OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Ildefons (Retaules d'Illescas)

Sant Idelfons és una obra cabdal d'El Greco, realitzada per a l'església de l'Hospital de la Caritat d'Illescas, Província de Toledo, on ha romàs fins a l'actualitat. Està catalogada per Harold Wethey amb el núm.. 23 al seu catàleg raonat d'obres d'aquest artista.

## Temàtica

A aquesta obra El Greco esmenta la condició d'escriptor i teòleg d'Ildefons de Toledo, i probablement es refereix al procés d'escriptura de la seva obra més important:
* De virginitate S. Mariae contra tres infideles (De la virginitat perpètua de Santa Maria contra tres infidels), l'obra principal i més valorada, que palesa la seva devoció mariana. Els tres infidels del títol són Jovinià i Elvidi i un autor jueu. Ildefons defèn la virginitat de Maria a la concepció i el part, basant-se principalment en l'obra d'Agustí d'Hipona i Isidor de Sevilla.

## Anàlisi

El Greco mostra Sant Ildefons en una escena íntima i Intel·lectual, assegut al seu oratori de la Catedral de Toledo, en actitud d'escriure, potser el seu tractat sobre la Virginitat de la Mare de Déu. Per inspirar-se, mira una imatge de la Verge de la Caritat d'Illescas. Josep Gudiol remarca el tarannà humà i simpátic que El Greco va saber donar a aquest personatge, la delicadesa espiritual i bondat del qual queda reflectida tan al seu rostre com a les seves mans. t
Els colors principals són el profund i lluminós vermell del vellut de la taula, els daurats de la passamaneria i de les senefes, i el blau fosc del vestit del Sant. Sobre la petita imatge de la Verge Maria hi cau un raig de lum groga. Amb aquesta limitada paleta, El Greco assoleix uns resultats màgics.

## Estat de conservació

L'estat de conservació és excel·lent, malgrat la pèrdua de la veladura de les mans, i l'enfosquiment del vellut de la taula, a la part inferior dreta.

## Còpies

* National Gallery of Art; Washington DC; Oli sobre llenç; 112 x 65 cm; Signatura dubtosa a la part inferior esquerra, amb lletres cursives gregues molt fragmentades; A més de la mala conservació de la superfície, la qualitat correspon a la d'una còpia rutinària dels ajudants d'El Greco. Aquest quadre deu ésser la peça anotada a l'Inventari-I, p-193, i a l'Inventari-II, nº-15.

## Vegeu també

* L'Anunciació
* La Coronació de la Verge
* La Mare de Déu de la Caritat
* La Nativitat
* Retaules de l'Hospital de la Caridad (Illescas)

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II); Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1

## Referències

* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, pp.29-34.
* ↑ Gudiol, José. Obra citada (en castellà), pp. 222 i 229.
* 1 2 Wethey, Harold E. Obra citada, p.34.
* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p.254.
* ↑ «Saint Ildefonso» (en anglès). National Gallery of Art (Washington). [Consulta: 27 maig 2019].
# Olde West Chester

Olde West Chester és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 232 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Olde West Chester tenia 232 habitants, 85 habitatges, i 62 famílies. La densitat de població era de 255,9 habitants/km².
Dels 85 habitatges en un 41,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,8% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 25,9% no eren unitats familiars. En el 15,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,7% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 36,2% entre 25 i 44, un 23,3% de 45 a 60 i un 8,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 85.159 $ i la renda mediana per família de 87.187 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.357 $ mentre que les dones 31.667 $. La renda per capita de la població era de 29.342 $. Aproximadament l'11,9% de les famílies i el 7,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Olde West Chester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Olde West Chester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Jordi Pousa i Engroñat

Jordi Pousa i Engroñat (Granada, 1948) és advocat, funcionari i alcalde de l'Ametlla del Vallès des de l'any 2003. Ha estat secretari de l'ajuntament de Parets del Vallès.
Nasqué a Andalusia, encara que es va criar al barri de Gràcia de Barcelona, i viu a l'Ametlla del Vallès des del 1981.
Membre del PSC des dels anys 1980, va formar part del Consell Nacional del partit. Ha estat conseller comarcal des del 1995 fins al 2003 i del 2007 endavant. A les eleccions municipals del 2003 encapçalà la candidatura del PSC a l'Ametlla, que fou la força més votada, cosa que li permeté, a partir del 16 de juny, de governar en coalició amb tres grups independents. A les eleccions de 2007 amplià la seva victòria i revalidà l'alcaldia amb el suport del grup AIA. Del seu mandat cal destacar la posada en marxa d'una línia d'autobusos interurbana entre l'Ametlla i la Garriga i que s'hagi reformat can Camp per potenciar aquest barri.

## Enllaços externs

* Fitxa biogràfica
# Districte de Şamaxı

Şamaxı (àzeri: Şamaxı), és un districte de l'Azerbaidjan amb el centre administratiu a la ciutat de Şamaxı. És el centre de la regió històrica de Xirvan.
La superfície és de 1.611 km² i la població de 85.308 habitants amb una densitat de 52,95 habitants per km².

## Galeria d'imatges

* Observatori

## Referències

* ↑ «Shemakha / Samaxi - Azerbaijan - Azerb.com». Informació del raion.
* ↑ World Gazetteer
# Sent Anhan de Cròc

Sent Anhan de Cròc (en francès Saint-Agnant-près-Crocq) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 199 habitants. Està integrada a la Communauté de communes du Haut Pays Marchois.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 373 | 294 | 247 | 209 | 199 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Robert Chaussat | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Tossal del Graell

El Tossal del Graell, és un cim de 1.017,7 metres d'altitud situat en el terme municipal de la Pobla de Segur, al Pallars Jussà. Està situat a prop de l'extrem est del terme. És un dels Rocs de Queralt, que fan de dosser septentrional a la vall de la Noguera Pallaresa just en deixar aquest riu l'estret de Collegats, dins del sector de Gramuntill, antic poble que queda al sud-oest del Tossal del Graell.
A l'oest-sud-oest del Tossal del Graell hi ha el Tossal Gros.
# Bro Roazhon

Bro Roazhon és un dels nou bròiù (països) en què és dividida la Bretanya històrica. Consta de 211 municipis en un territori de 3 946 km² i una població de 611.419 habitants, segons el cens del 1999. La capital és Roazhon.

## Bibliografia

* (francès)(bretó) Bodlore-Penlaez, Mikael. Coop Breizh. Atlas de Bretagne / Atlas Breizh, 2011, p. 152. ISBN 978-2-84346-495-9.
# Cucaburra ventre-rogenc

El cucaburra ventre-rogenc (Dacelo gaudichaud) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que habita boscos i sabanes de Nova Guinea i de les properes illes Aru i Raja Ampat.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 313. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Sarruma

Sarruma Šarruma o Sharruma era, a la religió hurrita, un déu de les muntanyes, al que també adoraven els hitites i els luvites.
Era fill del déu de les tempestes Tessub i de la deessa Hebat, i germà d'Inara, divinitat hitita patrona dels animals salvatges de l'estepa. Es representa a Sarruma dret damunt d'un tigre o una pantera i amb una destral a la mà. Estava casat amb una filla del drac anomenat Illuyanka.
Sarruma era en un principi un déu de la muntanya amb forma de toro, i vigilava les zones frontereres d'Anatòlia. Sembla que en un principi era la parella d'Hebat, i que posteriorment va ser substituït en aquesta funció per Tessub. Investigacions més actuals indiquen que Hebat va ser sempre la parella de Tessub, i que unes imatges de Hebat i Sarruma en realitat els presentaven com a mare i fill.

### Entre els hitites

Hi havia un príncep que portava el seu nom, Ašmi-Šarruma, fill del rei Arnuwandas I. Quan el rei hitita (d'origen hurrita) Subiluliuma I va nomenar el seu fill Telipinus com a sacerdot d'Alep, va adoptar el culte a Šarruma que es va popularitzar entre els hitites. Un altre rei hurrita-hitita Tudhalias IV el va nomenar el seu déu guardià personal. L'esposa del seu pare, Puduhepa, va tenir un somni on prometia construir dotze santuaris a Sarruma a les muntanyes. El segell de Mursilis III quan va ser nomenat príncep hereu el representava abraçat per Šarruma. En la processó dels déus hitites representada a Yazılıkaya, es troba darrere de la seva mare sobre un lleopard i és representat a la cambra B com el protector de Tudhalias IV.

### Entre els luvites

A l'Edat del ferro, Šarruma era venerat a Síria i Anatòlia del Sud. El rei de Tabal, Wasusarma, que consta a la inscripció jeroglífica luvita del relleu de Topada va rebre el seu nom i el registra en segon lloc a la seva llista de déus, immediatament darrere del déu del temps Tarhunza (Tessub).

## Referències

* ↑ Porzig, W «lluyankas und Typhon». Kleinasiatische Forschung, 1, 3, 1930, pàg. 380-382.
* ↑ Tremouille, Marie-Claude. Ḫebat: une divinité syro-anatolienne. Bivigliano: Logisma, 1997, p. 189-190.
* ↑ Taracha, Piotr. Religions of Second Millennium: Anatolia. Wiesbaden: Harrassowitz, 2009, p. 91. ISBN 9783447058858.
* ↑ Payne, Annik. Iron Age Hieroglyphic Luwian Inscriptions. Atlanta: Society of Biblical Literature, 2012, p. 54-59. ISBN 9781589832695.
# Enllaç estàtic

Una llibreria estàtica és aquella que s'enllaça en temps de compilació (en oposició a una d'enllaç dinàmic, que s'enllaça en temps d'execució). L'avantatge d'aquest tipus d'enllaç és que fa que un programa no depengui de cap llibreria (ja que les va enllaçar al compilar), fent més fàcil la seva distribució.
L'enllaçat permet al programador i al mateix sistema operatiu dividir un programa en diversos fitxers anomenats mòduls, que poden acoblar per separat i enllaçar en una ocasió posterior, l'enllaç pot ser de naturalesa estàtica o dinàmica. L'enllaç estàtic dona com a resultat, un fitxer executable amb tots els símbols i mòduls respectius inclosos en aquest fitxer.
# Cementiri d'Alpens

El Cementiri d'Alpens és una obra d'Alpens (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Recinte rectangular amb els nínxols col·locats en forma d'U al fons del cementiri, al centre de la qual hi ha la capella del fossar. La part davantera que tanca el recinte és feta amb un mur de pedra i morter, parcialment arrebossat, de baixa alçada en els laterals i la part més alta que s'acosta a la porta. La porta és de ferro i està emmarcada per un arc de pedra amb dos pilars adossats i una petita teulada a quatre vessants culminada per una creu de ferro petita.

## Història

La porta de ferro data de 1909.

## Referències

* 1 2 «Cementiri d'Alpens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# John Barth

John Simmons Barth (Cambridge, Maryland, 27 de maig de 1930, Bonita Springs, Florida, 2 d'abril de 2024) fou un novel·lista i contista estatunidenc conegut per la seva obra d'estil postmodern i metaficcional. Quant a l'estil, hom acostuma de posar-lo a la mateixa categoria que escriptors com Donald Barthelme, Thomas Pynchon, Italo Calvino, Umberto Eco, Vladimir Nabokov o Robert Coover.

## Dades biogràfiques

John Barth va néixer a Cambridge, Maryland i estudià a l'East Cambridge Elementary i al Cambridge High. També estudià, per poc temps, però, «Teoria elemental i avançada d'orquestració» a Juilliard, en un intent infructuós de ser bateria i orquestrista de jazz, abans d'entrar a la universitat Johns Hopkins, on obtingué els títols de Bachelor of Arts i Master of Arts, el 1951, 1952, respectivament. Impartí classes a la universitat de Penn State, a la de Buffalo, i fins al 1995, a la Johns Hopkins, any en què es retirà.

## Obra destacada
### Ficció

* The floating opera, 1956.
* The End of the Road, 1958.
* The Sot-Weed Factor, 1960.
* Lost in the Funhouse, 1968.
* Chimera, 1972.
* Letters, 1979.
* Sabbatical, 1982.
* Once upon a time, 1994.

### Assaig

* La literatura de l'exhauriment, 1967, publicat a la revista Els Marges, traducció de Quim Monzó. És un assaig, considerat un manifest de la postmodernitat, que va tenir un gran influx, en el qual Barth exposa que la literatura convencional és filla dels avanços tècnics del s.XIX i, per tant, a hores d'ara, està exhaurida.
* La literatura del reompliment, a Els Marges, traducció de Quim Monzó.

## Referències

* 1 2 3 «Frequently Asked Questions». Arxivat de l'original el 2007-12-19. [Consulta: 3 novembre 2014].
* ↑ «Biography and works». Arxivat de l'original el 2011-09-16. [Consulta: 3 novembre 2014].
* ↑ «The Literature of Exhaustion». Arxivat de l'original el 2012-05-21. [Consulta: 4 novembre 2014].
# Cesar du Plessis-Praslin

Cesar du Plessis-Praslin, duc de Choiseul, comte du Plessis-Praslin (1602 - París, 23 de desembre de 1675), fou un militar i diplomàtic francès.

## Biografia

Provinent d'una antiga família de Choiseul que va sorgir a la vall alta de Marne al segle x, dividida en diverses banques, de les que tres van iniciar-se en Cesar: Els Hostel, Praslin i els du Plessis. Va començar la seva carrera com a militar als catorze anys com a coronel d'un regiment d'infanteria, lluitant en tots els conflictes en què va involucrar-se el Regne de França a l'època de Lluís XIII, va perticipar en el Setge de La Rochelle contra els hugonots, en la que va sobreviure a la defensa de l'illa de Ré dels atacs anglesos de George Villiers, el duc de Buckingham, i va acompanyar les tropes angleses a Itàlia el 1629, on el 1630 va esdevenir l'ambaixador a la cort del duc Victor Amadeu I de Savoia, fins al 1635 que va esclatar la guerra entre el Regne de França i les Espanyes en el marc de la Guerra dels Trenta Anys.
Durant la Guerra dels Trenta anys, Plessis-Praslin es va distingir en diverses batalles i setges a Italia, incloent la Ruta de Quiers i les Operacions quadrilaterals als voltants de Torí, d'on fou nomenat governador el 1640, i el 1642 ascendí a tinent general, i després del servei a Itàlia, mariscal el 1645, d'on fou el segon del comandament d'Henri Harcourt de Lorena a Catalunya, on va conquerir Roses.
Durant la primera Guerra de la Fronda, que es va iniciar el 1649, va col·laborar amb Lluís II de Borbó-Condé en el breu setge de París, i en la segona guerra es va mantenir lleial a la reina Anna, vencent Henri de la Tour d'Auvergne i els seus aliats espanyols a la batalla de Rethel.
Fou nomenat ministre de l'estat el 1652 a la cort de Lluís XIV, i el novembre de 1665 nomenat duc de Choiseul. Involucrat en les negociacions entre Lluís XIV i Carles II d'Anglaterra que van acabar en el Tractat de Dover de 1670, va morir a París el 23 de desembre de 1675.
# Craterocephalus pauciradiatus

Craterocephalus pauciradiatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels aterínids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua salabrosa, pelàgic i de clima tropical (21°S-22°S).

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: és un endemisme d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ McCulloch A. R., 1912. Notes on some Australian Atherinidae. Proc. R. Soc. Queensl. v. 24. 47-53.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Günther, A., 1861. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 3. Gobiidae, Discoboli, Pediculati, Blenniidae, Labyrinthici, Mugilidae, Notacanthi. Londres. Cat. Fishes v. 3: i-xxv + 1-586 + i-x.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Blaber, S.J.M., J.W. Young i M.C. Dunning, 1985. Community structure and zoogeographic affinities of the coastal fishes of the Dampier region of north-western Australia. Aust. J. Mar. Freshwat. Res. 36: 247-266.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Torrent de la Mare de Déu

El Torrent de la Mare de Déu és un torrent dels termes municipals de Moià i Castellcir, a la comarca del Moianès.
Es forma al nord-oest del terme de Castellcir, a llevant del Serrat dels Moros i al costat de ponent del lloc on es troba la Font de l'Arrel, al capdamunt -nord- de la Vall de Llàgrimes, a l'extrem sud-occidental del Serrat de la Barraca.
Des d'aquest lloc s'adreça cap al sud, deixant a l'esquerra, la masia de les Berengueres. Poc després, deixa a llevant la Solella de les Berengueres i a ponent la Casa Nova del Verdeguer i el Dolmen de la Casa Nova, i tot seguit rep per l'esquerra la riera de Santa Coloma. Tot seguit entra en el Sot de la Roca Lloba, resseguint pel costat de ponent la Baga de la Poua de Sant Jeroni, deixant la masia de Sant Jeroni enlairada a llevant de la vall del torrent.
Tot seguit deixa a la dreta el Solell del Verdeguer i a l'esquerra els Camps del Passant Ample, passat els quals hi aflueix el Xaragall dels Til·lers. Tot seguit arriba al costat de ponent del Fornot del Verdeguer, indret on es transforma en la riera de Fontscalents just en el lloc on rep per la dreta el Sot del Forn, al Passant Ample.

## Enllaços externs

* El Torrent de la Mare de Déu en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Espanyol

«Espanyol» té aquests significats:
* Geografia: Relatiu o pertanyent a Espanya o al Poble espanyol.
* Lingüística: Llengua romànica, o quelcom relatiu a la llengua, parlada a Espanya i a diversos països americans. És també coneguda amb el nom de castellà.
* Esport: club de futbol, vegeu Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona.
Viccionari
# Oziórnoie Ústie

Oziórnoie Ústie (en rus: Озерное Устье) és un poble de l'óblast de Vólogda, a Rússia, que el 2002 no tenia cap habitant, pertany al districte de Vítegra.

## Referències

* ↑ Постановление Губернатора области «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Вытегорского района» от 27.06.2001 № 620Plantilla:Недоступная ссылка
# Cacosternum leleupi

Cacosternum leleupi és una espècie de granota que viu a la República Democràtica del Congo.

## Referències

* Poynton, J.C. & Scott, E. 2004. Cacosternum leleupi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 d'abril del 2008.
# Fabbrica Curone

Fabbrica Curone és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Albera Ligure, Cabella Ligure, Gremiasco, Montacuto, Santa Margherita di Staffora, Varzi i Zerba.
Pertany al municipi les frazioni de Bruggi, Caldirola, Ciossa, Colonia, Forotondo, Garadassi, Lunassi, Montecapraro, Morigliassi, Pareto, Salogni, Selvapiana i Serra.

## Galeria fotogràfica

* Caldirola
* Bruggi
* Garadassi
# Terra di Bari

Terra di Bari és una indicació geogràfica italiana amb denominació d'origen protegida per als olis d'oliva verges extra que reuneixin les característiques definides en el seu reglament i compleixin amb tots els requisits que s'hi exigeixen.
La zona de producció dels olis d'oliva emparats per la Denominació d'Origen Terra di Bari està constituïda per terrenys situats a la província de Bari. La DOP Terra di Bari pot venir acompanyada de tres mencions geogràfiques addicionals:
* Castel del Monte: obtingut per almenys un 80% de la varietat Coratina.
* Bitonto: obtingut per almenys un 80% de les varietats Cima di Bitonto i Coratina.
* Murgia dei Trulli e delle Grotte: obtingut per almenys un 50% de la varietat Cima di Mola.

## Vegeu també

* Llista d'olis d'oliva protegits de la Unió Europea

## Referències

* Política de Qualitat dels Productes Agrícoles de la Unió Europea (anglès)
# Torus de gas

Un torus de gas és un núvol de gas toroïdal de gas o plasma que envolta un planeta. Al sistema solar, acostumen a estar produïts per l'atmosfera del planeta juntament amb el camp magnètic. L'exemple més famós és el plasma de torus d'Io, produït per la ionització d'aproximadament una tona per segon d'oxigen i sulfur de la tènue atmosfera de la lluma volcànica de Júpiter, Io. Altres exemples són el satèl·lit de Saturn Encèlad.
Un torus de gas notable a la ficció és el de les novel·les de Larry Niven The Intebral Trees i The Smoke Ring, en què un gegant gasós en òrbita amb una estrella de neutrons genera un torus de gas amb una densitat suficient per permetre que la vida (incloent humans) hi pugui sobreviure. Tanmateix, no és massa possible al món real.

## Enllaços externs

* Geophysical Research Letters - article en anglès
# Eo

L'Eo és un riu al nord de la península Ibèrica que discorre per Astúries i Galícia, fent de frontera entre elles en els últims quilòmetres del seu recorregut. Neix a Fonteo, al municipi de Baleira, província de Lugo, i desemboca a la mar Cantàbrica formant la ria de Ribadeo. Els seus principals afluents són el Rodil, el Turía, el Liñeiras i l'Ouria per l'oest, i el Ríotorto i el Trabada per l'est. Travessa A Pontenova i Ribeira de Piquín (Lugo) i San Tiso d'Abres i Abres (Astúries). Desemboca al municipi asturià d'A Veiga, formant la ria de Ribadeo, que separa els municipis de Ribadeo (Galícia) i Castropol (Astúries).

## Referències

* ↑ «Eo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari