OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ecsenius paroculus

Ecsenius paroculus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu fins als 5 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a la costa occidental de Tailàndia, l'Estret de Malaca, Sumatra i Java.

## Referències

* 1 2 3 «Ecsenius paroculus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.

## Bibliografia

* Chapman, W. M. & Schultz, L. P., 1952. Review of the fishes of the blennioid genus Ecsenius, with descriptions of five new species. Proceedings of the United States National Museum v. 102 (3310): 507-528.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* McKinney, J.F. i V.G. Springer, 1976. Four new species of the fish genus Ecsenius with notes on other species of the genus (Blenniidae: Salariini). Smithson. Contrib. Zool. 236:1-27.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G., 1971. Revision of the fish genus Ecsenius (Blenniidae, Blenniinae, Salariini). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 72: 1-74.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V. G., 1988. The Indo-Pacific blenniid fish genus Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 465: i-iv + 1-134, col. Pls. 1-14.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Ecsenius polystictus

Ecsenius polystictus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu fins als 12-15 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Referències

* 1 2 3 «Ecsenius polystictus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.

## Bibliografia

* Chapman, W. M. & Schultz, L. P., 1952. Review of the fishes of the blennioid genus Ecsenius, with descriptions of five new species. Proceedings of the United States National Museum v. 102 (3310): 507-528.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* McKinney, J.F. i V.G. Springer, 1976. Four new species of the fish genus Ecsenius with notes on other species of the genus (Blenniidae: Salariini). Smithson. Contrib. Zool. 236:1-27.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G., 1971. Revision of the fish genus Ecsenius (Blenniidae, Blenniinae, Salariini). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 72: 1-74.
* Springer, V. G., 1972: Additions to revisions of the blenniid fish genera Ecsenius and Entomacrodus, with descriptions of three new species of Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 134: 1-13.
* Springer, V. G., 1988. The Indo-Pacific blenniid fish genus Ecsenius. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 465: i-iv + 1-134, col. Pls. 1-14.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Marià Pere i Lizàndara

Marià Pere i Lizàndara (Barcelona, 2 de novembre de 1945) és un polític i arquitecte català.

## Biografia

Estudià arquitectura a la Universitat Politècnica de Catalunya i compaginà els seus estudis treballant al Taller d'Arquitectura i Urbanisme (TAU). El 1966 s'afilià al PSUC, des d'on participà activament en la lluita antifranquista i democràtica. Destacà la seva participació en la Caputxinada així com en la fundació del primer sindicat democràtic de les universitats catalanes, el SDEUB (Sindicat d'Estudiants de la Universitat de Barcelona). Al llarg dels anys va ser ocupant llocs de responsabilitat al PSUC de Lleida i Barcelona.
A la fi dels anys 70, fou nomenat membre del Comitè Central del PSUC. En la crisi que va sacsejar al Partit després del V congrés, Marià Pere fou expulsat del PSUC el 1981 amb Pere Ardiaca i Juan Ramos Camarero. Amb ells fundaria el 1982 el Partit dels Comunistes de Catalunya (PCC), ocupant la responsabilitat de comissió d'institucions i formant part tant del Comitè Executiu com del Comitè Central del PCC. Formà part de l'extensa delegació del PCC que participà a Madrid en la fundació del Partit Comunista dels Pobles d'Espanya (del que seria membre de la direcció durant anys), en el Congrés d'Unitat Comunista.
En 1987, en el VIII congrés comunista, fou nomenat secretari general del PCC, després que ocupés el càrrec Juan Ramos Camarero. Formà part de la coalició Iniciativa per Catalunya, amb la que fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1988, al costat de Celestino Andrés Sánchez Ramos; ambdós passaren al grup mixt el 18 d'abril de 1989. Quan acabà el seu mandat el 1992 decidí no presentar-se a noves eleccions i ha compaginat el seu treball com arquitecte amb la secretària general del PCC i la militància a Esquerra Unida i Alternativa.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la III Legislatura p. 147

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Marià Pere
# Mauro Zuliani

Mauro Zuliani (Milà, 23 de juliol de 1959) és un atleta italià, ja retirat, especialista en els 400 metres, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En els 4×400 metres, formant equip amb Stefano Malinverni, Roberto Tozzi i Pietro Mennea, va guanyar la medalla de bronze, mentre en els 400 metres quedà eliminat en semifinals. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, disputà les sèries en la cursa dels 4×400 metres, però no la final.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata en els 4x400 metres als Jocs del Mediterrani de 1983.
A nivell nacional guanyà un campionat italià dels 100 metres (1979), tres dels 400 metres (1981, 1982 i 1986) i tres del relleu 4x400 metres (1980, 1986 i 1989). El setembre de 1981 va millorar el rècord italià dels 400 metres, un rècord que va ser vigent fins al 2006. L'agost de 1981 va formar part de l'equip italià que millorà el rècord nacional del 4x400 metres.

## Millors marques

* 100 metres. 10.39" (1979)
* 200 metres. 20.72" (1979)
* 400 metres. 45.26" (1981)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Mauro Zuliani». [Consulta: 6 juliol 2024].
* ↑ «Podio internazionale dal 1908 al 2008. Uomini» (en italià) p. 11. sportolimpico.it, 01-11-2008. [Consulta: 6 juliol 2024].
* ↑ «"CAMPIONATI "ASSOLUTI" ITALIANI SUL PODIO TRICOLORE – 1906 2012». sportolimpico.it. Arxivat de l'original el 24 December 2012. [Consulta: 27 December 2012].
* ↑ Waśko, Janusz; Brant, John; Csiki, György; Socha, Andrzej. Athletics national records evolution 1912-2012: golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 30. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ Waśko, Janusz; Brant, John; Csiki, György; Socha, Andrzej. Athletics national records evolution 1912-2012: golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 204. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ «Mauro ZULIANI | Profile | World Athletics». [Consulta: 6 juliol 2024].
# Mays Landing

Mays Landing és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 2.321 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mays Landing tenia 2.321 habitants, 892 habitatges, i 599 famílies. La densitat de població era de 527,1 habitants/km².
Dels 892 habitatges en un 33,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,2% hi vivien parelles casades, en un 14,5% dones solteres, i en un 32,8% no eren unitats familiars. En el 27,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 30,9% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 13,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.628 $ i la renda mediana per família de 60.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.432 $ mentre que les dones 30.154 $. La renda per capita de la població era de 23.477 $. Aproximadament el 4,9% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mays Landing». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mays Landing». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Medaller dels Jocs Olímpics d'estiu de 1948

El medaller dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 presenta totes les medalles lliurades als esportistes guanyadors de les proves disputades en aquest esdeveniment, realitzat entre el 29 de juliol i el 14 d'agost de 1948 a la ciutat de Londres (Regne Unit).
Les medalles apareixen agrupades pels Comitès Olímpics Nacionals participants i s'ordenen de forma decreixent contant les medalles d'or obtingudes; en cas d'haver empat, s'ordena d'igual forma contant les medalles de plata i, en cas de mantenir-se la igualtat, es conten les medalles de bronze. Si dos equips tenen la mateixa quantitat de medalles d'or, plata i bronze, es llisten en la mateixa posició i s'ordenen alfabèticament.

## Medaller

| Jocs Olímpics d'estiu de 1948 | Jocs Olímpics d'estiu de 1948 | Jocs Olímpics d'estiu de 1948 | Jocs Olímpics d'estiu de 1948 | Jocs Olímpics d'estiu de 1948 | |
| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 38 | 27 | 19 | 84 |
| 2 | Suècia | 16 | 11 | 17 | 44 |
| 3 | França | 10 | 6 | 13 | 29 |
| 4 | Hongria | 10 | 5 | 12 | 27 |
| 5 | Itàlia | 8 | 11 | 8 | 27 |
| 6 | Finlàndia | 8 | 7 | 5 | 20 |
| 7 | Turquia | 6 | 4 | 2 | 12 |
| 8 | Txecoslovàquia | 6 | 2 | 3 | 11 |
| 9 | Suïssa | 5 | 10 | 5 | 20 |
| 10 | Dinamarca | 5 | 7 | 8 | 20 |
| 11 | Països Baixos | 5 | 2 | 9 | 16 |
| 12 | Regne Unit | 3 | 14 | 6 | 23 |
| 13 | Argentina | 3 | 3 | 1 | 7 |
| 14 | Austràlia | 2 | 6 | 5 | 13 |
| 15 | Bèlgica | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 16 | Egipte | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 17 | Mèxic | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 18 | Sud-àfrica | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 19 | Noruega | 1 | 3 | 3 | 7 |
| 20 | Jamaica | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 21 | Àustria | 1 | 0 | 3 | 4 |
| 22 | Índia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 22 | Perú | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 24 | Iugoslàvia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 25 | Canadà | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 26 | Portugal | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 26 | Uruguai | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 28 | Ceilan | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 28 | Cuba | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 28 | Espanya | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 28 | Trinitat i Tobago | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 32 | Corea | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 32 | Panamà | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 34 | Brasil | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 34 | Iran | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 34 | Polònia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 34 | Puerto Rico | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Notes

* ↑ Aquest Comitè Olímpic Nacional canvià de nom el 1972 i passà a denominar-se Sri Lanka.
# Medaller dels Jocs Olímpics d'estiu de 1936

El medaller dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 presenta totes les medalles lliurades als esportistes guanyadors de les proves disputades en aquest esdeveniment, realitzat entre l'1 i el 16 d'agost de 1936 a la ciutat de Berlín (Alemanya).
Les medalles apareixen agrupades pels Comitès Olímpics Nacionals participants i s'ordenen de forma decreixent contant les medalles d'or obtingudes; en cas d'haver empat, s'ordena d'igual forma contant les medalles de plata i, en cas de mantenir-se la igualtat, es conten les medalles de bronze. Si dos equips tenen la mateixa quantitat de medalles d'or, plata i bronze, es llisten en la mateixa posició i s'ordenen alfabèticament.

## Medaller

| Jocs Olímpics d'estiu de 1936 | Jocs Olímpics d'estiu de 1936 | Jocs Olímpics d'estiu de 1936 | Jocs Olímpics d'estiu de 1936 | Jocs Olímpics d'estiu de 1936 | |
| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Alemanya | 33 | 26 | 30 | 89 |
| 2 | Estats Units | 24 | 20 | 12 | 56 |
| 3 | Hongria | 10 | 1 | 5 | 16 |
| 4 | Itàlia | 8 | 9 | 5 | 22 |
| 5 | Finlàndia | 7 | 6 | 6 | 19 |
| 5 | França | 7 | 6 | 6 | 19 |
| 7 | Suècia | 6 | 5 | 9 | 20 |
| 8 | Japó | 6 | 4 | 8 | 18 |
| 9 | Països Baixos | 6 | 4 | 7 | 17 |
| 10 | Regne Unit | 4 | 7 | 3 | 14 |
| 11 | Àustria | 4 | 6 | 3 | 13 |
| 12 | Txecoslovàquia | 3 | 5 | 0 | 8 |
| 13 | Argentina | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 13 | Estònia | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 15 | Egipte | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 16 | Suïssa | 1 | 9 | 5 | 15 |
| 17 | Canadà | 1 | 3 | 5 | 9 |
| 18 | Noruega | 1 | 3 | 2 | 6 |
| 19 | Turquia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 20 | Índia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 20 | Nova Zelanda | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 22 | Polònia | 0 | 3 | 3 | 6 |
| 23 | Dinamarca | 0 | 2 | 3 | 5 |
| 24 | Letònia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 25 | Romania | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 25 | Sud-àfrica | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 25 | Iugoslàvia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 28 | Mèxic | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 29 | Bèlgica | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 30 | Austràlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 30 | Filipines | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 30 | Portugal | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1964

La cerimònia de lliurament de les medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1964 va tenir lloc el 3 de febrer de 1965 al Cinema Rialto de Madrid i va ser presidit per Florentino Soria, subdirector general de Cinematografia. Va ser el vintè lliurament d'aquestes medalles atorgades per primera vegada dinou anys abans pel Cercle d'Escriptors Cinematogràfics (CEC). Els premis tenien per finalitat distingir als professionals del cinema espanyol i estranger pel seu treball durant l'any 1964. Després del repartiment de premis es va projectar el film L'evangeli segons sant Mateu, dirigit per Pier Paolo Pasolini.
El nombre de guardons va augmentar a divuit, amb la reaparició dels premis a actor i actriu estrangers en pel·lícules espanyoles. La gran triomfadora va ser La tía Tula, que va obtenir un total de vuit medalles —més que cap altra pel·lícula fins avui— malgrat que Aurora Bautista no va aconseguir pel paper principal la destinada a la millor actriu, que va ser per a María José Alfonso per La niña de luto.

## Llista de medalles

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula | La tía Tula | Pel·lícula |
| Millor director | Miguel Picazo | La tía Tula |
| Millor actriu | María José Alfonso | La niña de luto |
| Millor actor | No es va concedir | |
| Millor actriu de repartiment | Enriqueta Carballeira | La tía Tula Tiempo de amor |
| Millor actor de repartiment | José María Prada | La tía Tula |
| Millor fotografia | Juan Julio Baena | La tía Tula |
| Millor labor musical | Antonio Pérez Olea | La tía Tula |
| Millors decorats | Luis Argüello Ballester | La tía Tula |
| Millor guió original | Pedro Masó Vicente Coello | Vacaciones para Ivette |
| Millor labor literària | Julián Marías | |
| Millor pel·lícula estrangera | Becket | pel·lícula |
| Premi Antonio Barbero (Director) | José Luis Borau | Brandy |
| Premi Antonio Barbero (Director de fotografia) | Joan Gelpí | Jandro |
| Premi Antonio Barbero (Decorats) | Luis Argüello Ballester | La tía Tula |
| Millor labor periodística | José Luis Tuduri Calvo | |
| Millor curtmetratge | El mundo mágico de Ramón Aventura de Api | (D'Osías Wilenski) (De Guillermo Zúñiga) |
| Millor actor estranger en pel·lícula espanyola | Alex Nicol | Brandy |
| Millor actriu estrangera en pel·lícula espanyola | Michèle Morgan | Un balcón sobre el infierno |

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1964
* 9a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Bibliografia

* Círculo de Escritores Cinematográficos. 1945-1975. Madrid: Imprenta del MIT, 1975, p. 52 y 91-92. ISBN 84-500-6968-8.
* «Medallas del CEC a la producción española de 1964». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2015-12-11. [Consulta: 19 març 2016].
# Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1969

La cerimònia de lliurament de les medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1969 va tenir lloc el 21 de desembre de 1970 en el Club Internacional de Premsa de Madrid. La cerimònia va ser retardada alguns mesos i finalment es va celebrar de manera íntima. Malgrat això, van assistir el subdirector general de Cultura Popular i Espectacles, Pedro Covelas, i el director de NO-DO, Rogelio Díez. Va ser el vint-i-cinquè lliurament de aquestes medalles, atorgades per primera vegada vint-i-quatre anys abans pel Cercle d'Escriptors Cinematogràfics (CEC). Els premis tenien per finalitat distingir als professionals del cinema espanyol i estranger pel seu treball durant l'any 1969.
Es va recuperar la Medalla al millor curtmetratge i es va crear una nova per a premiar la millor pel·lícula d'art i assaig. Els premis van estar molt repartits, si bé va destacar la consecució de la quarta medalla consecutiva per part del director de fotografia Luis Cuadrado.

## Llista de medalles

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula | El extraño viaje | Pel·lícula |
| Millor director | Carlos Saura | La madriguera |
| Millor actriu | Emma Penella | Fortunata y Jacinta |
| Millor actor | Alfredo Mayo | Los desafíos |
| Millor fotografia | Luis Cuadrado | Un, dos, tres, al escondite inglés |
| Millor música | Carmelo Bernaola | Del amor y otras soledades |
| Millors decorats | Wolfgang Burmann | Fortunata y Jacinta |
| Millor guió | Rafael Azcona Víctor Erice José Luis Egea Claudio Guerín | Los desafíos |
| Labor literària | Ángel Falquina Bartolomé | Treballs a La Estafeta Literaria i Cinestudio |
| Millor pel·lícula estrangera | La vergüenza | Pel·lícula |
| Premi Antonio Barbero | Narciso Ibáñez Serrador | La residencia |
| Millor llibre | Luis Gasca | Cine y ciencia ficción |
| Labor periodística | Miguel Urabayen | Treballs a El Pensamiento Navarro |
| Millor curtmetratge | ¿Qué se puede hacer con una chica? | D'Antonio Drove |
| Millor pel·lícula d'art i asssaig | El incidente | De Larry Peerce |

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1969
* 14a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Fonts

* Falquina, Ángel. Círculo de Escritores Cinematográficos. 1945-1975. Madrid: Imprenta del MIT, 1975, p. 53 y 107-108. ISBN 84-500-6968-8.
* «Premios del CEC a la producción española de 1969». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 7 setembre 2018].
# Megalaspis cordyla

Megalaspis cordyla és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Particularitats

Megalaspis cordyla és l'única espècie del gènere Megalaspis.

## Morfologia

Pot arribar als 80 cm de llargària total i als 4 kg de pes.

## Alimentació

Menja peixos.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de l'Àfrica oriental fins al Japó i Austràlia.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Merla becnegra oriental

La merla becnegra oriental (Turdus arthuri) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i sabanes de les terres baixes del sud-est de Veneçuela, Guyana, Surinam, est de Colòmbia i oest de l'Amazònia del Brasil.

## Referències

* ↑ «Merla becnegra oriental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Merla becnegra

La merla becnegra (Turdus ignobilis) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de ribera, clars, vegetació secundària i sabana de les terres baixes i muntanyes, a Colòmbia i Veneçuela occidental.

## Taxonomia

La classificació d'aquesta espècie ha patit diverses reestructuracions en època recent. Antany es considerava dins Turdus ignobilis les subespècies: T. i. goodfellowi, T. i. ignobilis, T. i. debilis, T. i. arthuri i T. i. murinus. Arran treballs com ara Cerqueira et al 2016 i Avendaño et al. 2017 alguns d'aquests taxons (arthuri i murinus) són considerats espècies de ple dret pel Congrés Ornitològic Internacional, versió 11.1, 2021. Altres consideren amés que debilis és una espècie diferent:
* Turdus ignobilis (sensu stricto) - merla becnegra septentrional.
* Turdus debilis Hellmayr, 1902 - merla becnegra occidental

## Referències

* ↑ «Merla becnegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ PV Cerqueira PV, MPD Santos i A Aleixo. 2016. Phylogeography, inter-specific limits and diversification of Turdus ignobilis (Aves: Turdidae). Molecular Phylogenetics and Evolution 97: 177–186.
* ↑ JE Avendaño, E Arbeláez-Cortés i CD Cadena. 2017. On the importance of geographic and taxonomic sampling in phylogeography: A reevaluation of diversification and species limits in a Neotropical thrush (Aves, Turdidae). Molecular Phylogenetics and Evolution 111: 87–97.
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2021. IOC World Bird List (v11.1). doi : 10.14344/IOC.ML.11.1.
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ merla becnegra septentrional «Merla becnegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ |merla becnegra occidental «Merla becnegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)