OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ajuntament i Escoles de Súria

Ajuntament i Escoles de Súria és una obra del municipi de Súria (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici situat en el barri central de la vila, ubicat en un gros solar de 3480 metros quadrats ocupant-ne l'edifici sols 382'70 (17'20m x 22'25 de fons). Presenta planta baixa i dos pisos amb un pati central d'il·luminació i ventilació on hi ha l'escala que permet accedir a la primera planta.
En la façana són apreciables els tres nivells degut als nombrosos vans; en la part superior hi ha un òcul. Les finestres i cornisa superior (arrodonida del mig) estan acabades amb rajola vidriada de color verd.
La coberta és de fusta i teules. El material emprat és el totxo.

## Història

L'obra fou promoguda pel batlle del moment Jaume Biadiu i Morera com que els locals que ocupava la Casa Consistorial eren necessaris per habitatge.
L'adjudicació de les obres a Jeroni Martorell sense el previ concurs fou motivat per la seva coneixença amb el secretari de l'ajuntament en Mario Arnal Duran.
L'edifici va néixer com a Casa Consistorial i Escoles públiques que eren dos cocos annexes a banda i banda del cos de l'ajuntament. Dels dos annexes avui en dia un ja no existeix i l'altra ni tan sols s'arribà a construir.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ajuntament i Escoles de Súria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Ajuntament del Pinell de Brai

L'Ajuntament del Pinell de Brai és una casa consistorial del monumentalisme academicista situada al Pinell de Brai (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici actual que utilitza formes clàssiques. De tres plantes amb porxo d'arcs de mig punt a la façana principal. La part central de l'interior està ocupada pel cos d'escales. Els tres nivells estan separats per una cornisa motllurada i a la planta primera les finestres principals estan emmarcades per pilastres toscanes que suporten un frontó triangular. També trobem pilastres delimitant el porxo.
Al segon pis les obertures són en forma de galeria correguda. Coberta de teula.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament del Pinell de Brai». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Ajuntament del Pinell de Brai». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Alain Geiger

Alain Geiger (Sion, 5 de novembre de 1960) és un exfutbolista suís de la dècada de 1980 i entrenador.
Fou 112 cops internacional amb la selecció suïssa amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1994.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Sion, Servette FC, Neuchâtel Xamax, AS Saint-Étienne a França, i Grasshopper Club Zürich.
Ha estat entrenador a clubs (molts d'ells africans) com Neuchâtel Xamax, JS Kabylie, ES Sétif, Ettifaq FC, o MC Alger., entre d'altres.

## Palmarès

Jugador

### Sion

* Lliga suïssa de futbol: 1991-92
* Copa suïssa de futbol: 1979-80, 1990-91

### Servette

* Lliga suïssa de futbol: 1984-85
* Copa suïssa de futbol: 1983-84

### Neuchâtel Xamax

* Lliga suïssa de futbol: 1986-87, 1987-88
Entrenador

### ES Sétif

* Copa algeriana de futbol: 2011-12
* Lliga algeriana de futbol: 2011-12

## Referències

* ↑ «Alain Geiger - Century of International Appearances».
* ↑ «FIFA Tournaments - Players & Coaches - Alain GEIGER» (en anglès-gb). Arxivat de l'original el 2015-02-23.
* ↑ Alain Geiger a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Pierre-André Schürmann entraîneur de Xamax» (en francès suís). RTSSport.ch.
* ↑ JS Kabylie, Alain Geiger jette l'éponge Arxivat 16 December 2010$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Toufik O. «Alain Geiger nouvel entraîneur de l'ES Sétif» (en francès). DZFoot, 23-09-2011. Arxivat de l'original el 28 gener 2012. [Consulta: 16 maig 2012].
* ↑ Toufik O. «Alain Geiger parti pour rester à la tête de l'ES Sétif» (en francès). DZFoot, 15-05-2012. Arxivat de l'original el 18 maig 2012. [Consulta: 16 maig 2012].
* ↑ Toufik O. «Alain Geiger quitte l'ES Sétif pour Al-Ittifaq (Ar. Saoudite)» (en francès). DZFoot, 06-06-2012. Arxivat de l'original el 8 juny 2012. [Consulta: 7 juny 2012].
* ↑ «Algeria: Alain Geiger named MCA coach». Starafrica.com, 30-05-2013. Arxivat de l'original el 2 abril 2015. [Consulta: 29 juny 2013].
# Alain Guiraudie

Alain Guiraudie (Vilafranca de Roergue, 15 de juliol de 1964) és un director cinematogràfic, guionista i escriptor francès.

## Biografia

Provinent d'una família de pagesos, Guiraudie es va sentir atret des de jove per la cultura popular. L'any 1990 va realitzar el seu primer curtmetratge: Les héroes són immortels. Fent servir un estil picaresc i en tons de conte, hi vol representar l'entorn la classe obrera, com també ho fa al migmetratge Ce vieux rêve qu bouge, que va rebre el premi Jean Vigo i presentat el 2001 a la Quinzaine des réalisateurs. Jean-Luc Godard el va anomear "el millor film del festival de Cannes." Sempre realitzant les seves pel·lícules al sud-oest de França, Guiraudie s'inicia en la creació de llargmetratges amb Pas de repos pour les braves, Voici venu le temps, Le roi de l'évasion (que fou presentat a la 41a Quinzaine des réalisateurs durant el Festival de Cannes de 2009) i L'inconnu du lac, seleccionada en la categoria Un certain regard del mateix festival el 2013.
Guiraudie és obertament gai i ha citat l'obra de Georges Bataille com un referent en la seva obra.

## Filmografia
### Director
#### Curtmetratges i migmetratges

* 1990: Les héros sont immortels
* 1994: Tout droit jusqu'au matin
* 1997: La Force des choses
* 2001: Du soleil pour les gueux
* 2001: Ce vieux rêve qui bouge
* 2007: On m'a volé mon adolescence (producció televisiva)

#### Llargmetratges

* 2003: Pas de repos pour les braves
* 2005: Voici venu le temps
* 2009: Le Roi de l'évasion
* 2013: L'Inconnu du lac

### Guionista

* 1990: Les héros sont immortels
* 1994: Tout droit jusqu'au matin
* 1997: La Force des choses
* 2001: Du soleil pour les gueux
* 2001: Ce vieux rêve qui bouge
* 2003: Pas de repos pour les braves
* 2005: Voici venu le temps
* 2009: Le Roi de l'évasion
* 2013: L'Inconnu du lac

### Aparicions com intèrpret

* 1990: Les héros sont immortels, d'Alain Guiraudie
* 1993: Les Yeux au plafond curt de Mathieu Amalric
* 2001: Du soleil pour les gueux, d'Alain Guiraudie
* 2002: Un petit cas de conscience, de Marie-Claude Treilhou

## Premis i nominacions
### Premis

* 2013: Premi a la millor direcció (Festival de Cannes) per L'inconnu du lac
* 2013: Queer Palm per L'inconnu du lac

### Nominacions

* 2003: César al millor curtmetratge per Ce vieux rêve qui bouge
* 2014: César a la millor pel·lícula per L'inconnu du lac
* 2014: César al millor director per L'inconnu du lac
* 2014: César al millor guió original per L'inconnu du lac

## Referències

* ↑ Selecció oficial del Festival de Cannes 2013
* ↑ «Ressenya de L'inconnu du lac a Village Voice». Arxivat de l'original el 2015-05-25. [Consulta: 13 novembre 2014].
* ↑ «Article a Time Out». Arxivat de l'original el 2021-05-18. [Consulta: 13 novembre 2014].
* ↑ Hollywood Reporter

## Enllaços externs

* Guiraudie a l'emissió de Tout arrive de France Culture 2
# Alain Griset

Alain Griset (Faches-Thumesnil (Nord), 30 de maig de 1953) és un empresari i polític francès.
Des del 6 de juliol de 2020 és ministre delegat de Petites i mitjanes empreses (pimes) al govern Castex.

## Biografia

Alain Griset va néixer el 30 de maig de 1953, el seu pare era obrer metal·lúrgic i la seva mare va deixar de treballar després del naixement dels seus fills. Entra com a telefonista en una empresa de taxi amb 19 anys, després del seu fracàs al batxillerat, és treu el carnet de conduir i de taxi amb 21 anys. Crea la seva empresa de taxi l'1 de setembre 1975 a Lilla, s'instal·la a continuació a Maubeuge, després a Tourcoing i finalment a Douai.
L'any 1989, és elegit a la Cambra d'oficis i de l'artesania del Nord i el 1995, es converteix en president d'aquesta entitat pública, lloc que ocupa fins a la creació de la Cambra d'oficis i de l'artesania de regió del Nord-Pas de Calais l'any 2005. President d'aquest organisme, és a continuació elegit com a president de l'Assemblea permanent de les cambres d'oficis i d'artesania de 2000 a 2016, el més llarg mandat en aquesta plaça, abans de cedir-la a Bernard Stalter. L'any 2016 és president de la Unió de les empreses de proximitat.

## Referències

* ↑ «Alain Griset, itinéraire brillant d'un fils d'ouvrier». lens.maville.com. Nord Éclair, 25-02-2012.
* ↑ «Alain Griset sur le départ mais pas à plaindre». snca-cgt.fr. La voix du Nord, 14-09-2016.
* ↑ «Alain Griset, président de la Chambre régionale des métiers et de l'artisanat : « Les gisements d'emplois artisanaux sont partout !». eco121.fr, 03-04-2012.
* ↑ «Alain Griset, nouveau président de l'U2P». lemondedesartisans.fr, 20-01-2017.
* ↑ Fanny Guinochet. «Alain Griset, le prochain homme fort des artisans et des professions libérales». lopinion.fr, 22-12-2016.
# Lliga espanyola d'hoquei sobre patins masculina 1976-1977

La vuitena edició de la Lliga espanyola d'hoquei patins masculina, denominada en el seu moment Divisió d'Honor, s'inicià el 3 d'octubre de 1976 i finalitzà el 3 d'abril de 1977. Es va proclamar campió de lliga el FC Barcelona i van descendir directament el Kiber de Mieres i l'Sferic de Terrassa. El CE Vendrell va descendir en una promoció posterior davant del CP Calafell (que ascendia de categoria) i l'At. Montemar d'Alacant va aconseguir mantenir-se davant el Claret de Sevilla.

## Participants

| FC BARCELONA REUS DEPORTIU HC SENTMENAT CP CIBELES OVIEDO SFERIC TERRASSA CE ARENYS DE MUNT CH CALDES | CP VOLTREGÀ CP VILANOVA CP VIC CE VENDRELL AA NOIA AT MONTEMAR KIBER MIERES |

## Llegenda

| Pts = Punts totals PJ = Partits jugats PG = Partits guanyats PE = Partits empatats PP = Partits perduts GF = Gols a favor | GC = Gols en contra DG = Diferència de gols (GF-GC) Ressaltat en verd = Equip campió de lliga. Ressaltat en blau = Equip que promociona per la permanència. Ressaltat en vermell = Equip descendent de categoria. |

## Fase Regular
### Classificació

| Pos | Equip | Pts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| 1 | FC Barcelona | 42 | 26 | 18 | 6 | 2 | 144 | 69 | +75 |
| 2 | Reus Deportiu | 38 | 26 | 17 | 4 | 5 | 140 | 69 | +71 |
| 3 | CP Voltregà | 37 | 26 | 17 | 3 | 6 | 188 | 115 | +73 |
| 4 | CP Vilanova | 34 | 26 | 15 | 4 | 7 | 132 | 84 | +48 |
| 5 | CE Arenys de Munt | 29 | 26 | 13 | 3 | 10 | 135 | 110 | +25 |
| 6 | CP Cibeles | 28 | 26 | 10 | 8 | 8 | 109 | 92 | +17 |
| 7 | HC Sentmenat | 28 | 26 | 12 | 4 | 10 | 124 | 128 | -4 |
| 8 | AA Noia | 27 | 26 | 12 | 3 | 11 | 114 | 121 | -7 |
| 9 | CH Caldes | 26 | 26 | 13 | 0 | 13 | 155 | 140 | +15 |
| 10 | CP Vic | 22 | 26 | 9 | 4 | 13 | 96 | 95 | +1 |
| 11 | At. Montemar | 16 | 26 | 7 | 2 | 17 | 96 | 185 | -89 |
| 12 | CE Vendrell | 14 | 26 | 6 | 2 | 18 | 91 | 151 | -60 |
| 13 | Kiber Mieres | 13 | 26 | 5 | 3 | 18 | 104 | 148 | -44 |
| 14 | SFERIC Terrassa | 10 | 26 | 4 | 2 | 20 | 89 | 210 | -121 |

## Promoció
### Eliminatòria 1

| At. Montemar | 6-5 | Claret Sevilla |
| Claret Sevilla | 0-0 | At. Montemar |

### Eliminatòria 2

| CP Calafell | 8-1 | CE Vendrell |
| CE Vendrell | 6-5 | CP Calafell |

## Enllaços externs

* (castellà) Web oficial de la Reial Federació Espanyola de Patinatge
# Leonardo Astrada

Leonardo Astrada (6 de gener de 1970) és un exfutbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1998.

## Referències

* ↑ «Astrada says 'bye' to Atlético de Rafaela». Arxivat de l'original el 2015-11-18. [Consulta: 24 març 2018].
* ↑ River Plate Statistics
* ↑ «rsssf: Argentina record international players». Arxivat de l'original el 17 de gener 2010. [Consulta: 24 març 2018].
# Auenheim

Auenheim (en alsacià Auenem) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 731 habitants. Limita al nord amb Rountzenheim, al nord-est amb Roeschwoog, a l'oest amb Soufflenheim, a l'est amb Fort-Louis, al sud-oest amb Sessenheim i al sud amb Stattmatten.
Forma part del cantó de Bischwiller, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes del Pays Rhénan.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 543 | 566 | 602 | 598 | 616 | 731 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Joseph Ludwig | | |
# Autillo de Campos

Autillo de Campos és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 214 | 198 | 192 | 191 |
# Alexandromys mujanensis

Alexandromys mujanensis és una espècie de talpó que només es troba a Rússia.

## Referències

* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Alexandromys mujanensis. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
# Autrígons

Els autrígons (llatí Autrigones) foren un poble probablement celta o celtitzat i més tard iberitzat de la província romana de la Tarraconense, que ocupava la part oriental de Cantàbria, occidental de les províncies actuals de Biscaia i Àlaba, i una part de Burgos fins a Briviesca. Eren probablement d'origen càntabre. La zona de la costa comprenia la desembocadura del Nerva o Nervión (que possiblement era el seu límit oriental).
Tenien al sud els turmogues (província actual de Burgos) i els berons (actual La Rioja); a l'est els caristis; i a l'oest els càntabres.
Entre les seves ciutats, destaquen Uxama Barca (avui Osma de Valdegobia), Virovesca (avui Briviesca) i Segisamunolum (possiblement Cerezo, a la riba del riu Tirón), que era una mansió de la via de Saragossa a Astorga. Virovesca és esmentada en l'Itinerari d'Antoní com Verovesca, i Ptolemeu l'esmenta com Viruesca, Virdubesca, Vuruesca i Burbesca; Plini li diu Virovesca o Virivesca. Plini esmenta també com a pertanyent a aquest poble la ciutat de Tritium, que podria estar a la zona d'unió dels territoris de vàrduls, caristis i autrígons. A la costa posseïen Portus Ammanus (més tard colònia Flaviobriga), que podria tractar-se de Bilbao o de Castro Urdiales, que Ptolemeu dona com a capital dels autrígons, però Plini la fa capital dels vàrduls. En total, els autrígons tenien deu pobles. Els autrígons eren probablement el poble que Estrabó anomena com allotrigi.
Es creu que van arribar a la costa ocupant el territori dels origèvons, probablement una tribu càntabra, després de la derrota en la guerra contra Roma.
Aquest poble fou superficialment romanitzat i al segle V es van barrejar amb els vascons que vivien a l'est i que van emigrar cap a les seves terres, la llengua i cultura dels quals va prevaldre des de llavors.

## Referències

* ↑ Burillo, Francisco. Los Celtíberos. Etnias y estados (en castellà). Barcelona: Grijalbo Mondadori, 1998. DL B. 10137-1998. ISBN 84-7423-891-9. (edició revisada 2007)
# Albert Massana i Gràcia

Albert Massana i Gràcia (Sallent, 28 d'abril de 1963 – Gavà, 4 de març de 2021) fou un polític i activista català.
Tot i néixer a Sallent, de petit ja va venir a viure a Gavà, on ha passat tota la seva vida. Polític i activista destacat que ha col·laborat en totes les lluites per a la defensa del medi ambient i l'alliberament nacional. El 2003 es va afiliar a Esquerra Republicana de Gavà, el partit amb el que el 2019, amb les eleccions locals, va assolir el millor resultat electoral esdevenint la segona força política local. En encapçalar la llista electoral, va esdevenir portaveu del Grup Municipal. A més, estava involucrat, des del 2004, amb la plataforma Salvem el Calamot, el 2019 es va tornar a involucrar amb la nova plataforma Salvem el Calamot - No al Pla de Ponent, i amb la plataforma Salvem can Sellarès, espais amenaçats per la voracitat urbanística que caracteritza la comarca. A més de l'activisme social i polític, era també soci de l'Associació d'Amics del Museu, de la Coral Sellarès, i dels Castellers de Gavà.
Era també treballador de la companyia d'aigües de Barcelona a Gavà, amb la qual cosa coneixia tothom. La seva actitud empàtica, al costat de la gent se'l feia estimar.
La seva sobtada mort la matinada del 4 de març va commoure la ciutat. La capella ardent es va instal·lar a l'Ajuntament de Gavà el 8 de març. Aquell mateix dia, després de la missa exequial, era enterrat al cementiri de Gavà.

## Referències

* ↑ «Albert Massana i Gràcia». Secció local d'ERC-Gavà, 16-03-2021. [Consulta: 16 març 2021].
* ↑ «Condol per la mort d'Albert Massana». Secció local d'ERC-Gavà, 16-03-2017. [Consulta: 16 març 2021].
* ↑ «agraïment per les mostres de suport de la ciutadania de Gavà». Secció local d'ERC-Gavà, 16-03-2021. [Consulta: 16 març 2021].
# Batalla de Hanoi (1946)

La batalla de Hanoi fou l'incident militar que inicià la Guerra d'Indoxina, el 19 de desembre de 1946 a la ciutat de Hanoi. L'enfrontament a Hanoi s'allargà fins al 18 de febrer de l'any següent.
Després de l'incident de Haiphong, el novembre, el Viet Minh, dirigit per Ho Chi Minh, va decidir llançar un atac per alliberar la ciutat de Hanoi del domini francès. El Viet Minh va disposar diversos explosius, després de passar-los d'amagat davant dels guàrdies de l'exèrcit francès, a la central elèctrica de la ciutat. A les 20.03, van detonar; l'explosió va submergir Hanoi en la foscor i a tota la ciutat, el Viet Minh va començar a atacar posicions militars i cases franceses. Les tropes franceses supervivents van anar obtenint progressivament una certa superioritat numèrica. L'artilleria francesa va bombardejar la ciutat i es van realitzar recerques casa per casa buscant els líders del Viet Minh.
La superioritat francesa en potència de foc va obligar el Viet Minh a retirar-se a les muntanyes a 80 quilòmetres al nord de Hanoi. No obstant això, els francesos encara van trigar dos mesos a aconseguir un control complet de la ciutat, cosa que va donar temps suficient perquè el Viet Minh evacués tots els seus quarters generals i la majoria de les seves forces principals. Després d'expulsar el Viet Minh de la ciutat, els francesos van exigir-ne la rendició, cosa que els líders vietnamites van refusar. Els Estats Units, alarmats per l'incident, van enviar l'abat Low Moffat en una missió especial a Saigon i Hanoi per plantejar un referèndum negociat. Tanmateix, la constatació que el Viet Minh no acceptaria cap compromís i el fet que els Estats Units no volien fer de mitjancer formal entre les dues parts, va fer que els Estats Units abandonessin la idea.

## Referències

* ↑ Bradley, Mark Philip. Vietnam at war. Oxford University Press, 2009-05-15, p. 47. ISBN 978-0-19-280349-8.
* ↑ Vo, Nghia M. The Vietnamese boat people, 1954 and 1975-1992. McFarland, 2006, p. 13. ISBN 978-0-7864-2345-3.
* ↑ Schulzinger, Robert D. A time for war: the United States and Vietnam, 1941-1975. Oxford University Press US, 1998-12-01, p. 28–31. ISBN 978-0-19-512501-6.

## Bibliografia

* Hammer, Ellen Joy. The struggle for Indochina. Stanford University Press, 1954.
* Buttinger, Joseph. A dragon defiant: a short history of Vietnam. Praeger, 1972.
* Fall, Bernard B. Hell in a very small place: the siege of Dien Bien Phu. Lippincott, 1967.
* Kedward, Rod. La vie en bleu: France and the French since 1900. Penguin, 2006. ISBN 978-0-14-013095-9.
* Roy, Jules. The battle of Dienbienphu. Pyramid Books, 1963.
* Windrow, Martin. The Last Valley: Dien Bien Phu and the French Defeat in Vietnam. Da Capo Press, 2005-12-26. ISBN 978-0-306-81443-3.
* Fall, Bernard B. Street without joy. Stackpole Books, 1994. ISBN 978-0-8117-1700-7.
* Devillers, Philippe. End of a war; Indochina, 1954. Praeger, 1969.
* Fall, Bernard B. The two Viet-Nams: a political and military analysis. Praeger, 1963.
# Llac Taihu

El llac Tai o Taihu (en xinès 太湖, en pinyin Tài Hú) és un gran llac de la República Popular de la Xina situat al delta del riu Iang-Tsé. Amb una àrea de 2.250 km² i una profunditat mitjana de 2 m, és el tercer llaç d'aigua dolça del país, després del llac Poyang i del llac Dongting.

## Característiques

El llac està en una de les zones de major producció de gra de tot el país. És la base d'una important indústria pesquera. Al llac hi ha també roca calcària de gran qualitat utilitzada en decoració. Aquest tipus de roca és el més utilitzat en la decoració de jardins, tradicionals a la zona de Suzhou.
Al llac hi ha unes 90 illes. Algunes són molt petites però d'altres tenen unes dimensions considerables. El paisatge del llac ha esdevingut atractiu per als turistes.
El millor punt per veure el llac és des del parc Xihui, a Wuxi. Des de la part més alta de la Pagoda del dragó de la llum es pot veure una panoràmica del llac i de la ciutat de Wuxi. El parc acaba en uns jardins datats de la dinastia Ming.

## Contaminació

El maig de 2007 el llac es va veure profundament afectat per la massiva aparició d'algues i la consegüent contaminació per cianobacteris. El govern xinès ha considerat que es tracta d'un desastre natural, tot i el seu clar origen antròpic de la marcada i creixent degradació ambiental. Amb un augment del 600% del preu de l'aigua embotellada, el govern ha prohibit als proveïdors d'aigua de la regió qualsevol pujada de preus. De fet, el llac és la font d'aigua de 30 milions de persones, entre elles prop d'un milió a la ciutat de Wuxi. La província de Jiangsu ha expressat la seva intenció de netejar el llac.
Les iniciatives governamentals no han estat eficaces ni rellevants, i el 2010 es va presentar una emergència similar. Un dels líders ambientalistes que ha donat a conèixer els problemes del llac, Wu Lihong, va rebre una pena de tres anys de presó després de ser arrestat i jutjat per la presumpta extorsió d'un dels contaminadors. Això no obstant, existeixen indicis que es tracta d'una estratègia de desprestigi, en particular pel registre escrit que porta l'activista de les seves denúncies davant de les autoritats competents. El 2010, el senyor Wu va afirmar el fet que no s'havia tancat ni una sola fàbrica, i que les autoritats seguien vigilant-lo. Wen Jiabao, l'actual Primer Ministre del Consell d'Estat de la República Popular de la Xina, va fixar l'objectiu de netejar el llac pel 2012.

## Vegeu també

* Volta al llac Taihu

## Referències

* 1 2 Joseph Kahn, In China, a Lake’s Champion Imperils Himself, International Herald Tribune, 13 d'octubre de 2007
* ↑ «Algae smother Chinese lake, millions panic». MSNBC, 05-05-2007.
* ↑ «China's third-largest freshwater lake faces algae threat». China Daily, 14-04-2008.
* ↑ China to clean up polluted lake. BBC News: 27 d'octubre de 2007. Consultat el 12 d'agosto de 2010.
* ↑ The Economist. «Raising at stink» (en anglès). economist.com, 05-08-2010.
* ↑ The Economist. «High cost of being green» (en anglès), 10-08-2010.
* ↑ Tagesschau, Umweltschützer in China - Der unbeugsame Herr Wu, 18 de maig de 2010.
* ↑ «Across China: Beijing». China Daily, 04-04-2008.
# Balbino Gil-Dolz del Castellar y Peyró

Balbino Gil-Dolz del Castellar y Peyró (València, 31 de març de 1858 - Ponce, 28 de juny de 1942) fou un militar valencià, capità general de València durant els darrers anys de la dictadura de Primo de Rivera.
Era fill de Vicente Gil-Dolz del Castellar Zanoni, comte d'Albalat dels Sorells. Va fer la carrera militar i arribà al grau de tinent general. Durant la dictadura de Primo de Rivera fou capità general de Valladolid, càrrec durant el qual es va veure implicat en la Sanjuanada de 1926. De 1927 a l'abril de 1928 fou Capità general de València, aleshores passà a la reserva. Té un carrer dedicat a València.

## Referències

* ↑ Balbino Gil-Dolz del Castellar y Peyró a geneall.net
* ↑ Vicente Gil-Dolz del Castellar Zanoni a geneanet
* ↑ Se tambalea el dictador a elmundo.es
* ↑ Diari del Ministeri de Guerra, 3 d'abril de 1928
* ↑ Calle General Gil Dolz a callesyplazasdevalencia.blogspot