OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sangenaroïta

La sangenaroïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom de la mina San Genaro, al Perú, la seva localitat tipus.

## Característiques

La sangenaroïta és una sulfosal de fórmula química Ag₈(Sb$_{8-x}$As$_x$)S$_{Σ16}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural de Viena (Àustria), amb el número de catàleg: o 1090.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina San Genaro, situada al districte de Castrovirreyna, dins la província homònima (Huancavelica, Perú). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Sangenaroite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 març 2022].
# Orangina

Orangina és una marca de gasosa no alcohòlic francès, fet a partir de taronges i llimones. Pertany al grup Orangina Schweppes, propietari també del grup japonès Suntory.
Segons el lloc web anglès de la marca, «la fórmula exacta és un secret fortament guardat, però Orangina es compon d'una proporció elevada de suc i de polpa de taronja : la beguda es compon d'una unitat 12% de suc, i de 2% de polpa. » La celebritat de la marca ve en part de l'originalitat de la seva ampolla, en forma de taronja amb una superfície granulada, que mai no ha canviat des de la seva creació. La recepta de la beguda és diferent segons l'envàs en el qual és venut. Només la beguda venuda en ampolla de vidre manté la recepta original sense conservants (la conservació és assegurada per pasteurització), mentre que la venuda en els altres tipus d'envasos (ampolla de plàstic, llauna d'alumini) conté benzoat de sodi, sorbat de potassi i té una pressió carbonatada més important.

## Origen

A la fira de Marsella de 1936, Léon Beton (nadiu de Boufarik, Algèria) es va inspirar en la invenció d'un farmacèutic valencià, el doctor Trigo. Léon Beton va decidir adquirir la fórmula i la marca del producte del doctor Trigo, la Naranjina, que no era altra cosa que el Trinaranjus. Afegint aigua gasificada a la barreja, va començar a produir Naranjina (naranja significa "taronja" en espanyol), que poc després s'anomenaria «Orangina» (orange és "taronja" en francès). Aquest producte va tenir un ràpid èxit a Algèria, un mercat llavors en plena efervescència.
El 1951, el seu fill, Jean-Claude Beton, va crear a Boufarik la Compagnie Française des Produits Orangina (CFPO).

## Referències

* ↑ «The history of Orangina» (en anglès). Orangina.
* ↑ «Orangina: une histoire à rebondissement» (en francès). 20 Minutes, 10-09-2009.

## Enllaços externs

* Orangina - Lloc web oficial
# Charles-Marie Panneton

Charles-Marie Panneton (Montreal, 15 de juny de 1845 - Montreal, 3 de gener de 1890) fou un pianista, educador i compositor musical quebequès.
Panneton va assistir al "Collège de Joliette" i va rebre lliçons particulars de Paul Letondal a Mont-real. El 1864 el seu pare el va enviar a estudiar al Conservatori de Leipzig, però va tornar al Canadà al cap de només tres dies. Després va continuar la seva formació al "Conservatoire Royal de Musique et de Déclamation" amb Anton-François Marmontel i amb Camille-Marie Stamaty. Durant aquest temps va assistir a concerts i representacions de teatre, va viure la polèmica entorn a les òperes de Richard Wagner i va tenir accés als salons del compositor Gioacchino Rossini i del pintor Carolus Duran.
El 1874 va tornar al Canadà. La seva mala salut no li va permetre tenir una carrera musical esgotadora. Va ensenyar música a Mont-real i, per evitar els freds hiverns canadencs, a Denver del 1877 al 1881. Allà també va ser organista d'una església catòlica romana durant uns mesos el 1879. Des de 1881 va ensenyar a l'escola de les "Germanes de Ste-Anne a Lachine". Entre els seus estudiants figuraven Antonio Pratte, Joseph Saucier i Jean-Baptiste Denys.
Panneton era membre de la Societat d'Autors, compositors i editors de música (SACEM). Va compondre una peça de piano i la cançó patriòtica Rallions-nous (1874, text de Benjamin Sulte); tanmateix, les seves obres mai no van aparèixer en forma impresa. També va escriure un article per a "La Revue canadienne".

## Fonts

* The Canadian Encyclopedia - Charles-Marie Panneton
* Dictionary of Canadian Biography - Panneton, Charles-Marie
# Chuncheon

Chuncheon (en coreà: 춘천시, romanització revisada del coreà: chuncheonsi, llegiu: chuncho, literalment: àcid) és la capital de la província de Gangwon-do, al nord-oest de la república de Corea del Sud. Està situada al nord-oest de Seül, a uns 70 km. La seva àrea és de 1.116 km² i la seva població total és de 272.000 (2011).
A les fronteres de la ciutat hi ha diversos llacs, i entre els llacs hi ha petites illes. Al nord-oest corre el Riu Han.

## Administració

La ciutat de Chuncheon es divideix en 15 districtes (dong), 9 municipis (myeon) i 1 vila (EuP).

## Història

La ciutat va ser habitada fa prop de 1.000 anys per tribus que van arribar de lluny. L'any 637 la ciutat era anomenada Usooju. En el 757 va ser anomenada Saku i en el 940 Chunju (春 州) i des del 1413 porta el seu nom actual. El 1896 Chuncheon va esdevenir la capital de la província de Gangwon-do. La ciutat va ser destruïda en gran part durant la Guerra de Corea, però va ser construïda novament.

## Economia

Chuncheon és el centre del mercat de productes agrícoles de les terres circumdants. Els principals productes són l'arròs i la soja. Des de la dècada de 1960 la indústria lleugera ha esdevingut dominant. Després de l'enorme èxit de la TV drama Sonata d'hivern, la ciutat ha esdevingut destinació turística, que atrau visitants de tota l'Àsia oriental.

## Referències

* http://www.hansik.org/zh/restaurant/recommendRestaurantView.do?fboardId=1077 Arxivat 2012-04-02 a Wayback Machine.
* Chuncheon's Dakgalbi (spicy stir-fried chicken with vegetables), Tour2Korea.com,
* A promo page of Gangwon Drama Gallery, Chuncheon City, 2005
* Lake Soyang (Gangwon province)

## Enllaços externs

* Web oficial de Chuncheon Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Forn del Peneta

El Forn del Peneta fou un forn de teules i ceràmica del terme municipal de Monistrol de Calders, de la comarca del Moianès.
Està situat al sud-oest del poble de Monistrol de Calders, enlairat damunt seu al costat del Camí de Sant Pere Màrtir, a sota i al nord de les Roques de l'Oan. Fou forn de terrissa per a fer teules per a les cases del poble, i actualment, en desús, ha estat conservat al costat de la casa que construïren els successors en la propietat, que molts anys enrere havia estat de Cal Peneta, de la qual cosa ha conservat el nom.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* El Forn del Peneta en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Costell (Mendonk)

El costell de Mendonk es troba a l'antic municipi de Bèlgica de Mendonk (avui fusionat amb Gant) i va ser eregit probablement entre 1772 i 1778 durant l'episcopat del bisbe gantenc Govaart Geeraard van Eersel (1713-1778).
Com a simbol del poder feudal de l'antic règim, el costell probablement va ser desmuntat durant la revolució francesa. Va ser redescobert durant obres al cementiri de Mendonk el 1872 i després va ser reconstruït davant l'església del poble. El 1946 l'antic costell va ser llistat com a monument.
És un pal octogonal, eregit damunt dos esglaons octogonals, fets de calcari blau. El tot fa uns 4,40 metres d'alçada. Al cim és coronat amb l'escut del bisbe van Eersel, que com a bisbe de Gant (1772-1778) també era senyor de Mendonk. Al costat anterior es troba esculptat una fulla de pedra que servia per fixar els ferros per lligar els condemnats.

## Referències

* ↑ de Win, Paul «Gent rechtsarcheologisch bekeken: een snelinventari van het monumentale patrimonium» (pdf) (en neerlandès). Stadsarcheologie, 8, 3, pàg. 10-11. Arxivat de l'original el 2018-06-12. ISSN: 0771-4858 [Consulta: 11 juny 2018].
* ↑ Bogaert, Chris; Lanclus, Kathleen. «Schandpaal» (en neerlandès). Agentschap Onroerend Erfgoed, 2003. [Consulta: 8 juny 2018].
* ↑ Bogaert, C.; Lanclus, Kathleen; Verbeeck, M. Inventaris van het cultuurbezit in België, Architectuur, Stad Gent, Fusiegemeenten (en neerlandès). 4ND, 1983 (Bouwen door de eeuwen heen in Vlaanderen).
# Salvarani (equip ciclista)

L'equip Salvarani va ser un equip ciclista italià, de ciclisme en ruta que va competir de 1963 a 1972.
Va néixer com a successor de l'antic equip Ghigi. Al llarg dels deu anys d'existència va guanyar tres cops els Giro d'Itàlia, i un cop el Tour de França i la Volta a Espanya. Va competir també en ciclisme en pista i en ciclocròs. Va desaparèixer després de la temporada de 1972. Es considera l'èquip Bianchi-Campagnolo el seu continuador l'any següent.
A la seva plantilla ha tingut grans ciclistes com Vittorio Adorni, Felice Gimondi, Rudi Altig o Walter Godefroot, entre molts altres.

## Principals resultats

* Giro de Sardenya: Arnaldo Pambianco (1963), Vittorio Adorni (1964), Marino Basso (1972)
* Fletxa Brabançona: Arnaldo Pambianco (1964)
* Tour de Romandia: Vittorio Adorni (1965), Felice Gimondi (1969), Gianni Motta (1971)
* París-Roubaix: Felice Gimondi (1966)
* Volta a Llombardia: Felice Gimondi (1966)
* Tour de Flandes: Dino Zandegù (1967)
* Gran Premi de les Nacions: Felice Gimondi (1967, 1968)
* Milà-San Remo: Rudi Altig (1968)
* Giro de la Romanya: Felice Gimondi (1968), Dino Zandegù (1969), Pietro Guerra (1972)
* Tirrena-Adriàtica: Antoon Houbrechts (1970)
* Volta a Suïssa: Roberto Poggiali (1970)
* Giro de l'Emília: Gianni Motta (1971)
* Volta a Catalunya: Felice Gimondi (1972)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 10 participacions (1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972)
** 22 victòries d'etapa:
*** 2 el 1963: Franco Magnani, Arnaldo Pambianco
*** 3 el 1964: Vittorio Adorni (2), Vito Taccone
*** 3 el 1965: Vittorio Adorni (3)
*** 2 el 1966: Vittorio Adorni, Felice Gimondi
*** 2 el 1967: Dino Zandegù (2)
*** 2 el 1968: Felice Gimondi, Luciano Dalla Bona
*** 2 el 1970: Walter Godefroot, Dino Zandegù
*** 4 el 1971: Ercole Gualazzini, Felice Gimondi (2), Pietro Guerra
*** 2 el 1972: Marino Basso, Italo Zilioli
** 3 classificació finals:
*** Vittorio Adorni (1965)
*** Felice Gimondi (1967, 1969)
** 2 classificacions secundàries:
*** Classificació per equips: (1965)
*** Classificació per punts: Dino Zandegù (1967)
* Tour de França
** 6 participacions (1964, 1965, 1969, 1970, 1971, 1972)
** 10 victòries d'etapa:
*** 3 el 1965: Felice Gimondi (3)
*** 2 el 1969: Rudi Altig, Felice Gimondi
*** 3 el 1970: Walter Godefroot (2), Primo Mori
*** 1 el 1971: Pietro Guerra
*** 1 el 1972: Ercole Gualazzini
** 1 classificació finals:
*** Felice Gimondi (1965)
** 3 classificacions secundàries:
*** Premi de la combativitat: Felice Gimondi (1965)
*** Classificació per punts: Walter Godefroot (1970)
*** Classificació per equips: (1970)
* Volta a Espanya
** 2 participacions (1964, 1968)
** 6 victòries d'etapa:
*** 6 el 1968: Tommaso De Pra, Rudi Altig (2), Pietro Guerra, Wilfried Peffgen, Felice Gimondi
** 1 classificació finals:
*** Felice Gimondi (1968)
** 0 classificacions secundàries:

## Enllaços externs

* Plantilles a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Sanger (cràter)

Sanger és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 83,6 km de diàmetre. Porta el nom de Margaret Sanger (1883-1966), investigadora mèdica estatunidenca, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Sanger». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Regina Bruins

Regina Bruins (Leiderdorp, 7 d'octubre de 1986) és una ciclista neerlandesa que va ser professional del 2009 al 2012. Del seu palmarès destaca el Campionat nacional en contrarellotge de 2009.

## Palmarès

* 2007
** 1a a la Heuvelland Classic
* 2008
** Campiona dels Països Baixos en contrarellotge per equips
* 2009
** Campiona dels Països Baixos en contrarellotge
** Vencedora d'una etapa al Tour del Gran Mont-real
** 1a a l'Open de Suède Vårgårda TTT
* 2010
** 1a a la Kasseien Omloop Exloo
** 1a a l'Open de Suède Vårgårda TTT
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Fortí de Can Violí

El Fortí de Can Violí és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construcció de caràcter militar, de planta quadrada amb un punt rodó en un xamfrà, que van erigir les forces liberals establertes a Ripoll durant la primera carlina a fi de defensar la vila dels atacs carlins. Presenta tres murs fets amb pedra del país, i per la cara davantera hi ha la penya o roca viva que fa les funcions de mur. Els murs tenen una alçada aproximada d'1,65 m -1,85.

## Referències

* ↑ «Fortí de Can Violí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Chung Chil-sung

Chung Chil-sung (1897-1958), també coneguda amb el pseudònim de «Geumjuk», va ser una ballarina, feminista i activista per la independència de Corea.

## Biografia

Chung va néixer a la província de Daegu, una de les vint-i-tres províncies de la Dinastia Joseon. Fou matriculada a l'escola kisaeng, també coneguda com a Gyobang, quan tenia set anys, tot i que l'edat mitjana de les alumnes en aquell moment era de dotze anys.
Chung es va convertir en activista del Moviment primer de març, un moviment de resistència pacífica contra l'ocupació japonesa de Corea nascut el 1919.
Després d'estudiar al Japó, va tornar a Daegu per a establir l'Organització de Dones Josun (조선 여성 동우회), un grup d'agitació dedicat a l'alliberament de la dona que tenia el socialisme com a principal influència, juntament amb altres feministes coreanes com Ju Sea-Juk (주세 죽) i Heo Jong-suk.

## Referències

* ↑ 박, 정애 «3·1 독립운동 뛰어든 ‘사상기생’ 사회주의 운동가로 활동 (in Korean)». The Hankyoreh, 15-04-2002 [Consulta: 7 març 2015].
* ↑ 김, 희정 «< 대구.경북 근.현대인물사 . 38 > 정칠성 (in Korean)». , 23-12-1997 [Consulta: 7 març 2015].
* ↑ 김, 성동 «[현대사 아리랑조선부녀총동맹 부위원장 정칠성 (in Korean)]». The Kyunghyang Shinmun, 17-02-2009 [Consulta: 7 març 2015].
* ↑ 이, 미원 «[역사속의 영남사람들 .37 민족을 지켜낸 여성들(김락·남자현·정칠성) (in Korean)]». Yeongnamilbo, 07-09-2004 [Consulta: 7 març 2015].
# Sant Llorenç de Colldejou

Sant Llorenç de Colldejou és una església barroca de Colldejou (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres naus de planta rectangular coberta a dues aigües amb teula àrab. Les capelles laterals estan bastides entre alts contraforts que sostenen el pes de la volta de la nau central. Als peus hi ha una torre campanar de secció octogonal a la zona superior com la de Febró i la Mussara. La façana està arrebossada, encapçalada per un frontó triangular. L'interior està il·luminat per un òcul sobre la porta i finestres obertes entre els contraforts laterals. La porta, allindada i senzilla, porta damunt un arc de descàrrega.

## Història

A l'arc de damunt de la porta i al pany de ferro de la mateixa hi figura la data 1864, corresponent a una reforma de l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Sant Llorenç de Colldejou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «Sant Llorenç de Colldejou». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Màxim Victorí

Màxim Victorí, en llatí Maximus Victorinus, fou un escriptor romà del qual les dades personals són inexistent o confoses. Hi ha tendència a considerar-lo el mateix personatge que Gai Mari Victorí, pels títols i temes que tracta, però alguns erudits el consideren un personatge clarament diferenciat. Se'n conserven tres escrits.
Les obres, de curta extensió, són:
* De Re Grammatica
* De Carmine Heroico
* De Ratione Metrorum.
Els manuscrits conservats donen com a nom de l'autor Màxim Victorí.

## Referències

* ↑ 3.Maximus Victorinus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1259
# Oreophrynella cryptica

Oreophrynella cryptica és una espècie d'amfibi que viu a Veneçuela.

## Referències

* La Marca, E. & Señaris, C. 2004. Oreophrynella cryptica. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 12 d'abril del 2008.
# Fernande Albany

Fernande Albany (Lison, 22 de desembre de 1889 - 16è districte de París, 25 de novembre de 1966) nom artístic de Fernande Françoise Raoult és una actriu de teatre i cinema francesa.

## Biografia

Filla d'un criat i d'una costurera, Fernande Raoult es va traslladar a París on, sota el nom de Fernande Albany, va fer una carrera de teatre i cinema, en particular en curtmetratges dirigits per Georges Méliès.
Va morir als 76 anys a la seva casa parisenca de la rue Mirabeau el dia de Nadal de 1966, fou enterrada a la 94a divisió del cementiri del Père-Lachaise el 29 de desembre següent.
Fernande Albany havia estat casada amb els actors André Roanne l'octubre de 1917 i Charles Dechamps el novembre de 1925.

## Filmografia
### Pel·lícules mudes

* 1904 : Le Voyage à travers l'impossible de Georges Méliès: Madame Latrouille
* 1905 : Le Raid Paris-Monte Carlo en deux heures de Georges Méliès
* 1907 : Le Tunnel sous la Manche ou le Cauchemar franco-anglais de Georges Méliès
* 1907 : Pauvre John ou les Aventures d'un buveur de whisky de Georges Méliès
* 1907 : Le Mariage de Victorine de Georges Méliès: Victorine
* 1908 : Le Nouveau Seigneur du village de Georges Méliès: la mère
* 1908 : Photographie électrique à distance de Georges Méliès: la cliente
* 1908 : Les Patineurs de Georges Méliès: une patineuse
* 1908 : Épreuves ou les malheurs d'un savetier de Georges Méliès
* 1912 : À la conquête du pôle de Georges Méliès
* 1920 : Les Femmes collantes de Georges Monca

### Pel·lícules sonores

* 1931: Flagrant délit de Georges Tréville i Hanns Schwarz: Hortense
* 1934: N'épouse pas ta fille de Willy Rozier
* 1936 : Le Mort en fuite d'André Berthomieu: Olga Stéfany
* 1961 : Le Nain, teléfilm de Pierre Badel: Mary
* 1965 : Le Naïf amoureux, télefilm de Philippe Ducrest: Madame Rades
* 1967 : Par mesure de silence, telefilm de Philippe Ducrest: la concierge

## Teatre

* 1920 : L'alcôve de Marianne de Félix Gandéra, Théâtre de l'Athénée
* 1926: No, No, Nanette théâtre Mogador
* 1935 : Les fontaines lumineuses de Georges Berr i Louis Verneuil
* 1937 : Crépuscule du théâtre de Henri-René Lenormand, Théâtre du Vieux-Colombier, dirigida per: René Rocher

## Referències

* ↑ Acte de naissance numéro 13 (vue 254/357) avec mentions marginales des mariages et du décès. Archives départementales du Calvados en ligne état-civil de Lison, année 1889.
* ↑ Archives de Paris 16e, acte de décès numéro 1550, année 1966 (vue 5/28)
* ↑ Registre journalier d'inhumation de Paris Père-Lachaise de 1966, en date du 29 novembre (vue 10/31)
* ↑ Acte de mariage n° 614 (vue 5/31) avec mention marginale du divorce. Archives en ligne de la Ville de Paris, état-civil du 6e arrondissement, registre des mariages de 1917.
* ↑ Acte de mariage n° 1530 (vue 18/31). Archives en ligne de la Ville de Paris, état-civil du 9e arrondissement, registre des mariages de 1925.
* ↑ Le Ménestrel du 14 mai 1926
# Francisco Moliner Colomer

Francisco Moliner Colomer (Ribesalbes, 28 de setembre de 1942) és un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la IV i V Legislatures.
Diplomat en direcció d'empreses i militant del Partit Popular, a les eleccions municipals espanyoles de 1987 fou escollit regidor de l'ajuntament de Benicarló. Deixà el càrrec quan fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995 i 1999. Ha estat vicepresident de la Comissió d'Indústria, Comerç i Turisme de les Corts Valencianes (1995-1999).

## Referències

* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-07-01 a Wayback Machine. de la V Legislatura
* ↑ Ftixa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-07-01 a Wayback Machine., IV Legislatura
# Ciudad Valles (municipi)

Valles és un municipi de l'estat de San Luis Potosí. Ciudad Valles és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part sud de l'estat de San Luis Potosí. Limita al nord amb els municipis de Tamuín, al sud amb Aquismón, a l'oest amb Tamlajás i a l'est amb Narajo.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Valles Arxivat 2016-03-15 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
# Mélicourt

Mélicourt és un municipi francès situat al departament de l'Eure i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 91 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Mélicourt era de 91 persones. Hi havia 30 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 11 parelles sense fills, 11 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 49 habitatges, 33 eren l'habitatge principal de la família, 13 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 49 habitatges eren cases. Dels 33 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien tres cambres, 10 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Mélicourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 52 persones, 40 eren actives i 12 eren inactives. De les 40 persones actives 35 estaven ocupades (22 homes i 13 dones) i 6 estaven aturades (2 homes i 4 dones). De les 12 persones inactives 1 estava jubilada, 3 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Mélicourt hi havia 9 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 390 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Mélicourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Mélicourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.