OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Festival Internacional de Cinema de Tessalònica

El Festival Internacional de Cinema de Tessalònica és una trobada cinematogràfica que se celebra anualment a la ciutat de Tessalònica, Grècia. Començà el 1960 com a festival grec fins que a partir del 1992 es va convertir en internacional i passà a ser un dels principals dels Balcans, centrat en directors nous i emergents.
El programa inclou una secció internacional, un panorama de cinema grec, una visió dels països balcànics i diverses retrospectives de cineastes. Atorga diversos premis, el principal dels quals és l'Alexandre d'Or al millor llargmetratge.

## Guanyadors de l'Alexandre d'Or

| Any | Pel·lícula | Director | País |
| 1992 | Orlando | Sally Potter | Regne Unit |
| 1992 | Dance in the Night | Aleko Tsabadze | Geòrgia |
| 1993 | Απ' το χιόνι | Sotiris Goritsas | Grècia |
| 1994 | 冬春的日子 | Wang Xiaoshuai | Xina |
| 1995 | 郵差 | He Jianjun | Xina |
| 1996 | Brothers in Trouble | Udayan Prasad | Regne Unit |
| 1997 | Road to Nhill | Sue Brooks | Austràlia |
| 1998 | Fishes in August | Yōichirō Takahashi | Japó |
| 1999 | 洗澡 | Zhang Yang | Xina |
| 2000 | Last Resort | Paweł Pawlikowski | Regne Unit |
| 2001 | Tirana, année zéro | Fatmir Koçi | Albània |
| 2002 | Woman of Water | Hidenori Sugimori | Japó |
| 2002 | สุดเสน่หา | Apichatpong Weerasethakul | Tailàndia |
| 2003 | The Last Train | Aleksei German | Rússia |
| 2004 | Bitter Dream | Mohsen Amiryousefi | Iran |
| 2005 | Een ander zijn geluk | Fien Troch | Bèlgica |
| 2006 | 가족의 탄생 | Kim Tae-yong | Corea del Sud |
| 2007 | 紅色康拜因 | Cai Shangjun | Xina |
| 2008 | Over There | Abdolreza Kahani | Iran |
| 2009 | Ajami | Scandar Copti i Yaron Shani | Israel / Alemanya |
| 2010 | Periferic | Bogdan George Apetri | Romania |
| 2011 | Twilight Portrait | Angelina Nikonova | Rússia |
| 2012 | Kapringen | Tobias Lindholm | Dinamarca |
| 2013 | La jaula de oro | Diego Quemada-Díez | Mèxic |
| 2014 | Perpetual Sadness | Jorge Pérez Solano | Mèxic |

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2018-06-09 a Wayback Machine. (anglès)
# Nordfjord

El Nordfjord (literalment "fiord del nord") és un fiord de Noruega, situat al comtat de Sogn og Fjordane, concretament als municipis de Selje, Vågsøy, Bremanger, Eid, Gloppen, Hornindal, i Stryn.
El fiord té una longitud aproximadament de 106 quilòmetres de llargada. Es troba a la regió del llac de Stadhavet, del Jostedalbreen, la glacera més gran de l'Europa continental. També hi ha a prop el Hornindalsvatnet, el llac més profund d'Europa amb 514 metres, així com la glacera Briksdal, particularment espectacular. L'esquí pot ser practicat una bona part de l'any sobre les muntanyes de Stryn. Les comunitats que s'hi estableixen són molt antigues, datant a vegades del període viking.

## Galeria

* Nordfjord a Klovningen
* Nordfjord a Ålfoten
* Solnedgang a Nordfjord
* Eidsfjorden
* Gloppefjorden
* Innvikfjorden
* Utfjorden
* Nordfjord vist des d'Olden a Stryn
* Nordfjord vist cap a Olden a Stryn
* Lobukta a Stryn

## Referències

* 1 2 «Nordfjorden – Store norske leksikon» (en noruec). Store norske leksikon.
* ↑ «Nordfjord - Official travel guide to Norway - visitnorway.com» (en anglès). [Consulta: 20 gener 2017].
# Arcaisme

Un arcaisme (del grec ἀρχαῖος) és un mot que ha caigut en desús, una paraula de la història de la llengua que apareix en un text d'època o que s'usa en un discurs contemporani i que és percebut pels parlants com antiquat. S'exclouen de la definició les expressions com proverbis i locucions ja fixades, que no varien al llarg del temps.
Els arcaismes augmenten la formalitat del discurs i provoquen una sensació d'estranyesa en el receptor, per aquest motiu poden ser usats amb fins estètics a la literatura o amb intenció paròdica. També poden ser mots reviscolats per a suplir una mancança lèxica (barbarisme o xenisme) o per a designar un nou concepte (per ex. peatge mot medieval revifat, o bústia que volia dir capsa per a substituir *bussó castellanisme). Poden ser propis d'un cert dialecte de la llengua, en relació a l'estàndard o una altra varietat d'aquesta.
arcaisme és un mot que no forma diftong, ja que les paraules acabades en -isme, -ista, -us, -um no porten dièresi, per tant és una de les excepcions ortogràfiques de la llengua catalana.
Viccionari
# Maskana

Maskana (àrab: مسكنة, Maskana; siríac: Maškene) és una localitat al nord de Síria, a la governació d'al-Rakka (ar-Raqqah), a la riba de l'Eufrates.

## Història

S'han trobat restes de l'edat del bronze a alguns llocs de la zona especialment a Tell Muraybat. La població es va desenvolupar aigües avall de Qàlat Najm i prop de Balis, estació de la ruta de caravanes des d'Alep al riu Eufrates i a Bagdad. En aquest punt l'Eufrates era ja navegable i el tràfic fluvial s'aprofitava. Hi van viure tribus àrabs anomenades Hadidin, descendents del xeic Hadid. Al segle vi s'hi van establir les tribus Anaza i Bakr; segles després els anazes seran reforçats per noves emigracions.
Sota domini musulmà la seva història va quedar lligada a Balis i des del segle ix sota autoritat dels diversos sobirans d'Alep. A principis del segle xii l'atabeg de Mossul va disputar a Alep el domini i a la mort de Nur al-Din (1174) les rivalitat dels seus successors i després dels successors de Saladí foren la norma. A partir del 1259 es van produir atacs mongols, que es van reproduir periòdicament a la resta del segle. El 1260 va desaparèixer l'emirat aiubita d'Alep i els mamelucs prengueren el control directe. Sota els mamelucs Maskana no és esmentada. El 1516 es va establir el domini otomà quan dominaven la regió tribus nòmades turbulentes.
El 1876 el sultà Abdul Hamid II va confiscar les terres fèrtils del sandjak d'Alep i les va incorporar al seu domini personal; el 1908 el sultà va acceptar la incorporació dels seus dominis personals al conjunt dels de l'estat. Les terres de Maskana s'esmenten als registres fins al 1923. El 1915 hi havia una posició de policia, un gran kan i una estació de telègraf. El 1920 va passar a França i tenia la consideració de kada, el segon dins de l'estat d'Alep, un dels del mandat, amb el 80% de les terres administrades per l'estat (els petits propietaris eren el 5% i el 15% eren terres que tenien els mitgers); fins al 1922 no es va obrir una ruta fins a Alep, però impracticable pels automòbils i per això la terra tenia poc valor, tot i que a la vora del riu eren altament productives i encara en segona línia eren força bones. La població era pas de ramats des de Mossul a Alep en transhumància. A principis del segle XX la producció de llet abastia Alep i allí es convertia en part en mantega per l'exportació. El 1945 tenia 430 habitants. modernament l'obertura de carretera han millorat la situació però la població no és elevada.

## Bibliografia

* A. Musil, The Midle Euphrates, Nova York. 1927
* R. Grousset, Histoire des Croisades et du Royaume franc de Jerusalem, París, 1934.
# Domenico Vaccani

Domenico Vaccani fou un baix italià, conegut sobretot per haver creat el paper del granger Gamberotto a L'equivoco stravagante al Teatro del Corso de Bolonya el 1811.
Posteriorment va estar actiu a Madrid i Lisboa. La seva darrera actuació coneguda és de la temporada 1835-1836 a Bolonya.

## Referències

* ↑ Franklin Mesa. Opera: An Encyclopedia of World Premieres and Significant Performances, Singers, Composers, Librettists, Arias and Conductors, 1597-2000. McFarland, 22 gener 2007, p. 442. ISBN 978-0-7864-7728-9.
* ↑ «Dades a http://musicsack.com».
* ↑ Vaccani Domenico

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre Domenico Vaccani en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Lafcadio Hearn

Lafcadio Hearn (27 de juny de 1850 - 26 de setembre de 1904) fou un escriptor, professor i orientalista. Es va nacionalitzar japonès i va adoptar el nom de Yakumo Koizumi (japonès: 小泉 八雲, Koizumi Yakumo).
De pare angloirlandès i mare grega, va arribar al Japó el 1890 i s'hi va quedar fins a la mort. Va treballar de professor a la Universitat Imperial de Tokyo i es va casar amb una japonesa. Es convertí en un dels primers divulgadors de la cultura japonesa a Occident.
# Union Sportive de la Medina d'Annaba

La Union Sportive de la Medina d'Annaba (USM Annaba) (àrab: اتحاد عنابة الرياضي, Ittiḥād ʿAnnāba ar-Riyāḍī, ‘Unió Esportiva d'Annaba’) és un club de futbol algerià de la ciutat d'Annaba. Els seus colors són el blanc i el vermell. No s'ha de confondre amb l'antic USM Annaba, campió nacional.
Evolució del nom:
* Université sportive Moustakbal Annaba
* Université sportive madinat d'Annaba
* Union sportive madinat d'Annaba

## Referències

* ↑ «Effectifs des clubs - DZFOOT.COM». Arxivat de l'original el 2017-09-15.
* ↑ Colors del club a rsssf

## Enllaços externs

* Web del club
# Puig de Mors

El Puig de Mors o Puig d'Amós, conegut pels habitants dels voltants com a s'Homonot, és una elevació de 831,79 metres, situada entre el Puig de sa Cova des Carboners i el Puig de sa Font Fresca, fent partió entre Coma-sema (Bunyola) i Solleric (Alaró).

## Situació

El Puig de Mors està situat sobre la demarcació municipal dels termes de Bunyola i Alaró. Al nord hi ha el Pla de s'Homonot, que continua cap es Corral Fals i sa Ginebrissa, en el Comellar de s'Aigo, i la Serra de Mors; en el vessant nord-oest hi destaca en primer lloc el Bosc Gran de Coma-sema i després les elevacions de sa Rateta (1113) i na Franquesa (1066). Al sud hi té la vall de Solleric, i al sud-oest les terres de Coma-sema i les elevacions de sa Mola. En el seu cim s'hi troba una creu tallada a la mateixa roca que indica l'antiga partió entre les finques de Coma-sema, Almallutx, Almadrà i Solleric.

## Etimologia

El Puig de Mors pren el seu nom de mor amb el significat de 'penya, petit pujol, turó rocallós'. La primera forma documentada és 'Puig damor' (1276), per tant es tractaria d'un nom pervingut de l'antic romànic preàrab o mossàrab. Forma part del conjunt de topònims d'origen oronímic com Castell de Mors, Mora, Serra Morena, Morell, Morella, Morelló, etc.

## Vegetació

L'olivar ocupa part dels costers de Coma-sema i Solleric. Després hi ha zones de bosc d'alzines barrejades amb pins, i en els vessants erosionats aflora en abundància la roca calcària, amb mata, ullastre, ginebró i restes d'alzinar.

## Rutes

Sortint des de la possessió de Coma-sema, es baixa cap a la dreta de les cases per un camí asfaltat i es deixa a l'esquerra la zona de fruiters. El camí segueix un traçat quasi horitzontal fins que a uns 15 minuts de la sortida es comença l'ascens pel vessant de ponent del Puig de Mors. Uns 20 minuts després es passa un marge que separa l'olivar de l'alzinar. Un minut després cal girar a la dreta seguint les marques de pintura verda i taronja. Aquest caminoi ens menarà fins ets Aljupets. Seguint les marques arribarem fins al cim.

## Referències

* ↑ ROSSELLÓ VAQUER, Ramon. Història d'Alaró: segles XIII-XIV. Palma: Gràfiques Miramar, 1979, p. 129.
* ↑ MORRO MARCÉ, Mateu. El Puig de Mors i el Castell de Mors, un aspecte de la toponímia antiga de Mallorca. "Societat d'Onomàstica. Butlletí Interior" LXXIII (juny, 1998)30-38
* ↑ VALLCANERAS, Lluís; ESTEBAN, Àngels. Coma-sema. Palma: Gorg Blau, 2010.

## Enllaços externs

* La Serra d'Amós
* Serra d'Amós i Puig de sa Cova des Carboners Arxivat 2013-06-19 a Wayback Machine.
# Festival Internacional de Cinema de Tòquio

El Festival Internacional de Cinema de Tòquio (TIFF, internacionalment en anglès Tokyo International Film Festival) és un festival de cinema creat el 1985. L'esdeveniment es va dur a terme dues vegades l'any des de 1985 a 1991, posteriorment es dona una vegada l'any. Juntament amb el Festival Internacional de Cinema de Xangai, és un dels festivals de cinema més grans d'Àsia, i l'únic acreditat per la FIAPF.
Els premis lliurats durant el festival han canviat al llarg de la seva existència, però la Tokyo Sakura Grand Prix, lliurat a la millor pel·lícula, s'ha mantingut com el màxim guardó. Altres premis que s'han donat regularment inclouen al millor actor, millor actriu i millor director especial del jurat.
En els últims anys, els principals esdeveniments del festival s'han celebrat al llarg de l'última setmana d'octubre, en el desenvolupament de Roppongi Hills. Els esdeveniments inclouen projeccions a l'aire lliure, projecció de la veu en off, i aparicions dels actors, així com seminaris i simposis relacionats amb el mercat del cinema.

## Guanyadors de la Tokyo Sakura Grand Prix

| Any | Pel·lícula | Director | Nacionalitat del director (en el moment de l'estrena) |
| 1985 | Typhoon Club | Shinji Sōmai | Japonesa |
| 1987 | Old Well | Wu Tianming | Xinesa |
| 1989 | That Summer of White Roses | Rajko Grlić | Iugoslava |
| 1991 | City of Hope | John Sayles | Americana |
| 1992 | White Badge | Chung Ji-young | Sud coreana |
| 1993 | The Blue Kite | Tian Zhuangzhuang | Xinesa |
| 1994 | The Day the Sun Turned Cold | Yim Ho | Hong Kong |
| 1995 | Sense premi | | |
| 1996 | Kolya | Jan Svěrák | República Txeca |
| 1997 | The Perfect Circle Jenseits der Stille | Ademir Kenovic Caroline Link | Bòsnia i Hercegovina Alemanya |
| 1998 | Abre los ojos | Alejandro Amenábar | Espanyola |
| 1999 | Darkness and Light | Chang Tso-chi | Taiwanesa |
| 2000 | Amores Perros | Alejandro González Iñárritu | Mexicana |
| 2001 | Slogans | Gjergj Xhuvani | Albanesa |
| 2002 | Broken Wings | Nir Bergman | Israeliana |
| 2003 | Nuan | Huo Jianqi | Xinesa |
| 2004 | Whisky | Juan Pablo Rebella | Uruguaiana |
| 2005 | What the Snow Brings | Kichitaro Negishi | Japonesa |
| 2006 | OSS 117: Cairo, Nest of Spies | Michel Hazanavicius | Francesa |
| 2007 | The Band's Visit | Eran Kolirin | Israeliana |
| 2008 | Tulpan | Sergey Dvortsevoy | Kazakhstana |
| 2009 | Eastern Plays | Kamen Kalev | Búlgara |
| 2010 | Intimate Grammar | Nir Bergman | Israeliana |
| 2011 | Intouchables | Olivier Nakache i Éric Toledano | Francesa |
| 2012 | The Other Son | Lorraine Lévy | Francesa |

## Referències

* ↑ International Federation of Film Producers Associations Arxivat 2017-07-04 a Wayback Machine.
* 1 2 Tokyo International Film Festival Outline

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2014-01-16 a Wayback Machine. (anglès)(japonès)
# Nordeste (Açores)

Nordeste és un municipi de les Açores (Portugal)
* Achada
* Achadinha
* Algarvia
* Lomba da Fazenda
* Nordeste
* Salga
* Santana
* Santo António de Nordestinho
* São Pedro de Nordestinho
Població del municipi de Nordeste (1849 – 2004) :
| 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 5.447 | 10.031 | 10.006 | 11.180 | 6.803 | 5.490 | 5.291 | 5.254 |
# L'Arianna

L'Arianna (Stattkus-Verzeichnis 291) va ser la segona òpera de Claudio Monteverdi, i una de les òperes barroques que més van influir a l'obra lírica posterior. Va ser estrenada a Màntua el 1608 i el seu llibret es basava en la llegenda d'Ariadna i Teseu.
La primera representació, molt fastuosa i amb efectes especials innovadors, va ser molt ben rebuda, i també ho va ser a Venècia, quan es va tornar a produir sota la direcció de Monteverdi el 1640 com a peça inaugural per al Teatro San Moisè.
La partitura s'ha perdut a excepció de l'ària Lament d'Arianna, coneguda també per les primeres paraules del seu text, Lasciatemi morire. L'ària transmet la desesperació d'Arianna després de ser abandonada a l'illa de Naxos per Teseu, i va obtenir fama en la seva mateixa època per ser el primer exemple d'un nou estil aplicat a l'òpera, la monodia, també anomenada seconda pratica. Tal característica va ser ja descrita per Giovanni Battista Doni el 1640. El lament va poder conservar-se gràcies al fet que Monteverdi la va reeditar com una peça en si mateixa el 1623, i sobre el tema va escriure així mateix dos arranjaments: un madrigal a cinc veus publicat dins de seu Sisè llibre de madrigals el 1614, i amb un nou text en llatí, Pianto della Madonna publicat a la seva col·lecció Selva morale i spirituale en 1641.
El Lament d'Arianna es considera un dels millors recitatius ariosos compostos per Monteverdi. S'inicia amb la invocació Lasciatemi morire:
| « | Lasciatemi morire, / lasciatemi morire, / e che volete voi, che mi conforte / in così dura sorte, / in così gran martire? / Lasciatemi morire. | » |
| — Lamento di Arianna, escena VII |||
El tema de l'òpera, desenvolupat sobre un llibret de Vincenzo Cassani va ser musicat un segle més tard per Benedetto Marcello en una versió del mateix títol, Arianna.

## Referències

* ↑ H. H. Eggebrecht, Musik im Abendland, Múnic: Piper, 1991, p.339.
* ↑ Dtv-Atlas zur Musik, Múnic: DTV, 1971
# Devotional

Devotional - A Performance Filmed by Anton Corbijn és un vídeo de Depeche Mode dirigit per Anton Corbijn i publicat l'any 1993. Inclou gairebé tot un concert sencer de la seva gira Devotional Tour que van realitzar durant els anys 1993 i 1994. Fou nominat a un premi Grammy per al millor vídeo de llarg format. Es tracta del darrer llançament on encara apareix Alan Wilder, que va abandonar el grup l'any 1995.

## Llista de cançons
### VHS: BMG / 74321 17213-3 (Regne Unit)

* "Higher Love"
* "World in My Eyes"
* "Walking in My Shoes"
* "Behind the Wheel"
* "Stripped"
* "Condemnation"
* "Judas"
* "Mercy In You"
* "I Feel You"
* "Never Let Me Down Again"
* "Rush"
* "In Your Room"
* "Personal Jesus"
* "Enjoy the Silence"
* "Fly on the Windscreen"
* "Everything Counts"
* "Death's Door" [no hi ha material fotogràfic, només àudio]

### DVD: Mute Film / DMDVD4 (Regne Unit - 2004)
#### Disc 1

* "Devotional: A Performance Filmed By Anton Corbijn"
* "Halo" [cançó extra]
* "Policy of Truth" [cançó extra]

#### Disc 2

* Projeccions de la gira
* "Walking in My Shoes"
* "Stripped"
* "Condemnation"
* "Judas"
* "I Feel You"
* "Never Let Me Down Again" (La primera meitat del vídeo es va perdre i no es va poder recuperar. En el seu lloc es mostra un missatge de Corbijn demanant disculpes.)
* "In Your Room"
* "Enjoy the Silence"
* Videoclips promocionals
* "I Feel You"
* "Walking in My Shoes"
* "Condemnation"
* "In Your Room"
* "One Caress"
* "Condemnation" (directe)
* Documental MTV − "Depeche Mode Rockumentary 1993"
* Monòleg d'Anton Corbijn − Curtmetratge de James Rose
* Devotional Tour (and Exotic Tour) programs

### UMD: Mute Film / DMUMD4 (Regne Unit)

* "Devotional: A Performance Filmed By Anton Corbijn"

## Personal

* Dave Gahan − cantant
* Martin Gore − guitarra, teclats, veus addicionals, cantant
* Alan Wilder − teclats, piano, bateria, percussió, veus addicionals
* Andy Fletcher − teclats, veus addicionals
* Hildia Campbell − veus addicionals
* Samantha Smith − veus addicionals

## Referències

* ↑ «Devotional» (en anglès). DepecheMode.com. Arxivat de l'original el 2012-02-25. [Consulta: 19 gener 2013].
# Djerokai

Djerokai (en rus: Джерокай) és un poble (un aül) de la república d'Adiguèsia, a Rússia, que el 2022 tenia 1.107 habitants. Pertany al districte de Khakurinokhabl.

## Referències

* ↑ «Джерокай аул / Шовгеновский р-н / Республика Адыгея / почтовые индексы». Arxivat de l'original el 2012-11-08. [Consulta: 22 octubre 2009].
# Puig de Montcel

El Puig de Montcel és una muntanya de 47 metres que es troba al municipi de Vilamalla, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# FK ASK Riga

* No s'ha de confondre amb ASK Riga.
El FK ASK Riga fou club de futbol letó de la ciutat de Riga. Era el club de l'exèrcit de Letònia.

## Història

El club va ser fundat el 1923. L'any 1932 guanyà la seva primera lliga nacional. L'any 1945 el club fou desfet per les noves autoritats soviètiques. Un nou club amb el nom FK AVN fou creat, adoptant més tard novament el nom ASK. El 1970 desaparegué.
Evolució del nom:
* 1923: ASK (Atletiskais SK)
* 1945: AVN (Armijas Virsnieku Nams)
* 1956: ASK (Armijas SK)

## Palmarès

* Lliga letona de futbol:
** 1932, 1942, 1943, 1950, 1952, 1960, 1964, 1962, 1963, 1964, 1965
* Copa letona de futbol:
** 1943, 1950, 1951, 1952, 1959, 1960, 1966

## Referències

* ↑ Latvijas kareivis, 1932-10-15
* ↑ 'Futbols pilsētā': ASK (1.daļa) - DELFI Història del ASK el 1940.
* ↑ «Latvia - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 12 juliol 2013].
* ↑ «Latvia - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 28 juliol 2011].
# Mach-O

Mach-O, abreviatura de Mach object file format, és un format de fitxer per a executables, codi objecte, biblioteques compartides, codi carregat dinàmicament i abocadors de nucli. Va ser desenvolupat per substituir el format a.out.
Mach-O és utilitzat per alguns sistemes basats en el nucli Mach. NeXTSTEP, macOS i iOS són exemples de sistemes que utilitzen aquest format per a executables nadius, biblioteques i codi objecte.

## Disseny de fitxer Mach-O

Cada fitxer Mach-O està format per una capçalera Mach-O, seguida d'una sèrie d'ordres de càrrega, seguida d'un o més segments, cadascun dels quals conté entre 0 i 255 seccions. Mach-O utilitza el format de reubicació REL per gestionar les referències a símbols. Quan cerca símbols, Mach-O utilitza un espai de noms de dos nivells que codifica cada símbol en un parell "nom objecte/símbol" que després es cerca linealment, primer per l'objecte i després pel nom del símbol.
L'estructura bàsica, una llista de "ordres de càrrega" de longitud variable que fan referència a pàgines de dades en altres llocs del fitxer, també es va utilitzar en el format de fitxer executable per a Accent. El format de fitxer Accent es basava al seu torn en una idea de Spice Lisp.
Tots els valors de diversos bytes de totes les estructures de dades s'escriuen en l'ordre de bytes de l'amfitrió per al qual s'ha produït el codi.

## Capçalera de Mach-O

| Offset | Bytes | Descripció |
| 0 | 4 | Número màgic |
| 4 | 4 | tipus de CPU |
| 8 | 4 | subtipus de CPU |
| 12 | 4 | Tipus d'arxiu |
| 16 | 4 | Nombre d'ordres de càrrega |
| 20 | 4 | Mida de les ordres de càrrega |
| 24 | 4 | Banderes |
| 28 | 4 | Reservat (només 64 bits) |

## Referències

* ↑ «Overview of the Mach-O Executable Format» (en anglès). [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ «Understanding the Mach-O File Format» (en anglès), 16-05-2020. [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ «OS X ABI Mach-O File Format Reference» (en anglès). Apple Inc., 04-02-2009. Arxivat de l'original el September 4, 2014.
* ↑ «Data Types» (en anglès). OS X ABI Mach-O File Format Reference. Apple Inc., 04-02-2009. Arxivat de l'original el 2014-09-04.
# Devota de Còrsega

Devota de Còrsega (Lucciana, Còrsega, 283 - Mariana, Còrsega, 304) va ésser una jove corsa, màrtir per la seva fe cristiana. És venerada com a santa a tota la cristiandat.

## Biografia

Se'n sap molt poc de la vida. Devota nasqué cap al 283 a Lucciana i visqué tota la vida a Mariana, a la mateixa illa de Còrsega.
Va consagrar la seva vida a Déu, però en 304, durant les persecucions de Dioclecià fou acusada i detinguda per cristiana, empresonada i torturada fins a la mort. El seu cos fou recollit per un prevere anomenat Bennat, per donar-li sepultura.
Embarcà rumb a l'Àfrica, però una tempesta desvià el vaixell fins a Les Gaumates, avui al Principat de Mònaco, al municipi de la Condamina. Segons una llegenda pietosa, un colom blanc eixí del cos de la màrtir i indicà als homes el camí. Un cop desembarcats, el 27 de gener de 312, trobaren un roser florit, tot i ésser hivern. En aquell lloc fou dipositat el cos de la jove i s'hi construí una capella, origen de l'actual temple.
Santa Devota és patrona de Còrsega, de les ciutats de Mariana i Lucciana i del Principat de Mònaco. També és la santa patrona de la dinastia Grimaldi, sobirans de Mònaco des del segle xiii.
* Tríptic de Santa Devota, s. XV (Mònaco, St. Nicholas)
* Escultura amb la santa a Mariana (Còrsega)
* Capella de Santa Devota (Mònaco)
* Relíquia de la santa a la catedral de S. Nicolau de Mònaco

## Bibliografia

* http://www.montecarlo-online.net/feste/sdevota.htm Arxivat 2007-08-11 a Wayback Machine.
* http://www.eglise-catholique.mc/it/motscles/devote.htm Arxivat 2007-03-04 a Wayback Machine.