OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Referèndum d'independència de les illes Fèroe de 1946

Un referèndum d'independència tingué lloc a les illes Fèroe el 14 de setembre de 1946.

## Resultats

Referèndum d'independència de les illes Fèroe de 1946 :
| Opció | Vots | Percentatge |
| Sí | 5.600 | 50,73% |
| No | 5.499 | 49,27% |
| Vots vàlids | 11.159 | 95,87% |
| Vots no vàlids o en blanc | 481 | 4,13% |
| Vots totals | 11.640 | 100,00% |
| Participació | 67,52% | 67,52% |
| Cens | 17,216 | 17,216 |
| Font: Direct Democracy |||
| Illa | Continuar la unió amb Dinamarca | Continuar la unió amb Dinamarca | Secessió de Dinamarca | Secessió de Dinamarca | Vots invàlids | Vots invàlids | Total | Vots | Participació |
| Norðoyar | 398 | 28.1% | 954 | 67.3% | 65 | 4.6% | 1,417 | 2,220 | 63.8% |
| Eysturoy | 1,372 | 54.4% | 1,051 | 41.6% | 101 | 4.0% | 2,524 | 3,854 | 65.5% |
| Norðurstreymoy | 544 | 45.2% | 621 | 51.6% | 38 | 3.2% | 1,203 | 1,679 | 71.6% |
| Vágar | 434 | 40.0% | 616 | 56.7% | 36 | 3.3% | 1,086 | 1,485 | 73.1% |
| Suðurstreymoy | 673 | 31.7% | 1,309 | 61.7% | 138 | 6.5% | 2,120 | 3,323 | 63.8% |
| Sandoy | 286 | 36.5% | 465 | 59.4% | 32 | 4.1% | 783 | 1,053 | 74.4% |
| Suðuroy | 1,783 | 71.6% | 640 | 25.7% | 68 | 2.7% | 2,491 | 3,602 | 69,2% |
| Total | 5,490 | 47.2% | 5,656 | 48.7% | 478 | 4.1% | 11,624 | 17,216 | 67.5% |

## Conseqüències

El resultat va ser 50,73% a favor i 49,27% en contra. Conseqüentment, les illes Fèroe declararen la independència el 18 de setembre de 1946. Tanmateix, aquesta declaració va ser suspensa per Dinamarca el 20 de setembre argumentant que una majoria de votants feroesos no havien donat suport a la independència i el rei Cristià X de Dinamarca va dissoldre el Løgting feroès el 24 de setembre. La dissolució del Løgting va ser el 8 de novembre i va anar seguida d'unes eleccions parlamentàries feroeses el 1946 en què els partits favorables a la independència total van rebre 5396 vots mentre que els contraris en van rebre 7488. Com a resposta als creixents moviments d'autogovern i independència, Dinamarca finalment concedí autogovern a les illes Fèroe el 30 de març de 1948.

## Referències

* ↑ ch, Beat Müller, beat (at-sign) sudd (dot). «Färöer, 14. September 1946 : Status -- [en alemany]» (en anglès). [Consulta: 27 juny 2018].
* 1 2 cahoon, ben. «Faroe Islands». [Consulta: 27 juny 2018].
* ↑ Steining, Jørgen (1953). "Rigsdagen og Færøerne". A Bomholt, Jul.; Fabricius, Knud; Hjelholt, Holger; Mackeprang, M.; Møller Andr. (eds.). Den danske rigsdag 1849-1949 bind VI (en danès). Copenhagen: J. H. Schultz Forlag. p. 187.
* ↑ Steining, p. 188.
# Anchuelo

Anchuelo és un municipi de la comunitat autònoma de Madrid,

## Població

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2005 |
| 357 | 410 | 410 | 471 | 506 | 554 | 559 | 552 | 518 | 540 | 777 |
# Dayr al-Qamar

Dayr al-Qàmar o Deir el Qamar (àrab: دير القمر, Dayr al-Qamar, literalment ‘Monestir de la Lluna’) és una vila del sud-est del Líban, al districte del Xuf, a la governació de Mont Liban.
La seva fama deriva que als segles XVI a XVIII fou residència dels governadors otomans del Líban. Entre els que hi residiren destaca Fakhr-ad-Din II (mort en 1635). El primer a viure-hi fou Fakhr-ad-Din I, l'avi de l'anterior, que s'hi va establir en 1518 perquè la seva residència de Baakline no tenia prou aigua. Els xihàbides van governar a la ciutat del 1697 al 1842.
El poble fou edificat sobre un antic temple romà dedicat a la Lluna, actualment església de Sayyídat at-Tal·l o Nostra Senyora del Mont.
Els seus edificis més destacats són la mesquita de Fakhr-ad-Din, construïda en 1493 i després restaurada al segle xvi per l'emir homònim, i el Palau de Yunus Maan, germà petit de Fakhr-ad-Din II i cap del seu exèrcit durant l'exili de l'emir a Itàlia en 1613, i que avui dia és seu de l'ajuntament. Dayr al-Qàmar fou la primera municipalitat del Líban en 1864.
Altres monuments i llocs a destacar són:
* La plaça publica o Midane, amb la font del Midane, del segle xix.
* El mercat de la seda o Qaysariyye, construït el 1595 per Fakhr-ad-Din II.
* El kharj construït per Fakhr-ad-Din II en 1616, inicialment un arsenal i després dipòsit d'aliments. Avui un centre cultural. Al costat hi havia la sinagoga del segle xvii.
* El palau de l'emir Àhmad Xihab, o palau Jirjis Baz, construït per l'emir en 1755 per a la seva esposa.
* El palau de Fakhr-ad-Din II, enfront de l'anterior, avui museu.
* La residència de Nicolau el Turc (1763-1828), conegut poeta de la cort de Baixir Xihab II, construït el 1805.
* El serrall de l'emir Yússuf Xihab, avui de la municipalitat, construcció inicial de Fakhr-ad-Din I.
* El mausoleu d'al-Qubba o al-Kobbeh, amb les restes d'Àhmad Maan, emir entre 1662 i 1697, i de Hàydar Xihab, emir entre 1706 i 1732.
* L'església de Sayyídat at-Tal·l. de Saidet et Tall o de Nostra Senyora del Mont.
El 1860 fou escenari de la matança de 2.000 cristians. Encara avui en dia és de majoria cristiana, un dels pocs que resta sencer al Chouf després de la guerra civil i d'haver estat bloquejada per les milícies del Partit Socialista Progressista de Walid Djumblat.
La personalitat més important de la ciutat és l'antic president libanès Camille Chamoun.

## Referències

* ↑ Municipalitat

## Enllaços externs

* Website de Dayr al-Kamar
* Art Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Fotografs
# Delphinium nuttallii

* No s'ha de confondre amb Delphinium nuttallianum.
Delphinium nuttallii, l'esperó de cavaller de Nuttall o esperó de cavaller de Colúmbia, és una espècie d'esperó de la família de les ranunculàcies (Ranunculaceae).

## Descripció

Delphinium nuttallii té tiges de 20 a 60 cm (de vegades fins als 90 cm) i la base generalment és vermellosa i pubescent. Les fulles majoritàriament a la meitat proximal de la tija; fulles basals no en pot tenir o fins a dues a l'antesi; fulles de caulina entre 3 a 10 a l'antesi; pecíol 0,3-19 cm. El limbe foliar és rodó a reniforme, 2-8 × 3-14 cm, pubescent; lòbuls finals 5-18, amplada 4-7 mm (basal), 1-5 mm (caulina), més amples al mig o a la meitat proximal. Les seves inflorescències estan compostes entre 5 a 25 flors (rarament 40 flors), almenys 2 vegades més llargues que amples; pedicel d'entre 1,5 a 4 cm (rarament 9 cm), puberulent; bracteoles de 2-3 mm de flors, verdes, lineals, de 4-6 mm, puberulentes. Els sèpals de les flors són de color porpra blavós a groguenc, (més o menys gris), sovint esvaeixen parcialment en assecar-se, sèpals puberulents, laterals ± estenent-se, 8-11 × 3-6 mm, esperons rectes, lleugerament ascendents, 9-13 mm; les làmines inferiors dels pètals que recobreixen més o menys els estams, 4-6 mm, clivelles 0,5-2 mm; pèls ben dispersos, principalment prop dels marges i la base de la clivella, de color blanc a groc o blau. Fruits de 10-14 (-18) mm, 3,5-4 vegades més llargs que amples, pubescents. Llavors amb marge alar; la superfície de les cèl·lules de la coberta de les llavors són llises.
Delphinium nuttallii s'ha confós sovint amb D. menziesii; que pot ser distingit per les flors consistentment més petites i en general més flors per planta que aquesta última. Curiosament, cada espècie produeix flors de color blau porpra i groguenc, en poblacions separades.

## Distribució

Delphinium nuttallii és nativa de Washington i Oregon (Columbia River Gorge) dels Estats Units.

## Taxonomia

Delphinium nuttallii va ser descrita per Asa Gray i publicat a Botanical Gazette 12(3): 54, a l'any 1887.

### Etimologia

Vegeu: Delphinium
nuttallii: epítet en honor del botànic, ornitòleg, zoòleg i conservador anglès del Jardí Botànic de Harvard Thomas Nuttall (1786-1859).

### Sinonímia

* Delphinium columbianum Greene
* Delphinium exaltatum var. nuttallii (A.Gray) Huth

## Referències

* ↑ «Delphinium nuttallii subsp. nuttallii». eFloras.org. Flora of North America. [Consulta: 16 juny 2021].
* ↑ Dayton, William Adams. U.S. Forest Service. Notes on Western Range Forbs: Equisetaceae Through Fumariaceae (en anglès), 1960, p. 177.
* 1 2 «Delphinium nuttallii A.Gray». Plants of the World Online. Kew Science. [Consulta: 16 juny 2021].
* ↑ «Delphinium nuttallii». Tropicos.org Missouri Botanical Garden. [Consulta: 16 juny 2021].
* ↑ «A noms botànics». calflora.net. [Consulta: 16 juny 2021].
# Laus

«Laus» té aquests significats:
* Premis Laus, organitzats per l'Associació de Dissenyadors Gràfics i Directors D'art del Foment de les Arts i el Disseny
* Laus o laevi, tribu de gals de la Cisalpina prop del naixement del Po
* Toponímia:
** Laus o Laus Pompeia, ciutat a la Gàl·lia Transalpina
** Laüs, ciutat al límit entre Lucània i Bruttium
** Riu Laüs, riu d'Itàlia
# Francesco Grimaldi

* No s'ha de confondre amb Francesco Maria Grimaldi.
Francesco Grimaldi, fill de Guglielmo Grimaldi i de Giacoba, fou el líder dels Güelfs que capturà la Roca de Mònaco la nit del 8 de gener de 1297. Disfressat com un frare Franciscà, Francesco fou saludat a les portes del Palau del Príncep de Mònaco, aleshores assaltà el castell amb el seu cosí Ranier I de Mònaco, Senyor de Cagnes, i un grup d'homes. L'esdeveniment és commemorat a l'Escut de Mònaco. Francesco retingué durant 4 anys la ciutadella de Mònaco fins que en fou finalment expulsat.
Casat l'any 1295 amb Aurelia del Carretto, el matrimoni no tingué fills, amb el que després de la seva mort l'any 1309 fou succeït pel seu cosí Ranier I de Mònaco. Els descendents del seu cosí, la dinastia Grimaldi, es manté governant encara avui el Principat de Mònaco.
# Lintonia

Lintonia és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies. És originari de l'est de l'Àfrica tropical.
Fou descrita per Otto Stapf i publicat a Hooker's Icones Plantarum 30: t. 2944. 1911.

## Citologia

Nombre de la base del cromosoma: 2n = 30.

## Taxonomia

* Lintonia brizoides (Chiov.) C.E.Hubb. 1937
* Lintonia nutans Stapf

## Referències

* 1 2 3 Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. Arxivat de l'original el 2006-11-01. [Consulta: 3 febrer 2010].
* ↑ «= Lintonia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 16 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Grassbase - The World Online Grass Flora
# Referèndum d'independència d'Ucraïna

L'1 de desembre de 1991 es va celebrar a Ucraïna un referèndum sobre l'Acta de Declaració d'Independència. Una aclaparadora majoria del 92,3% dels votants va aprovar la declaració d'independència realitzada per la Rada Suprema el 24 d'agost de 1991.

## Referències

* 1 2 Dieter Nohlen & Philip Stöver (2010) Elections in Europe: A data handbook, page 1976 ISBN 9783832956097
# Amphilophus sagittae

Amphilophus sagittae és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Amèrica Central: és una espècie de peix endèmica del llac Xiloá (Nicaragua).

## Referències

* ↑ Agassiz, L. 1859. [Remarks on new fishes from Lake Nicaragua.]. Proc. Boston Soc. Nat. Hist. v. 6 (1856-1859): 407-408.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Amphilophus sagittae» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Conkel, D., 1993. Cichlids of North and Central America. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stauffer, J. R., Jr. & K. R. McKaye. 2002. Descriptions of three new species of cichlid fishes (Teleostei: Cichlidae) from Lake Xiloá, Nicaragua. Cuadernos Invest. U.C.A. Núm. 12: 1-18.
* Stiassny, M. L. J. 1987. Cichlid familial intrarelationships and the placement of the neotropical genus Cichla. J. nat. Hist. 21: 1311-1331.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Days of Wine and Roses (cançó)

«Days of Wine and Roses» (en català: Dies de vi i roses) és una cançó de l'any 1962 amb música del compositor nord-americà Henry Mancini i lletra de Johnny Mercer, escrita per a la pel·lícula homònima, Dies de vi i roses. Fou guanyadora del premi Oscar a la millor cançó original aquell any. En la pel·lícula, la cançó està interpretada per Billy Eckstine.
La mateixa parella de compositor i lletrista (Mancini-Mercer) havien guanyat l'any anterior el mateix premi Oscar per la cançó "Moon River" de la pel·lícula Esmorzar amb diamants (Breakfast at Tiffany's).

## Altres versions

S'han fet moltes versions d'aquesta cançó: Andy Williams el 1963, Frank Sinatra, Perry Como, Shirley Bassey, Wes Montgomery, Tony Bennett o Ella Fitzgerald.
En la llista de les 100 cançons més representatives del cinema nord-americà realitzada pel American Film Institute va quedar en el lloc número 39. La cançó va arribar en el número 26 en la llista Billboard Hot 100.

## Referències

* ↑ Oscar a la millor cançó original a The Guardian. Consultat el 3 de maig de 2018.
* ↑ Roberts, David. British Hit Singles & Albums., 2006. ISBN 1-904994-10-5..
* ↑ Andy Williams, "Days of Wine and Roses" chart positions Accés el 9 de juny de 2013

## Enllaços externs

* Cançó per Billy Eckstine YouTube.
* Versió instrumental, Henry Mancini a YouTube.
# Gran Premi de les Amèriques 1991

El Gran Premi de les Amèriques 1991, anomenat també GP Telegobe fou la 4a edició del Gran Premi de les Amèriques. La cursa es disputà el 6 d'octubre de 1991, sent el vencedor final el belga Eric Van Lancker que s'imposa per davant de Steven Rooks i Martin Earley.
Va ser la desena cursa de la Copa del Món de ciclisme de 1991.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Eric Van Lancker | Panasonic-Sportlife | 5h 54' 15" |
| 2 | Steven Rooks | Buckler-Colnago | m. t. |
| 3 | Martin Earley | PDM-Concorde | m. t. |
| 4 | Mauro Gianetti | Helvetia-La Suisse | m. t. |
| 5 | Robert Millar | Z | m. t. |
| 6 | Tony Rominger | Toshiba | m. t. |
| 7 | Maurizio Fondriest | Panasonic-Sportlife | m. t. |
| 8 | Adri van der Poel | Tulip Computers | + 1'02" |
| 9 | Edwig Van Hooydonck | Buckler-Colnago | m. t. |
| 10 | Marc Madiot | RMO | m. t. |

## Referències

* ↑ «El reinado de Bugno e Indurain». Mundo Deportivo, 08-10-1991 [Consulta: 6 maig 2015].

## Enllaços externs

* Resultats a cyclebase.nl
# Lausanne-Sports

El Lausanne Sports, també conegut com a LS, és un club esportiu suís, destacat en futbol, de la ciutat de Lausana.

## Història

A més de la secció de futbol, coneguda com a FC Lausanne-Sport, el club també té seccions d'atletisme, rem i hoquei patins.
La secció de futbol del club es fundà el 1896 amb el nom de Montriond Lausanne. El nom actual el va prendre el 1920, després de fusionar-se amb el Club Hygiénique de Lausanne, un club d'educació física.

## Palmarès

* 7 Lliga suïssa de futbol: 1912/13 (Montriond Lausanne), 1931/32, 1934/35, 1935/36, 1943/44, 1950/51, 1964/65.
* 9 Copa suïssa de futbol: 1935, 1939, 1944, 1950, 1962, 1964, 1981, 1998, 1999.

## Jugadors destacats

* Giancarlo Antognoni
* Gabriel Calderón
* Stéphane Chapuisat
* Smahi Triki

## Entrenadors destacats

* Fred Spiksley

## Enllaços externs

* Lausanne-Sports - Lloc web oficial
# Francesco Graziani (futbolista)

Francesco Graziani (Subiaco, Laci, 16 de desembre de 1952) fou un futbolista italià i posterior entrenador.
Graziani començà la seva carrera a l'Arezzo. Més tard fou el líder del darrer títol de lliga assolit pel Torino FC, club on jugà entre 1973 i 1981. A més de la lliga de 1976 fou màxim golejador de la lliga italiana de futbol de 1977 amb 21 gols. Més tard jugà a l'ACF Fiorentina (1981-1983) i a l'AS Roma (1983-1988). En aquest darrer club guanyà dues copes d'Itàlia i fou finalista de la Copa d'Europa de futbol, essent derrotat a la final pel Liverpool FC des del punt de penal. El seu darrer club fou l'Udinese Calcio. En total disputà 353 partits i marcà 130 gols a la Sèrie A.
Amb la selecció italiana disputà el Mundial de 1978 a l'Argentina i el de 1982, on es proclamà campió del Món. També disputà l'Eurocopa de futbol de 1980. En total marcà 23 gols en 64 partits amb la selecció.
Graziani entrenà diversos clubs italians, la majoria modestos. Dirigí la Fiorentina el 1989, Reggina el 1990, Avellino el 1993 i Catania, club aquest a qui ascendí a la Sèrie B el 2001-2002.

## Palmarès

* Lliga italiana de futbol: 1976
* Copa italiana de futbol: 1984, 1986
* Copa del Món de futbol: 1982

## Referències

* ↑ http://www.rsssf.com/players/grazianidata.html
* ↑ http://www.figc.it/nazionali/DettaglioConvocato?codiceConvocato=544&squadra=1 Arxivat 2009-04-10 a Wayback Machine.
Francesco Graziani amb la selecció italiana - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Itàlia – Copa del Món de futbol 1978
1 Zoff •
2 Bellugi •
3 Cabrini •
4 Cuccureddu •
5 Gentile •
6 Maldera •
7 Manfredonia •
8 Scirea •
9 Antognoni •
10 Benetti •
11 Pecci •
12 Conti •
13 P. Sala •
14 Tardelli •
15 Zaccarelli •
16 Causio •
17 C. Sala •
18 Bettega •
19 Graziani •
20 Pulici •
21 Rossi •
22 Bordon •
Seleccionador: Bearzot
Selecció de futbol d'Itàlia – Copa del Món de futbol 1982
1 Zoff •
2 Baresi •
3 Bergomi •
4 Cabrini •
5 Collovati •
6 Gentile •
7 Scirea •
8 Vierchowod •
9 Antognoni •
10 Dossena •
11 Marini •
12 Bordon •
13 Oriali •
14 Tardelli •
15 Causio •
16 Conti •
17 Massaro •
18 Altobelli •
19 Graziani •
20 Rossi •
21 Selvaggi •
22 Galli •
Seleccionador: Bearzot :
# Llac Abbe

L'Abbe o Abhe Bad és un llac salat endorreic d'Àfrica Oriental a la frontera entre Etiòpia i Djibouti. El llac Abbe és a la depressió d'Afar, a la frontera entre Etiòpia a l'oest i Djibouti a l'est. Rep les aigües del riu Awash però en ser endorreic, no posseeix cap emissari i el seu nivell es manté per l'evaporació de les seves aigües salades.
Està connectat a altres cinc llacs que són l'Afambo, el Bari, el Gargori, el Gummare i el Laitali. D'origen tectònic i situat en una fossa tectònica enquadrada per dos pilars tectònics, l'Abbe és relativament poc profund, amb una profunditat mitjana de 8,6 m. El seu volum d'aigua és de 3 milions de m³.
A les riberes del llac s'agrupen colònies de flamencs rosats. El poble dels àfars viu als voltants del llac Abbe. Les ribes del llac Abbe van servir de decorat natural de rodatge de la pel·lícula El planeta dels simis.

## Enllaços externs

* Depressió d'Afar, Etiopia (NASA) Date=2006-05-05 (anglès)
* International Lake Environment Committee - Lake Abhe
# Amèlia Mora

Amèlia Mora (Barcelona, 27 de juny de 1980) és una guionista i escriptora catalana que ha escrit obres en castellà i català. Està especialitzada en literatura infantil i literatura juvenil. És llicenciada en Comunicació Audiovisual per la Universitat Pompeu Fabra. Posteriorment, es va especialitzar en l'escriptura i edició de guions cinematogràfics i televisius.
Ha treballat al Centre de Desenvolupament Audiovisual i a la productora Filmax, on va participar en el desenvolupament de diversos projectes audiovisuals. El 2011 es va estrenar la pel·lícula Floquet de Neu, amb guió d'Amèlia Mora i Albert Val.
Des de l'any 2010 ha publicat diverses novel·les infantils en castellà i català. Les dues primeres van ser El castell negre del senyor Bogròs, publicada per la desapareguda editorial Cadí (Everest) i I Rapunzel es va tallar la cabellera (Edebé). Aquesta última, en la qual l'autora qüestiona les normes de comportament dictades pels contes de fades (i, per extensió, de la societat en general), ja ha arribat a la seva sisena edició i ha estat traduïda al coreà.
Aquestes primeres obres van ser seguides per les novel·les independents Floquet de Neu (labutxaca, Grup62, 2011), la novel·lització de la pel·lícula Floquet de Neu, El retorn de la Cigonya (Edebé, 2012) i Diario de (una chifla)Ada (Noguer, Planeta, 2013). Així mateix, ha publicat dues col·leccions en català: Escola d'Hípica (Estrella Polar, Grup 62), editada sota el pseudònim Nora Vidal, i Samanta F. (Cruïlla).

## Referències

* ↑ «Amèlia Mora». [Consulta: 27 juny 2020].
* 1 2 «ENTREVISTA A AMÈLIA MORA, COGUIONISTA DE “COPITO DE NIEVE” Y COAUTORA DE LA NOVELA». [Consulta: 29 juny 2016].
* ↑ «Curiositats sobre Escola d'Hípica». Arxivat de l'original el 2016-09-11. [Consulta: 29 juny 2016].
* ↑ «Libros de autor: Amèlia Mora // Grupo Edebé: publicaciones infantiles, juveniles y para adultos». [Consulta: 27 juny 2020].

## Enllaços externs

* Web de l'autora
# Tito Biel

Tito Biel Chuor (o Chol, Chor) fou un comandant d'al rang a la Força de Defensa del Sud del Sudan (SSDF) a la segona part de la Segona guerra civil sudanesa (1997-2005).
Tito Biel pertanyia a la secció Dok dels Nuers, era originalment membre de l'Exèrcit d'Alliberament del Poble Sudanès (SPLA), però en el fraccionament de 1991 va donar suport a Riek Machar. Va seguir a Machar quan aquest es va reconciliar amb el govern central el 1997, i es va incorporar a les Forces de Defensa del Sudan (SSDF).
Amb rang de Major General, Biel va dirigir les SSDF forces el 1998/1999 enfrontant-se a les Forces Armades Sudaneses que donaven suport al seu rival el Major General Paulino Matiep.
Abans d'abril de 1999 Tito Biel va portar les forces del SSDF al Nil Superior Occidental i va cooperar amb les forces de l'Exèrcit d'Alliberament del Poble Sudanès (SPLA) a la Regió de Bahr al-Ghazal, que li van subministrar armament. Tito fou rebutjat per les forces rivals manades per Paulino, i quan va arribar a Yirol al començament de maig de 1999 va declarar formalment que s'havia passat al SPLA junt amb tots els seus oficials i soldats.
Durant uns quants mesos després del setembre de 1999 es va coordinar amb el Comandant Peter Gadet atacant diversos objectius relacionats amb el petroli a l'estat Unity. Gadet també s'havia rebel·lat dins de les SSDF després d'haver lluitat contra Tito al començament d'any pel controls de l'anomenat Bloc 5A, una zona petroliera prop de Bentiu.
El novembre de 1999 Biel, Gadet i altres comandants Nuer formaven el Consell Unit Militar de Comandament Provisional del Nil Superior (UMCC) per coordinar forces antigovernamental en aquest estat. No estaven satisfets amb Riek Machar per cooperar amb el govern malgrat el fet que el govern no hagués complert l'acord de pau de Khartum i no hagués lliurat control dels jaciments petrolífers a les milícies Nuer. Riek Machar va dimitir com a membre del govern del Sudan al final de l'any i el febrer 2000 formava Front Democràtic Popular del Sudan (Sudan Peoples Democratic Front SPDF). Per un temps l'UMCC va cooperar amb el SPDF, però l'arranjament no va durar, ja que el govern donava armes a Machar per imposar les seves posicions sobre les tropes de Gadet dins el SPLA. Tito Biel llavors es va unir al SPDF i va anar a Nairobi amb Machar on va estar uns mesos.
Al començament del 2001 Tito Biel va retornar al Nil Superior Oriental amb Riek Machar on van intentar aconseguir suport per a la milícia del SPDF. A primers de febrer de 2002, ressentit perquè Riek Machar no l'havia consultat per fer el tracte de reunificació amb John Garang el cap del SPLA, Tito Biel es va passar al govern del Sudan. Més tard se li va unir Peter Gadet.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Sudan, oil, and human rights, per Jemera Rone, Human Rights Watch
* ↑ http://www.sudanupdate.org/REPORTS/Oil/13pw.html Peace from within