millor banda sonora, Millor guió i Millor disseny de producció.
Festival de l'Havana 1980 (Cuba)
* Guanya en la categoria de millor pel·lícula.
Festival de Nova Delhi
* Guanya n la categoria de millor pel·lícula.
Conferència Nacional de Bisbes del Brasil 1980 (Brasil)
* Va rebre el Trofeu Margarida de Plata.
Festival d'Honolulú
* Ha rebut una menció especial.

## Referències

* ↑ Canby, Vincent. «'Gaijin,' Travail of Japanese settlers in Brazil». The New York Times, 17-06-1981. [Consulta: 4 març 2014].
* ↑ «Gaijin - Caminhos da Liberdade: Curiosidades».
* ↑ «Filme - Gaijin - Os Caminhos da Liberdade - 1980».
* ↑ «Gaijin - Caminhos da Liberdade».
* ↑ «FIPRESCI Awards 1980». fipresci.org. [Consulta: 27 juny 2017].

## Enllaços externs

* Gaijin – Os Caminhos da Liberdade a YouTube
# Gaetano Ferri

Gaetano Ferri (Parma, 20 de desembre de 1818 - París, 1881) fou un baríton italià que va tenir un cert relleu en el seu temps i que va ser contractat per la primera temporada del Gran Teatre del Liceu de Barcelona.
S'havia distingit cantant el Nabucco a La Scala de Milà el 1842 en una de les 57 representacions que se'n van fer després que els milanesos embogissin amb aquesta òpera.
Va debutar al Liceu en la segona òpera del teatre, I due Foscari de Verdi, el 12 de maig de 1847, en el paper del vell Foscari, Francesco, paper que va interpretar onze vegades. Després de dotze anys d'absència, va tornar al Liceu per cantar un Germont de La traviata i algunes coses més.
Va morir a París després d'una carrera força reeixida.

## Referències

* 1 2 Alier, Roger. Gran Teatre del Liceu. Poema satíric en català [ca. 1850]. Barcelona: Biblioteca de Catalunya, 2008. ISBN 84-7845-030-5.
# Gaetano Gasbarri

Gaetano Gasbarri (1775 - 1829) fou un llibretista d'òpera italià.
Va escriure molts llibrets per diversos compositors, però és sobretot conegut per haver escrit el de la segona òpera de Rossini L'equivoco stravagante.