OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Bordàs i Salellas

Joan Bordàs i Salellas (Figueres, 1888 - Barcelona, 7 de juliol de 1961) va ser un arquitecte català, germà del metge Francesc Bordàs i Salellas. Titulat a Barcelona el 1918, la major part de la seva activitat es va desenvolupar a Sant Feliu de Guíxols, d'on va ser arquitecte assessor de l'ajuntament des de 1914 fins a 1955, ininterrompudament. Entre els projectes d'urbanització que va dur a terme destaquen l'ordenació dels dos passeigs de Sant Feliu (1943) i la construcció del mur de defensa de la platja (1945). Entre els edificis que va projectar sobresurten la fàbrica de taps de suro La Suberina (1919-1923), la reforma dels banys de Sant Elm (1922), el Mercat cobert (1929-1930), el "Casino Guixolense" o "dels senyors" (1932), la casa Rius, la casa Dawson (1941) i la casa Arxer (1947). Al començament restà influït pel modernisme tardà, però l'estil de les seves obres de plenitud i maduresa acusa una marcada influència de l'art déco.
Va ser també director i professor de l'escola d'arts i oficis de Sant Feliu.
Fora de Sant Feliu, va realitzar el projecte de la Torre dels Ocells a Caldes de Malavella (1949).
Va col·laborar a les revistes Vell i Nou i Revista Nova i en d'altres publicacions locals. És autor d'una monografia sobre els arquitectes de Sant Pere del Vaticà (1969)

## Referències

* ↑ «Metges Catalans | Francesc Bordàs i Salellas». [Consulta: 24 abril 2017].
* ↑ Exposició commemorativa del Centenari de l'Escola d'Arquitectura de Barcelona 1875-1876/1975-76. Barcelona: Escola Tècnica Superior de Arquitectura de Barcelona, 1977. ISBN 84-600-0720-0
* ↑ Guíxols, Sóc Sant Feliu de. «Bordàs Salellas, Joan - Sóc Sant Feliu de Guíxols». [Consulta: 24 abril 2017].
* ↑ «http://www.coac.net/COAC/centredocumentacio/Girona/arxiu/edificis/dades/fitxa.html?registre=&autor=&denominacio=&adreca=&poblacio=Sant+Feliu+de+Guixols&page=3&pos=25» (en anglès). [Consulta: 24 abril 2017].
* ↑ L'Escola de Belles Arts : Josep Berga i Boada, Joan Bordas i Salellas. Sant Feliu de Guíxols: Museu d'Història de la Ciutat, 2006. ISBN 849322636X.
# Partschins

Partschins (italià Parcines) és un municipi italià, dins de la província autònoma de Tirol del Sud. És un dels municipis del districte de Burggrafenamt. L'any 2007 tenia 3.345 habitants. Comprèn les fraccions de Sonnenberg (Montesole), Quadrathöfe (Quadrato), Rabland (Rablà), Tabland (Tablà), Töll (Tel) i Vertigen (Vallettina). Limita amb els municipis d'Algund, Lana, Marling, Moos in Passeier, Naturns, Plaus, Schnals, i Tirol.

## Situació lingüística

| Pertinença lingüística (cens 2001) | 96,97% alemany |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 2,96% italià |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 0,07% ladí |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Robert Tappeiner | SVP |
# Ternóvoie (Tambov)

* Per a altres significats, vegeu «Ternóvoie».
Ternóvoie (en rus: Терновое) és un poble de l'óblast de Tambov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 450 habitants.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «Тамбовская область» (en rus). База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России». Arxivat de l'original el 2022-02-11. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «Gavrilovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-20. [Consulta: 20 març 2022].
# Kamaz

Kamaz, sovint estilitzat com KamAZ, és una empresa russa fabricant de camions, autobusos i motors de combustió amb seu a Nàberejnie Txelní.
KamAZ és l'abreviació del rus Kamskiy Avtomobilny Zavod, Камский Автомобильный Завод, que literalment significa fàbrica d'automòbils de Kama. L'empresa fou fundada l'any 1969, quan els líders soviètics decidiren establir una fàbrica de camions a la riba del riu Kama. La construcció de les instal·lacions es va dur a terme en el context del novè pla quinquennal (1971-1975), que se centrà en la producció automobilística. La planta començà a fabricar camions el 1976, amb una producció total de 5.000 vehicles. En pocs anys prengué el relleu com a fabricant de camions més important de la Unió Soviètica de l'empresa ZiL i arribà a produir 150.000 vehicles l'any 1985. El juny del 1991, en plena dissolució de la Unió Soviètica, l'empresa es va privatitzar i continuà la seva activitat.
Actualment és el fabricant de camions més important de la Federació russa. KamAZ va produir uns 35.500 camions l'any 2019, venent-ne aproximadament 30.000 al mercat domèstic, un 44% del total de vendes de camions de Rússia aquell any, i exportant-ne la resta. L'any 2009 l'empresa donava feina a 48.000 treballadors i els seus principals clients interns eren el Ministeri de Defensa de Rússia, Gazprom, Lukoil, SUEK i TNK. KamAZ també és una empresa reconeguda per les seves sostingudes victòries al ral·li Dakar d'ençà que va començar-hi a participar l'any 1991. El 2022 tenia el rècord de 18 victòries en la categoria de camions, més que cap altre competidor.

## Referències

* ↑ «Kamaz PJSC». Bloomberg LP, 24-02-2022. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ Zhigulsky i Akimov, novembre 1991, p. 9.
* ↑ Siegelbaum, 2008, p. 33.
* ↑ Tretyakova i Kostinsky, 1987, p. 36.
* ↑ Siegelbaum, 2008, p. 117.
* ↑ Vorotnikov, Vladislav. «Kamaz struggles to make good on export plans», 04-03-2020. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ Panibratov, 2013, p. 39.
* ↑ Zhigulsky i Akimov, novembre 1991, p. 6.
* ↑ «Russia’s Kamaz aims for successful performance of new truck at 2022 Dakar Rally». TASS, 20-12-2021. [Consulta: 27 febrer 2022].

## Bibliografia

* Panibratov, Andrei. Russian Multinationals: From Regional Supremacy to Global Lead. Routledge, 2013, p. 240. ISBN 9781136474514 [Consulta: 27 febrer 2022].
* Siegelbaum, Lewis H. Cars for Comrades: The Life of the Soviet Automobile. Cornell University Press, 2008, p. 309. ISBN 9780801446382 [Consulta: 27 febrer 2022].
* Tretyakova, Albina; Kostinsky, Barry L. USSR, Motor Fuel Use and Conservation in Transportation and Agriculture, 1970 to 1984. Oficina del Cens dels Estats Units, 1987, p. 84 [Consulta: 27 febrer 2022].
* Zhigulsky, Vladimir; Akimov, Vladimir «KAMAZ: A Friendly Takeover». Soviet Life. Ambaixada de la Unió de Repúbliques Socialistes Soviètiques als Estats Units d'Amèrica, 01-11-1991, p. 60 [Consulta: 27 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Article al Diari Ara: Kamaz, l'últim orgull soviètic
# Ignasi Torrent i Portabella

Ignasi Torrent i Portabella (Barcelona, 4 de gener de 1947 - 20 de maig de 2023) va ser un sacerdot català.
El 2006 va ingressar al Seminari de Barcelona. Fou ordenat prevere el 15 de novembre del 2009, quan tenia 62 anys. Estava llicenciat en Economia per la Universitat de Barcelona (1975), on es matriculà l'any 1964. En l'àmbit econòmic, havia treballat com a assessor econòmic de l'Orde Hospitalària de Sant Joan de Déu, com a director general de Règim Econòmic de la Seguretat Social, en el Departament d'Economia de la Generalitat de Catalunya, com a gerent de la Delegació d'Economia de l'Arquebisbat de Barcelona l'any 1996, i com a director de l'Àrea de Recursos de l'Institut Català de Finances l'any 2000. També fou administrador del Seminari Conciliar de Barcelona.
El 30 de maig de 2014 fou nomenat rector de la parròquia de Sant Francesc d’Assís, de Badalona.
En l'àmbit associatiu, va fundar l'associació Amics de la Gent Gran (de la qual n'era el president d'honor). També era membre dels patronats de Catalunya Cristiana, Ràdio Estel, de la Fundació Malalts Mentals de Catalunya, i de la Fundació Llegat Roca i Pi.

## Premis i reconeixements

El 2017, va rebre el Premi Amics de la Gent Gran.

## Referències

* ↑ «Ha mort Mn. Ignasi Torrent Portabella». Església Arxidiocesana de Barcelona, 21-05-2023. [Consulta: 22 maig 2023].
* 1 2 3 4 Aymar i Ragolta, Jaume «Mossèn Ignasi Torrent, un capellà únic: Mor als 76 anys, després d'una vida intensa al servei dels altres». Catalunya Cristiana, 21-05-2023 [Consulta: 22 maig 2023].
* 1 2 «Sistach ordenó el domingo sacerdote a un ex un alto funcionario de la Generalitat Catalana de 62 años». Religión Confidencial, 16-11-2009 [Consulta: 21 maig 2023].
* 1 2 3 «Mn. Ignasi Torrent presenta les seves memòries». Catalunya Cristiana, 11-11-2021 [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Sr. Ignasi Torrent Portabella». Fundació de Malalts Mentals de Catalunya. [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «Nombramientos del Sr. Cardenal Arzobispo de Barcelona» (en castellà). Església Arxidiocesana de Barcelona, 05-06-2014. [Consulta: 21 maig 2023].
# Lamentin (Guadalupe)

Lamentin és un municipi francès, situat a Guadalupe, una regió i departament d'ultramar de França situat a les Petites Antilles. L'any 2006 tenia 15.738 habitants. Limita a l'est amb Baie-Mahault i Petit-Bourg i a l'oest amb Sainte-Rose.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1999 | 2006 |
| 13.414 | 17.738 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Reinette Juliard | |
| 2008- | José Toribio | PSG |

## Referències

Viccionari
# Quadrat vermell

Quadrat vermell (realisme pictòric d'una pagesa en dues dimensions), més comunament conegut com a Quadrat vermell), és un quadre de Kazimir Malèvitx de 1915 que forma part actualment la col·lecció del Museu Rus.
El quadre mostra un paral·lelogram vermell en un camp blanc. Segons el crític del New York Times Grace Gluek, la camperola del títol és representada amb el color vermell de la iconografia tradicional dels quadres religiosos russos.

## Moviment

Treballant en paral·lel a altres moviments d'avantguarda, Malèvitx també crearia un sistema de pintura abstracta que anomenaria suprematisme. A diferència del cubisme o del raionisme, el suprematisme no evolucionava gradualment de la pintura figurativa, sinó que començava abruptament amb la producció de composicions rígides i geomètricament organitzades, com ara Quadrat vermell. D'aquest estil, Malèvitx diria en el seu tractat Del Cubisme i el Futurisme al Suprematisme: el Nou Realisme Pictòric: «m'he transformat a mi mateix en el zero de la forma i m'he rescatat d'aquest fangar de l'art acadèmic que no val res... He destruït l'anell de l'horitzó i he sortit del cercle dels objectes, l'anell de l'horitzó que ha empresonat l'artista i les formes de la natura».

## Referències

* 1 2 Grace Gluek «ART REVIEW; Mother Russia Nurtured Her Modern Rebels, Too». The New York Times. The New York Times Company, 09-05-2003 [Consulta: 31 març 2014].
* ↑ Laura Cumming The Observer. Guardian Media Group, 20-07-2014 [Consulta: 2 juny 2015].
* 1 2 Laura Cumming «Heroes of the Russian revelation - French and Russian Master Paintings 1870-1925 from Moscow and St Petersburg». The Observer. Guardian Media Group, 27-01-2008 [Consulta: 31 març 2014].
* ↑ Richard Kostelanetz i H. R. Brittain. A Dictionary of the Avant-gardes. Taylor & Francis, 2001, p. 389. ISBN 0415937647.
* ↑ «Avantgarde 7/10 Red Square» (en anglès). Twentieth Century Russian Drama. Andrew Wachtel. [Consulta: 2 juny 2015].
# Joan Borgueres

Joan Borgueres (Espanya, segle XVII) va ser un mestre de capella de l'església parroquial de Santa Maria del Mar de Barcelona des del 30 de juliol de 1612 fins al 7 d'abril de 1616.
Com a mestre de capella de la Basílica de Santa Maria del Mar, tenia l'obligació d'ensenyar cant pla i cant d'orgue (polifonia), no sols per a ensenyar als quatre nens destinats al servei del cor, sinó a altres que tinguin una bona veu perquè l'església pugui presumir i tenir més reputació, per la qual cosa havia d'impartir lliçons de cant al matí i a la tarda.
A més d'impartir-los lliçons de cant, també havia de cuidar dels quatre nens triats per al servei del cor.

## Referències

DBB; F. Baldelló: "La música en la basílica parroquial de Sta. María del Mar de Barcelona (notas históricas)", AnM, XVII, 1962, 209-41.
# Ajuntament de Mollerussa

L'Ajuntament de Mollerussa és un monument i edifici públic del municipi de Mollerussa (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici públic amb les funcions pròpies de la Casa de la Vila, de construcció sòlida que mostra, en la façana principal que dona a la plaça, composició simètrica de plans. Aquesta façana s'aixeca sobre una porxada de set arcades de mig punt, damunt la qual hi ha tres pisos. En els laterals, a banda i banda, s'aixeca una quarta planta a tall de torre amb teulada a quatre vessants.
Actualment, a l'edifici hi trobem la seu de l'Ajuntament de Mollerussa, així com la comissaria de la Policia Local. També hi ha l'espai de la Caixa de Pensions, una de les empreses promotores de la construcció de l'edifici i habitatges particulars.

## Història

La primera casa de la vila era anomenada "Casa Forta", i era ubicada en l'indret on actualment hi ha l'església parroquial de Sant Jaume i l'espai on actualment es troba l'Ajuntament, era ocupat per l'antiga església. L'any 1951, l'Ajuntament fa públic el propòsit d'enderrocar l'antiga església parroquial per construir-hi la seu de la nova casa consistorial. El mes de juny de 1954, es va aprovar l'enderrocament del vell edifici de la "Casa de la Vila" per construir-hi el nou temple parroquial.
L'octubre de l'any 1957 s'enderrocà la part destruïda que quedava dempeus de l'antiga església. Al solar lliure, s'aixecà l'edifici projectat per la Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvis, amb la finalitat d'ubicar-hi les seves oficines, dependències i la biblioteca municipal, fins a la construcció de l'actual. La resta fou destinada a la construcció del nou ajuntament. El projecte de construcció és encarregat al arquitecte Manuel Cases Lamolla.
Es va començar construint la part destinada a la seu de la Caixa de Pensions i, posteriorment, la seu del govern local, per aquest motiu, la façana té dos tonalitats diferents. Finalment, l'any 1960, es van donar per finalitzades les obres de construcció del nou edifici consistorial.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Mollerussa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
* ↑ «Seguretat ciutadana - Ajuntament de Mollerussa». Ajuntament de Mollerussa. [Consulta: 20 març 2017].
* ↑ Polo, Miquel. Mollerussa: De poble a ciutat 1939-1988. Ajuntament de Mollerussa, p. 93.
* ↑ Polo, Miquel. Mollerussa: De poble a ciutat 1939-1988. Ajuntament de Mollerussa, p. 118.
* ↑ Yeguas, Joan. Mollerussa. Cossetània, p. 75. ISBN 9788496035157.
* ↑ Polo, Miquel. Mollerussa: De poble a ciutat 1936-1988. Ajuntament de Mollerussa, p. 133.
* ↑ Cullerés Balagueró, Miquel Àngel; Polo Silvestre, Miquel; Ripoll Ballesté, Josep. Història gràfica de Mollerussa. Ajuntament de Mollerussa, p. 73. ISBN 84-606-3692-5.
# Ternóvskaia (Krasnodar)

* Per a altres significats, vegeu «Ternóvskaia».
Ternóvskaia - Терновская (rus) és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora del Ternovka, afluent per l'esquerra del Ieia. És a 21 km a l'oest de Tikhoretsk i a 140 km al nord-est de Krasnodar.
Pertanyen a aquesta stanitsa els possiolki de Poroixínskaia i Vperiod i l'stanitsa de Novoromànovskaia.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* Aquest article conté informació del Diccionari Enciclopèdic Brockhaus i Efron, Терновская, станица (rus).
# Koji Kondo

* Per a altres significats, vegeu «Koji Kondo (futbolista)».
Koji Kondo(近藤 浩 治 Kondō Kōji) (13 d'agost de 1961) és un compositor de videojocs i director de so japonès que ha treballat per l'empresa japonesa Nintendo des de 1984. És conegut per ser l'autor de nombroses composicions dels videojocs Mario i The Legend of Zelda.

## Enllaços externs

* http://blog.wired.com/games/2007/03/vgl_koji_kondo_.html
* http://wii.ign.com/articles/772/772299p1.html Arxivat 2012-06-01 a Wayback Machine.
* http://www.glitterberri.com/ocarina-of-time/special-interview-koji-kondo Arxivat 2021-04-12 a Wayback Machine.
# Kyosuke Tagawa

Kyosuke Tagawa (田川 亨介, 11 de febrer de 1999) és un futbolista japonès.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2019. Va disputar 2 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2019 | 2 | 1 |
| Total | 2 | 1 |

## Referències

* ↑ Kyosuke Tagawa a National-Football-Teams.com (anglès)
# Quadratita

La quadratita és un mineral de la classe dels sulfurs. El nom es deriva de la forma quadràtica conspícua del mineral.

## Característiques

La quadratita és un sulfur de fórmula química Ag(Cd,Pb)AsS₃. És l'anàleg de cadmi de la manganoquadratita. Cristal·litza en el sistema tetragonal formant cristalls tabulars visibles únicament al microscopi. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la quadratita pertany a «02.GC - Poli-sulfarsenits» juntament amb els següents minerals: hatchita, wal·lisita, sinnerita, watanabeïta, simonita, manganoquadratita, smithita, trechmannita, aleksita, kochkarita, poubaïta, rucklidgeïta, babkinita, saddlebackita, tvalchrelidzeïta i mutnovskita.

## Formació i jaciments

Es troba en petites cavitats a la roca dolomítica. Només se n'ha trobat a la pedrera Lengenbach, a Fäld, a la comuna de Binn (Valais, Suïssa).

## Referències

* ↑ «Quadratite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 desembre 2016].
* 1 2 «Quadratite Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 2 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Imatge d'uns cristalls de quadratita
# Ferdinand von Lindemann

Ferdinand von Lindemann (Hannover, 12 d'abril de 1852 - Múnic, 6 de març de 1939) fou un matemàtic hannoverià, conegut per la demostració que el nombre π és un nombre transcendent, és a dir, que no és zero de cap polinomi amb coeficients racionals.

## Biografia

Lindemann va néixer el 12 d'abril de 1852 a Hannover, capital del Regne de Hannover. El seu pare, Ferdinand Lindemann, ensenyava Llengües Modernes al Gymnasium (escola per a estudiant excel·lents) de Hannover. La seva mare, Emilie Crusius, era la filla del director. La família es va mudar a Schwerin, on el jove Ferdinand va acudir a l'escola. Va estudiar matemàtiques en Göttingen, Erlangen, i Múnic.
En 1873, supervisat per Felix Klein, va obtenir el títol de Doctor, i per això, en 1877, va obtenir la plaça de professor a la Universitat de Friburg. La seva tesi va versar sobre geometria no euclidiana, i es va titular Über unendlich kleine Bewegungen und über Kraftsysteme bei allgemeiner projektivischer Massbestimmung.
Entre els anys 1883 i 1893 va ser professor en Königsberg. Se sap també que a les seves classes van assistir alumnes tan prestigiosos com David Hilbert i Hermann Minkowski.
Morí el 6 de març de 1939 a Múnic (Baviera).

## Prova de transcendència de $\pi$

En 1882, va publicar el resultat pel qual és més conegut, la transcendència de $\pi$. Els seus mètodes són semblants als que, nou anys abans, van permetre a Charles Hermite demostrar que el nombre e, la base dels logaritmes naturals, és transcendent. Anteriorment a la publicació de la demostració de Lindemann, se sabia que si $\pi$ era transcendent, llavors el clàssic problema grec de la quadratura del cercle no podia ser resolt. Aquesta demostració va ser el camí per la formulació del teorema de Lindemann-Weierstrass.

## Altres

Durant la seva etapa de professor a Königsberg, va ser el supervisor de la tesi doctoral de David Hilbert.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ferdinand von Lindemann» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Ceutrons

Els ceutrons (en llatí: Ceutrones o Centrones) eren un poble gal alpí que va controlar dos ports estratègics dels Alps, l'Alpis Poenina (coll del Gran Sant Bernat) i l'Alpis Graia (coll del Petit Sant Bernat).
La ciutat ceutrona va ser conquerida pels romans cap a l'any 47, sota el regnat de l'emperador Claudi, i portava el nom de Forum Claudii. La ciutat es va convertir aleshores en la capital de la província Alpes Graiae, també anomenada Ceutronia. Aquesta província romana s'estenia per la vall de Chamonix, la vall del Beaufort, la Tarentaise, des de Conflans.
La seva economia es basava en la ramaderia i l'explotació de mines de coure. Plini el Vell els situa prop dels Octodurenses (habitants d'Octodurus, avui Martigny, en realitat els Veragres. Claudi Ptolemeu els assigna les ciutats de Forum Claudii Centronum i Axima (avui Aime a la Tarentàsia) i un poble petit anomenat Ceutron.

## Vegeu també

* Alps de Graies
* Alps Penins

## Referències

* ↑ Henri Ménabréa, 1933, Histoire de la Savoie, Grasset, p.12
# Conrad el Roig

Conrad de Lorena , anomenat "el Roig" (? - 10 d'agost de 955), duc de Lotaríngia (945-953). Era fill de Werner, comte de Nahegau, Speyergau, i Wormsgau i la seva mare era filla de Conrad I d'Alemanya. El 941 va succeir al seu pare en els seus comtats i a més en el Niddagau. Es va casar amb Luitgarda († 953), filla del rei d'Otó I i el 945 va rebre el ducat de Lotaríngia i fou el quart membre de la família a portar un títol ducal

## Biografia

Va participar en l'aixecament encapçalat pel seu cunyat Liudolf de Suàbia contra l'emperador Otó I, que era el seu sogre. Després de ser derrotats, Otó li va arrabassar el ducat que fou donat a Bruno, arquebisbe de Colònia. Després de sotmetre's a l'autoritat de l'emperador, va dirigir les tropes que van derrotar els hongaresos a les proximitats del riu Lech, però va morir en el transcurs de la batalla de Lechfeld (955).
Va deixar un fill, Otó (949 † 1004), qui fou duc de Caríntia, i besavi de l'emperador Conrad II el Sàlic

## Teories sobre la seva mort

Es debat la causa real de la seva mort, ja que un cronista medieval, Widukind de Corvey, va deixar dit que una pluja de fletxes hauria acabat amb la vida de Conrad. No obstant això, la Crònica hongaresa assevera que després de culminada la batalla de Batalla de Lechfeld, els cabdills hongaresos Lehel, Bulcsú i Sud van ser capturats i portats davant Conrad el Roig. Un cop davant seu, Lehel hauria demanat com a última voluntat fer sonar la seva banya de batalla, i un cop prop de Conrad li donà un cop al cap i el va matar. Es debat actualment la causa real de la mort del duc.
# Cottus ricei

Cottus ricei és una espècie de peix d'aigua dolça pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

Fa 13,4 cm de llargària màxima (normalment, en fa 6). Probablement s'alimenta de crustacis planctònics i larves d'insectes aquàtics). La posta es produeix a final d'estiu o principi de tardor.

## Depredadors

Als Estats Units és depredat per Lota lota i Salvelinus namaycush.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima temperat del Canadà i dels Estats Units. Habita zones rocoses de rieres i rius ràpids. També es troba als llacs.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cottus ricei (Nelson, 1876) Spoonhead sculpin» (en anglès). FishBase.
* ↑ Scott, W.B. i E.J. Crossman, 1973. Freshwater fishes of Canada. Bull. Fish. Res. Board Can. 184:1-966.
* ↑ Hugg, D.O., 1996. MAPFISH georeferenced mapping database. Freshwater and estuarine fishes of North America. Life Science Software. Dennis O. i Steven Hugg, 1278 Turkey Point Road, Edgewater (Maryland), Estats Units.
* ↑ «Organisms Preying on Cottus ricei» (en anglès). FishBase.
* ↑ Jordan, D.S. i B.W. Evermann, 1898. The fishes of North and Middle America: a descriptive catalogue of the species of fish-like vertebrates found in the waters of North America, north of the isthmus of Panama. Part II. Bull. U.S. Nat. Mus. 47:1241-2183.
* ↑ Page, L.M. i B.M. Burr, 1991. A field guide to freshwater fishes of North America north of Mexico. Houghton Mifflin Company, Boston. 432 p.

## Bibliografia

* Kinziger, A.P., R.M. Wood i D.A. Neely, 2005. Molecular systematics of the genus Cottus (Scorpaeniformes: Cottidae). Copeia (2):303-311.
* McAllister, D.E., V. Legendre i J.G. Hunter, 1987. Liste de noms inuktitut (esquimaux), français, anglais et scientifiques des poissons marins du Canada arctique. Rapp. Manus. Can. Sci. Halieut. Aquat, 1932,106 p.