OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dólar

* Per a altres significats, vegeu «platja de El Dólar».
Dólar és un municipi a la comarca de Guadix de la província de Granada (Andalusia).

## Enllaços externs

* Dades de Dólar al Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
* Situació de Dólar al Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
* Dólar Arxivat 2020-08-07 a Wayback Machine.
# Hyung Min-woo

Hyung Min-woo (coreà: 형민우) (Seül, 14 d'abril de 1974) és un autor de còmic coreà, creador de la sèrie Priest l'any 1998, que ha sigut adaptada al cinema i com a videojoc.

## Biografia

Hyung publicà per primera volta l'any 1994 una sèrie sobre judo en la revista Champ, encara que només havia fet un curs de dibuix per a principiants; quatre anys després estrenà Priest, una mescla d'horror gòtic i western amb elements religiosos i sobrenaturals que ha sigut traduïda a l'anglés per Tokyopop i al castellà per Norma Editorial, entre d'altres idiomes: inspirat pel videojoc Blood, l'argument té lloc en un Far West ucrònic on els «presbíters» lluiten contra els àngels caiguts.
Priest és l'obra més coneguda de Hyung —Daewon Culture Industry Inc. xifra les vendes locals en cinc-cents mil exemplars, un milió en tot el món— i el primer manhwa en ser adaptat al cine de Hollywood: Hyung vengué els drets el 2003 i el projecte estigué en development hell fins al 2006; malgrat l'èxit de Priest, Hyung es lamentà que la indústria del còmic sud-coreà estiguera en declivi i que ell s'enduguera tot el protagonsime. El llargmetratge El sicari de Déu, dirigit per Scott Stewart, s'estrenà l'any 2011: ambientat en un futur postapocalíptic, amb vampirs en compte de dimonis i Paul Bettany en el paper protagoniste —que tampoc es correspon al del còmic, Ivan Isaacs—, durant una presentació en la WonderCon d'eixe any, Hyung declarà que estava impressionat pel treball d'Stewart, alhora que pensava continuar la sèrie fins a enllaçar amb l'argument de la pel·lícula.
Durant la publicació de Priest, el 28 de setembre del 2007 mamprengué una altra sèrie, Musin Jeonjaeng: traduït com a The God's War («la guerra del déu») en la versió anglòfona, en l'argument un jove buscabregues es veu implicat en una guerra mística el dia del seu desseté natalici. El 2010 Tokyopop publicà Priest: Purgatory, una novel·la gràfica d'enllaç entre el còmic i la pel·lícula.

## Vida personal

Hyung Min-woo té els avantbraços tatuats amb les paraules justícia (en el braç dret) i compassió (en l'esquerre).

## Referències

* ↑ «Hyung Min-woo» (en anglés). Lambiek Comiclopedia, 08-08-2012. [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ «Biografía de Hyung Min-Woo» (en castellà). Lecturalia. [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ «Min-Woo Hyung» (en castellà). Norma Editorial. [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ «Min-Woo Hyung - '형민우'» (en anglés). ComicBookDB. [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ Sung So-young. «Risks turn into reward for ‘Priest’ graphic novelist» (en anglés, coreà). Korean JoongAng Daily, 03-06-2011. [Consulta: 22 novembre 2019].
* 1 2 «Getting to Know “Priest:” Manhwa Artist Min-Woo Hyung» (en anglés). Mud Mosh. Arxivat de l'original el 26 d’abril 2023. [Consulta: 21 novembre 2019].
* ↑ hidefan «Min-Woo Hyung trabaja en un nuevo manhwa» (en castellà). Misión Tokyo, 08-11-2017 [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ «The God's War» (en anglés). Manga Rock. [Consulta: 16 novembre 2019].
* ↑ Egan Loo. «Tokyopop to Print Priest: Purgatory in 2010» (en anglés). Anime News Network, 25-09-2009. [Consulta: 19 novembre 2019].
# Daniel Roiz Múgica

Daniel Roiz Múgica (San Vicente de la Barquera, 24 de juny de 1980) és un futbolista càntabre, que ocupa la posició de porter.

## Trajectòria

Format al planter del Racing de Santander, arriba a ser el tercer porter del primer equip, tot debutant a primera divisió en la campanya 99/00. Sense continuïtat al Racing, el 2001 recala al CD Numancia, on només hi apareix en una ocasió.
La resta de la carrera del porter ha prosseguit per equips de la Segona B: Algeciras CF (01/02), Cartagonova (02), Barakaldo CF (02/03), CD Ourense (03/04), Rayo Vallecano (04/05), Palencia CF (05/08) i Real Avilés Industrial (09/...).

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Carobbiïta

La carobbiïta és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom del professor Guido Carobbi (1900–1983), geòleg italià.

## Característiques

La carobbiïta és un halur de fórmula química KF. Cristal·litza en el sistema isomètric. Es troba en forma de cristalls cúbics fent intercreixements amb altres minerals. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la carobbiïta pertany a «03.AA - Halurs simples, sense H₂O, amb proporció M:X = 1:1, 2:3, 3:5, etc.» juntament amb els següents minerals: marshita, miersita, nantokita, UM1999-11:I:CuS, tocornalita, iodargirita, bromargirita, clorargirita, griceïta, halita, silvina, vil·liaumita, salmiac, UM1998-03-Cl:Tl, lafossaïta, calomelans, kuzminita, moschelita, neighborita, clorocalcita, kolarita, radhakrishnaïta, challacolloïta i hephaistosita.

## Formació i jaciments

Es troba en estalactites en les cavitats de la lava. Sol trobar-se associada a altres minerals com: mercal·lita, misenita o hieratita. Va ser descoberta l'any 1956 al Vesuvi, a la Província de Nàpols (Campania, Itàlia). També ha estat descrita a Usu-zan, a la província d'Iburi (Hokkaido, Japó).

## Referències

* ↑ «Carobbiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 març 2016].
* 1 2 «Carobbiite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 2 març 2016].
# Gaspar Juan Gil

Gaspar Juan Gil (Soneixa, 1845 - ?) fou un advocat i polític valencià, fill de Francisco Juan Ribas, alcalde de Castelló de la Plana. Llicenciat en dret, de jove es decantà per la política i fou diputat a la Diputació de Castelló pel districte de Castelló el 1871, pel de Sogorb el 1874 i pel de Castelló novament el 1877. Fou elegit diputat del Partit Republicà Democràtic Federal a les eleccions generals espanyoles de 1873 pel districte de Nules. Després de la restauració borbònica es va adscriure al Partit Republicà Possibilista d'Emilio Castelar, amb el que fou escollit novament diputat provincial pel districte de Nules-Sogorb el 1883-1884 i pel de Castelló el 1891-1893. El 1890 també fou nomenat síndic de l'Ajuntament de Castelló i formà part del consell d'administració del ferrocarril Onda-Grau de Castelló.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Planeta d'heli

Un planeta d'heli és un tipus teòric de planeta que potencialment es pot formar a partir d'estels nans blancs de massa baixa, en aquest cas el planeta conté poc d'hidrogen (en contrast, els planetes gegants de gas com Júpiter i Saturn consisteixen principalment en hidrogen i heli). Els planetes d'heli es podrien formar de diverses maneres. Gliese 436 b és un possible planeta d'heli.

## Origen

Un possible escenari consisteix en AM CVn, un tipus d'estels binaris simbiòtics compostos per dos nuclis d'heli d'estels nans blancs envoltats per un disc d'acreció circumbinari d'heli format durant la transferència de massa de la menys massiva a la nana blanca més massiva. Després de perdre la major part de la seva massa, la nana blanca menys massiva pot aproximar-se a la massa planetària.
Els planetes d'heli es prediu que seran de diàmetre i de massa més o menys similar als planetes d'hidrogen.

## Referències

* ↑ Seager, S. «Mass-Radius Relationships for Solid Exoplanets». ApJ, 669, 2007, pàg. 1279. DOI: 10.1086/521346. arXiv:0707.2895.
# Elena de Montemayor y Mejía

Elena de Montemayor y Mejía (Madrid, 1547 - Madrid, 8 de juliol de 1602) va ser una dama castellana, esdevinguda religiosa de les carmelites descalces durant la seva viduïtat, adoptant el nom religiós Elena de la Cruz.
Va néixer a Madrid el 1547. Era filla del llicenciat Hernando de Montemayor, advocat dels Reials Consells, i de Catalina Mejía, ambdós d'origen noble. Va créixer dintre del cànon que s'esperava a l'època de discreció i virtut. S'acostuma a dir que no tenia el menor interès en contraure matrimoni ateses les seves inclinacions religioses, tanmateix els seus pares van voler que es casés en arribar a l'edat núbil, a fi de tenir un hereu.
D'entre els pretendents que va tenir, va ser casada amb Antoni Anglès, secretari del virrei de Catalunya, amb qui va tenir un fill i una filla. Actuà com a esposa i mare mentre va estar casada, a més de dur a terme accions de caritat cristiana. Poc després del segon naixement, va morir el seu marit i ella va quedar a càrrec dels seus fills. Llavors, refusant noves propostes de matrimoni i malgrat les estreteses econòmiques per algú vidu, Montemayor va centrar-se en l'educació dels seus fills, que al acabarien esdevenint religiosos del monestir de Santo Domingo de Silos i de la Concepción Jerónima, respectivament.
Al final de la seva vida, va renunciar a tots els seus béns materials i va entrar, el 1587, al convent de Santa Ana de religioses carmelites descalces. Va ser la quarta novícia d'aquest convent i va professar l'abril de l'any següent. Destacà com a membre de la comunitat per la seva humilitat, cortesia, caritat, així com l'obediència a les seves superiores. A més, es va confessar molt sovint i, segons fra José de San Francisco, per a Montemayor les penitències imposades mai eren prou. El 1598 va patir una forta caiguda que li va provocar dolors durant molt de temps, de fet va morir quatre anys més tard, el 8 de juliol de 1602, a conseqüència de la mateixa, després de 14 anys com a religiosa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 AADD. Biografía eclesiástica completa (en castellà). vol. 14. Madrid: Imprenta de D. Alejandro Gómez Fuentenebro, 1862, p. 366-368.
* 1 2 3 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). vol. 1. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 391-393.
* 1 2 3 4 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 458.
* ↑ Santa María, Francisco de. Reforma de los Descalzos de Nuestra Señora del Carmen de la primitiva observancia hecha por Santa Teresa de Jesús... (en castellà). Madrid: Julián de Paredes, 1683, p. 400-403.
# Casa al carrer Barcelona, 30 (Granollers)

La Casa al carrer Barcelona, 30 és una obra renaixentista de Granollers (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre parets mitgeres. La façana és de pedra vista i a ella s'hi poden apreciar les tres plantes. Un portal d'arc rebaixat amb dovelles, ens dona l'accés a l'edifici.
El balcó al primer, pis amb llinda d'una peça formant un arc pla, i un guardapols en forma de frontó. Al segon, la petita finestra té un arc molt rebaixant fet amb petites dovelles de maó. Al costat de la porta principal, una antiga finestra fou convertida en portal. Al balcó hi ha la inscripció «1603».

## Història

Aquesta casa pertany a la xarxa de construccions fora de la ciutat, bastides a partir del segle xvi com a resultat del gran desenvolupament econòmic del poble. El carrer Barcelona, juntament amb el carrer de Corró, constituïa. L'eix principal de la ciutat.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer Barcelona, 30». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Il paratajo

Il paratajo és una òpera en dos actes composta per Niccolò Jommelli sobre un llibret en italià de Carlo Goldoni. Va ser estrenada a l'Òpera de París el 25 de setembre de 1753. Es tractava d'una revisió de la seva òpera L'uccellatrice del 1750.
Modernament s'ha representat al Festival d'Òpera de Barga el 7 d'agost de 1999.

## Referències

* ↑ Opera 2007. Annuario dell'opera lirica in Italia. EDT srl, 2007, p. 332–. ISBN 978-88-6040-182-3.
# Daniel Ruiz Bueno

Daniel Ruiz Bueno († 1997) fou un hel·lenista, teòleg, historiador, traductor i sacerdot claretià espanyol.

## Biografia

Fou company al seminari del filòsof i hel·lenista Juan David García Bacca, professor auxiliar de la Universitat de Salamanca i catedràtic de grec de l'Institut Lucía de Medrano de Salamanca l'any 1948, on coincidí amb el filòsof Gustavo Bueno, de qui es feu amic. Les seves discussions amb la congregació claretiana l'obligaren a secularitzar-se. Als anys 50 comprà un pis a Madrid i se n'hi anà a viure, entregat a les seves traduccions de l'alemany, grec i llatí, a les seves investigacions i als seus treballs d'erudició.
Va traduir obres gregues i alemanyes que li encarregaven, bé les editorials Herder, Guadarrama o la salmantina Sígueme, entre d'altres. L'editorial Hernando li encarregà una traducció de la Ilíada d'Homer, que dugué a terme amb prosa rítmica. Gustavo Bueno recorda que Daniel Ruiz predicava homilies a l'església de Caballero de Gracia de Madrid, per a l'hel·lenista Manuel Fernández Galiano era "una de les persones millor capacitades per versar els texts grecs a un castellà elegant i fluid". Per a l'hel·lenista Francisco Rodríguez Adrados, tanmateix, que el conegué a Salamanca el 1944, era un bon professor i "un frare autodidacta i una mica boig que conreava els pares apostòlics".

## Referències

* ↑ «Los libros y sus autores, a través de las notas de información y la crítica de ABC. Tres tomos de la Biblioteca de Autores Cristianos». ABC, 30-03-1951, pàg. 7 [Consulta: 9 setembre 2017].
* ↑ Rodríguez Adrados, Francisco «Salamanca en el recuerdo». ABC, 24-05-1994, pàg. 3 [Consulta: 9 setembre 2017].
* ↑ Bueno, Gustavo «Recuerdo de Don Daniel Ruiz Bueno». El pelado de Ybides. Asociación Cultural Amigos de la Villa de Ibdes [Ibdes], Núm. 13, 01-04-1998, pàg. 8-9 [Consulta: 9 setembre 2017].
* ↑ Galiano, M. F. Emérita, Vol. XVI, 1948, pàg. 334. ISSN: 0013-6662.
# Caro (mitologia)

* Per a altres significats, vegeu «Caro».
El Caro és un ésser mitològic de l'imaginari popular valencià que se sol ubicar tradicionalment pels voltants del Montdúver, a la Safor. Es tracta d'una barreja d'home i ocell, amb el cap d'home barbut i el cos de duc o mussol, amb llargues ales, que va volant de nit i xiulant com els pastors tot buscant unes cabres perdudes. Se'l pot sentir de nit mentre mira de reunir-les al crit de «ja en tinc una, ja en tinc dos, ja en tinc tres...».
La llegenda explica que el Caro era un pastor de cabres que vivia en una cova als vessants del Montdúver. Allà, abeurava el seu ramat a la Font de l'Ull, un indret real que es pot visitar al terme de Xeraco (on també hi ha la Cova del Caro, la llar del pastor). Un dia va rebre la visita d'un misteriós pelegrí que li va demanar la caritat d'un plat a taula. El Caro, no volent sacrificar cap del seus cabrits, li va cuinar un gat sense dir-li-ho però el pelegrí ho va descobrir i va fer reviure l'animal, que va saltar del plat i va fugir. Com a venjança, el pelegrí va maleir el pastor al crit de «Caro eres i Caro seràs, el teu ramat mai no el trobaràs». Des d'aleshores, el Caro vola de nit, convertit en un ocell espantós.

## Referències

* 1 2 Labrado, Víctor. «El Caro. Les pastures del Montdúver». A: Llegendes valencianes : criatures mítiques de la tradició oral. Alzira: Bromera, 2007, p. 30-35. ISBN 978-84-9824-156-3.

## Enllaços externs

* La història del Caro al diari Información, per Joan Borja (25/10/2019)
# Conselleria de Família de la Xunta de Galícia

La Consellería de Familia fou una antiga conselleria de la Xunta de Galícia que s'encarregava d'activitats relacionades amb la gestió de continguts de caràcter social i transversal, que no tenien cabuda dins de l'organigrama habitual de la Xunta. Així, al llarg de la seva història es va ocupar de l'esport, de la joventut o de la dona. Actualment, les competències sobre aquests temes estan repartides entre diverses conselleries, especialment la Conselleria de Treball i Benestar de la Xunta de Galícia.
La creació de la conselleria de Família remunta a 1993 quan assumí les competències de Dona i Joventut. Posteriorment adquiriria progressivament les competències sobre la promoció de treball, sobre esport i sobre gestió del voluntariat, especialment important a conseqüència de la catàstrofe del Prestige. Desaparegué en 2005, quan les seves competències s'integraren en la conselleria de Treball, en la de Cultura i Esport i en la d'Igualtat i Benestar. Totes les conselleres al llarg de la seva història foren dones.

## Conselleres

* Manuela López Besteiro (1993-2003). Fins a 1997 com a Consellería de Familia, Muller e Xuventude, i des d'aquell any com a consellería de Familia, Promoción do Emprego, Muller e Xuventude.
* Pilar Rojo (2003-2005), com a consellera de Familia, Xuventude e Voluntariado, i a partir de 2004 també com a consellera de Familia, Xuventude, Deporte e Voluntariado.

## Enllaços externs

* Web de la conselleria de treball i benestar Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine.
# They Met in Bombay

They Met in Bombay és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Clarence Brown el 1941 per la Metro-Goldwyn-Mayer.

## Argument

L'Índia britànica, Bombai. L'aventurer Gerald Meldrick voldria robar a la duquessa de Beltravers el seu famós collaret de diamants, L'Estrella d'Àsia; es fa passar per un inspector de Scotland Yard. Anya von Duren, que té les mateixes intencions, es presenta a la duquessa com una aristòcrata. En principi enfrontats, Gerald i Anya uniran les seves forces.

## Comentari

Aquesta pel·lícula bastant rara és una brillant "comèdia americana" de "l'edat d'or de Hollywood", que barreja humor i aventura, va ser dirigida per Clarence Brown, conegut per haver dirigit moltes vegades Greta Garbo (Flesh and the Devil, Anna Karenina...).

## Repartiment

* Clark Gable: Gerald Meldrick
* Rosalind Russell: Anya von Duren
* Peter Lorre: El capità Chang
* Jessie Ralph: La duquessa de Beltravers
* Reginald Owen: El general
* Matthew Boulton: L'inspector Cressney
* Eduardo Ciannelli (als crèdits Edward Ciannelli): El director de l'hotel
* Luis Alberni: L'amo de l'hotel
* Rosina Galli: Carmencita
* Jay Novello: Bolo
I diversos actors que no surten als crèdits:
* Leslie Vincent: El tinent Ashley
* Lilyan Irene: La criada de la duquessa
* Chester Gan: Woo Ling Woo
* Judith Wood: La infermera
* Alan Ladd: Un soldat britànic
* Miles Mander: Un doctor

## Crítica

La producció de la Metro "They Met in Bombay" ja s'ha vist moltes vegades, i si no fos per Clark Gable i Rosalind Russell en el repartiment, seria una pel·lícula de sang i fetge, excepte, potser, pel vell i honorable conte de l'estafador i de la lladre de joies de senyores, que s'enamoren mentre sotgen les gemmes de la Duquessa de Beltravers. I acaba amb l'estafador guanyant la Creu de la Victòria i amb el privilegi daurat de ser sincer una altra vegada. "They Met in Bombay" és una ficció d'aventures mediocre, bastant pesada quan intenta ser divertida i clarament ximple quan es torna seriosa. Hi ha una mica d'emoció quan s'agita la Union Jack i s'organitza una baralla amb un quants tommies i una multitud d'homes grocs. Però fins i tot l'actuació de Gable I de la Russell amb la creïble ajuda de Jessie Ralph, Reginald Owen i Matthew Boulton, fallen en intentar donar la importància a què aspira a aquesta pel·lícula. "They Met in Bombay" no és més que un film de la sèrie B amb ínfules de grandesa.

## Referències

* ↑ CROWTHER, BOSLEY. The New York Times. They Met in Bombay (1941) (en anglès). The New York Times, 4 de juliol de 1941.
# Pimelodus pictus

Pimelodus pictus és una espècie de peix de la família dels pimelòdids i de l'ordre dels siluriformes. Els mascles poden assolir els 11 cm de llargària total. Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Orinoco i Amazones.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lundberg, J.G. i M.W. Littmann 2003. Pimelodidae (Long-whiskered catfishes). p. 432-446. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Steindachner, F. 1876. Ichthyologische Beiträge (V). [Subtitles i-v.]. Sitzungsberichte der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. Mathematisch-Naturwissenschaften Classe v. 74 (1. Abth.): 49-240, Pls. 1-15.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Embassament de la Sotonera

L'embassament de la Sotonera, que pertany a la conca de l'Ebre, es troba a la comarca de la Foia d'Osca, a la província d'Osca, al terme municipal d'Alcalá de Gurrea. De la mateixa manera que el municipi de La Sotonera, rep el seu nom del riu Sotón, que n'és un dels immissaris, juntament amb el riu Astón, la bassa d'Alboré i una derivació del riu Gàllego que li aporta aproximadament un 86% del seu volum. L'embassament és l'origen del Canal dels Monegros.
A causa de la seva fauna (aus aquàtiques, tortugues, bivalves, etc.) ha esdevingut zona d'interès, i les aus en particular estan catalogades com a d'importància internacional en el catàleg de la Societat Espanyola d'Ornitologia des del 1987, mentre que l'embassament està declarat d'importància nacional per la Diputació General d'Aragó.
El Sotonera Lacus, un llac de Tità, satèl·lit de Saturn, rebé el nom d'aquest embassament el 2007.

## Referències

* 1 2 «Pantano de la Sotonera» (en castellà). Ajuntament d'Alcalà de Gurrea. Arxivat de l'original el 13 de juny 2021. [Consulta: 26 febrer 2013].
* ↑ «Titan: Sotonera Lacus» (en anglès). Gazetteer of Planetary Nomenclature. International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN). [Consulta: 29 abril 2013].

## Enllaços externs

* Nivell actualitzat de l'embassament (castellà)
# Casa al carrer Barcelona, 1 (Tona)

La Casa al carrer Barcelona, 1 és una obra de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de notables dimensions.
A la planta baixa hi ha tres grans portals de pedra treballada amb arc rebaixat. Al primer pis hi ha cinc balcons amb ferro forjat i obertures quadrangulars i a les golfes hi ha quatre finestres i un petit porxo amb dos arcs rebaixats.
En una de les llindes del balcó hi ha la inscripció "Adjutori Vilalta 1882" i també la data de 1877.
Les bigues estan aguantades i acabades amb permòdols de fusta.

## Història

L'edificació de la casa es realitzà després de la descoberta d'aigües sulfuroses a l'any 1875, data a partir de la qual es construïren moltes cases, carrers i xalets a Tona, donant-li una nova fesomia urbanística.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa al carrer Barcelona, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Horatia de Caia Terratia

Horatia de Caia Terratia va ser una antiga norma legal a Roma per la qual la vestal Caia Terracia cedia al poble romà el Camp de Mart o Camp Tiberí i era recompensada amb diversos privilegis entre els quals el dret a testificar, el dret a casar-se (prohibit a les vestals) i el dret a deixar el sacerdoci al complir 40 anys.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 64-65.