OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grégory Baugé

Grégory Baugé (Maisons-Laffitte, 31 de gener de 1985) és un ciclista francès especialista en pista. Guanyador de quatre medalles olímpiques, també ha guanyat tretze medalles, nou d'elles d'or, en els Campionats del Món de ciclisme en pista.
L'any 2011 es va proclamar campió en velocitat individual i per equips, però va ser desqualificat al gener del 2012, per incomplir la normativa contra el dopatge.

## Palmarès

* 2002
** Campió del món júnior en Velocitat per equips (amb Mickaël Murat i François Pervis)
* 2003
** Campió d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Matthieu Mandard i François Pervis)
** Campió d'Europa júnior en Velocitat
* 2004
** Campió d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Matthieu Mandard i François Pervis)
* 2006
** Campió del món velocitat per equips (amb Arnaud Tournant i Mickaël Bourgain)
** Campió de França en velocitat per equips
* 2007
** Campió del món velocitat per equips (amb Arnaud Tournant i Mickaël Bourgain)
** Campió d'Europa sub-23 en Velocitat
** Campió d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Michaël D'Almeida i Didier Henriette)
** Campió de França en velocitat
** Campió de França en Keirin
* 2008
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Pequín en Velocitat per equips (amb Florian Rousseau i Kévin Sireau)
** Campió del món velocitat per equips (amb Kévin Sireau i Arnaud Tournant)
* 2009
** Campió del món velocitat
** Campió del món velocitat per equips (amb Kévin Sireau i Mickaël Bourgain)
** Campió de França en velocitat
* 2010
** Campió del món velocitat
* 2011
** Campió del món velocitat
** Campió del món velocitat per equips
** Campió de França en velocitat
* 2012
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Londres en Velocitat individual
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Londres en Velocitat per equips (amb Michaël D'Almeida i Kévin Sireau)
** Campió del món velocitat
* 2014
** Campió d'Europa en Velocitat individual
* 2015
** Campió del món en velocitat
** Campió del món en velocitat per equips (amb Kévin Sireau i Michaël D'Almeida)
* 2016
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en Velocitat per equips (amb Michaël D'Almeida i François Pervis)

### Resultats a la Copa del Món

* 2004-2005
** 1r a Sydney, en Velocitat per equips
* 2005-2006
** 1r a la Classificació general i a les proves de Sydney i Los Angeles, en Velocitat
** 1r a Los Angeles, en Velocitat per equips
* 2006-2007
** 1r a Los Angeles, en Velocitat
* 2007-2008
** 1r a Copenhaguen, en Velocitat per equips
* 2008-2009
** 1r a Pequín i Copenhaguen, en Velocitat
* 2010-2011
** 1r a Cali i Manchester, en Velocitat per equips
* 2014-2015
** 1r a Cali, en Velocitat per equips

## Referències

* ↑ El campeón mundial de velocidad, sancionado por incumplir normativa antidopaje

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Hel Merbaa

Hel Merbaa (àrab اهل مربع) és una comuna rural de la província de Fquih Ben Salah de la regió de Béni Mellal-Khénifra. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 12.025 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# H. G. Wells (cràter)

H. G. Wells és un cràter d'impacte lunar, localitzat a la cara oculta de la Lluna, darrere de la seua vora nord. Jeu al sud del cràter Millikan, i al nord-est de Cantor. Cap al sud-oest s'hi troba el petit cràter Tesla.
Aquesta gran formació de més de 100 km d'ample és notable per l'estat del seu anell exterior. Poc o gens roman de la seva vora, perquè ha estat erosionat per col·lisions posteriors. El cràter està envoltat per una multitud de valls i massissos, restes de la seva paret. El seu interior està marcat per una multitud de petits cràters.
El seu nom és un homenatge a l'escriptor de ciència-ficció britànic H. G. Wells.

## Cràters satèl·lit

Per les característiques de la síntesi de la convenció són identificades en mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter si està més prop d'H. G. Wells.
| Cràters satèl·lit | H. G. Wells Coordenades Diàmetre X 40° 42′ N, 122° 48′ E﻿ / ﻿40.7°N,122.8°E﻿ / 40.7; 122.8﻿ (H. G. Wells X) 114 km |

## Referències

* ↑ "H. G. Wells (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)

### Altres referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.
# Habsburg

«Habsburg» té aquests significats:
* Dinastia dels Habsburg, família de l'aristocràcia europea, ja que des de 1291 i fins a 1918 tingueren de forma ininterrompuda el poder en una gran extensió de territoris del continent
* Imperi Habsburg, països i províncies que van ser governats per la branca austríaca menor de la Casa d'Habsburg fins a 1780 i després per la branca successora Habsburg-Lorena fins al 1918
* Habsburg (Argòvia), petita localitat suïssa al cantó d'Argòvia
# Helena Castellà i Duran

Helena Castellà i Duran (Hostalric, 1989) és una politòloga i assessora de polítiques socials i drets humans al Parlament Europeu.
És llicenciada en Ciències Polítiques i de l'Administració per la Universitat Pompeu Fabra i màster en Polítiques Socials, Treball i Benestar per la Universitat Autònoma de Barcelona. Especialitzada en gènere, migracions, drets humans i extrema dreta, ha treballat com a tècnica i com a investigadora en diversos projectes socials. És membre de l'Observatori iQ i vocal de la junta de l'Institut de Drets Humans de Catalunya. El 2017 va publicar, amb la Fundació Josep Irla, l'informe «L'extrema dreta, un fenomen europeu».

## Referències

* ↑ «Helena Castellà, politòloga i assessora al Parlament Europeu». Betevé, 10-01-2019. [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «L'extrema dreta i els mitjans: obviar-la, qüestionar-la o comprar la seva agenda». TV3, 11-04-2019. [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «Els votants andalusos de Vox tenen un perfil similar a Podemos», 10-02-2019. [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «Helena Castellà Duran». CCCB. [Consulta: 26 maig 2020].
# Hans-Dieter Sues

Hans-Dieter Sues és un paleontòleg i conservador de paleontologia de vertebrats alemany del Museu Nacional d'Història Natural de la Smithsonian Institution a Washington.
# Habacuc

Habacuc (hebreu: חֲבַקּוּק‎ segurament de l'arrel חבק, habaq "abraçada") és el nom d'un profeta hebreu i del llibre de la Bíblia l'autoria del qual se li atribueix i que, segons els experts, es va escriure prop de l'any 612 aC, ja que Habacuc 1:6 es refereix al sorgiment dels caldeus com a potència internacional, la qual cosa es relaciona amb la caiguda de Nínive i la fi del poder d'Assíria. Aquesta referència significaria també que el llibre es va escriure abans del 605 aC. atès que no s'esmenta la primera invasió dels babilonis a Judea.

## Llibre d'Habacuc

La primera part del llibre d'Habacuc (1:1 a 2:4) exposa en un diàleg amb Jahvè, el drama dels poders humans, polítics i econòmics, ansiosos per conquerir pobles, territoris i riqueses i com a conseqüència les víctimes són tiranitzades, saquejades i massacrades. El profeta assumeix el càrrec de portaveu de les víctimes i clama per la redempció. Expressa la certesa de la intervenció de Jahvè en favor dels febles i ratifica que la visió profètica es complirà en una data concreta i, si és que triga, cal esperar-la, perquè segur que vindrà sense retard i el just viurà per la seva fidelitat (Habacuc 2:3-4)
La segona part (2.5 a 2:20) és una col·lecció de condemnes als explotadors, opressors i idòlatres. El rebuig al guany injust i a l'avarícia s'expressa en estil literari que prepara la tercera part (capítol 3), un càntic de gran bellesa a la salvació de Jahvè, l'elevada qualitat literària del qual ha fet pensar a diversos crítics que es tracta de l'obra d'un autor diferent al de les dues primeres parts.
De gran importància són també els Pesher Habakuk (Comentari d'Habacuc): es tracta d'un rotllo, que forma part dels manuscrits no bíblics de Qumran, en els quals es troben comentaris sobre els dos primers capítols de la profecia: els rotllos originals són conservats avui a la Universitat Hebrea de Jerusalem.
A la ciutat de Tuyserkan (Iran) es troba un mausoleu, el temple de Hayaghoogh - protegit pel patrimoni cultural de l'Iran - que es creu que seria d'Habacuc. Alliberat per Cir II el Gran Habacuc es va traslladar prop d'Ecbàtana: en aquesta zona va morir i va ser enterrat en el que avui és Tuyserkan a la regió de Hamadan.

## Culte

Habacuc és venerat com a sant per l'Església Catòlica. La seva festivitat es commemora del 2 de desembre.
Segons una tradició medieval, les restes del profeta Habacuc es trobarien a la catedral de Nocera Inferiore. Dietrich von Nieheim, mentre el papa Urbà VI és assetjat al castell del Parco de Nocera, descriu el territori de les ciutats referint-se a la presència a l'església de les restes del profeta.
| « | Es pot veure en els camps de l'església de Sant Prisco, que una vegada va ser una catedral que alberga les relíquies del profeta Habacuc | » |
| — Dietrich von Nieheim, De schismate libri III |||

## Bibliografia

* Mosquera, Fernando A. 1993: Habacuc. Comentario exegético explicativo. Asociación Misión Acción Internacional, Bogotà.- ISBN 958-9359-00-0
* Part d'aquest article pren com a referència l'Enciclopèdia Jueva de 1906, una obra que actualment es troba en domini públic.
# Hemigymnus fasciatus

Hemigymnus fasciatus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 80 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Moçambic i Tahití.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., 1986. Labridae. p. 683-706. In M.M. Smith and P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hemigrammus ulreyi

Hemigrammus ulreyi és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes, de la conca del riu Paraguai a Sud-amèrica.
Els adults poden assolir 4,4cm de llargària. a àrees de clima tropical entre 23 °C i 27 °C de temperatura.

## Referències

* ↑ «Hemigrammus ulreyi». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ Boulenger, G.A. «(Abstract of a report on a large collection of fishes formed by Dr. C. Ternetz in Matto Grosso and Paraguay, with descriptions of new species.)» (en anglès). Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London, (pt 3), 1895, pàg. 523-529.
* 1 2 Froese, Rainer; Casal, Christine Marie V. «Hemigrammus ulreyi (Boulenger, 1895)». FishBase.

## Bibliografia

* Bassleer, Gerald. The new illustrated guide to fish diseases in ornamental tropical and pond fish. 1a edició. Westmeerbeek: Bassleer Biofish, 2003, p. 232.
* López, Hugo Luis; Miquelarena, Amalia Maria; Menni, Roberto Carlos. «Lista comentada de los peces continentales de la Argentina». Universidad de La Plata. [Consulta: 17 març 2020].
# Hemileiocassis panjang

Hemileiocassis panjang és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Indonèsia.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Helen Maroulis

Helen Maroulis (19 de setembre del 1991) és una lluitadora greco-estatunidenca que competeix en la categoria de 55kg de dones. Va aconseguir la Medalla d'or en els mundials de 2015 a Las Vegas, Nevada i una altra medalla d'or als Jocs Panamericans de 2011 a Guadalajara, Mèxic.
Va participar representant als Estats Units els Jocs Olímpics d'estiu de 2016.

## Biografia

Helen Maroulis va néixer a Rockville, Maryland, filla de John i Paula Maroulis. Va estudiar al Magruder Institut durant tres anys i llavors es va inscriure al Marquette Institut de Marquette, Michigan, on es va unir al Centre d'Educació Olímpica de la Universitat de Michigan del Nord.

## Referències

* ↑ «Helen Maroulis to face Venezuela’s Marcia Andrades at Beat The Streets». The Open Mat, 04-05-2014. Arxivat de l'original el 8 de maig 2014. [Consulta: 7 maig 2014].
* ↑ Scott, Roxanna. «Wrestlers aiming for Rio Olympics spread cheer to sick children». USA Today, 28-12-2015. [Consulta: 13 març 2016].
* 1 2 «Athlete Bio: Helen Maroulis». TeamUSA.org. [Consulta: 7 maig 2014].

## Enllaços externs

* Helen Maroulis a TeamUSA.org
# Helen Mayo

Helen Mary Mayo (Adelaida, 1 d'octubre de 1878 - 13 de novembre de 1967) fou una metgessa i professora de medicina australiana.
Potser perquè el seu avi matern era un metge prominent, quan encara era petita Mayo ja volia ser metgessa, tot i que no havia conegut mai cap dona d'aquest ofici. Tot i així, el 1896 es matriculà a la Facultat d'Arts de la Universitat d'Adelaida, però el 1898 son pare li va permetre canviar-se a Medicina. Després de graduar-se, Mayo passà dos anys treballant en salut infantil a Anglaterra, Irlanda i l'Índia. El 1906 tornà a la seva ciutat natal per dedicar-se a la medicina privada i també al Women's and Children's Hospital i al Royal Adelaide Hospital. El 1909 participà en la fundació de la School for Mothers (Escola de Mares), on les mares rebien informació sobre salut infantil. Aquesta organització, que el 1927 esdevindria Mothers' and Babies' Health Association (Associació per la Salut de Mares i Nens), va acabar establint filials per tot l'estat d'Austràlia Meridional i integrà l'escola de preparació d'infermers en salut materna. Com que el Children's Hospital no atenia nens de menys de dos anys per evitar les infeccions creuades, el 1914 Mayo recaptà fons per construir un pavelló específic als terrenys de l'hospital però, com que li van rebutjar el projecte, cofundà un nou hospital per a nadons.
A part de la seva pràctica medical, Mayo participà en diverses altres organitzacions. Es va implicar força amb la Universitat d'Adelaida, i fou elegida membre del consell universitari entre 1914 i 1960 (fou la primera dona a Austràlia a ser elegida per a aquest càrrec). També fundà un club de dones a la universitat. A més, fundà l'Adelaide Lyceum Club, una organització de dones professionals. El 1935 Mayo fou condecorada com a Oficial de l'Ordre de l'Imperi Britànic «pels serveis en relació amb la salut materna i infantil a l'estat d'Austràlia Meridional».
A l'obituari, la revista Medical Journal of Australia atribuí l'èxit del sistema de salut infantil d'Austràlia Meridional als seus esforços.

## Referències

* ↑ Hicks; Leopold, Elisabeth. «Mayo, Helen Mary (1878–1967)». A: Australian National University. Australian Dictionary of Biography (en anglès). XX. MUP, 1986.
* 1 2 Mackinnon, Alison. The New Women – Adelaide's Early Women Graduates. Wakefield Press, 1986. ISBN 0-949268-43-7.
* 1 2 Covernton, John S. «Obituary – Helen Mary Mayo». The Medical Journal of Australia, 02-03-1968.
* ↑ The London Gazette: (suplement) no. 34166. p. 3610. 31/5/1935. Consulta: 19/3/2011.
# Hannah Eisendle

Hannah Eisendle (Viena, 4 de juliol de 1993) és una compositora, directora i pianista austríaca.

## Biografia

Va estudiar a la Universitat de Música i a les Arts Escèniques de Viena i es va perfeccionar a Hamburg. Aviat es va vincular al món del teatre treballant com assistent musical a la Neue Oper Wien i en l'espai més experimental de lOper rund um, col·laborant com a co-directora en els projectes infantils i juvenils del Theatre an der Wien i com a repetidora a la Kammeroper Wien. El perfil es completa amb el seu interès constant per la interpretació d'obres dels segles XX i XXI.
Hannah Eisendle divideix la seva activitat musical entre la composició, la direcció d'orquestra i el piano. Als seus estudis amb el professor Mark Stringer, s'hi afegeix el treball més individualitzat amb Marin Alsop, Cristian Măcelaru, Per Sigmund Thorp i Christian Ewald, a més de bones converses amb Simon Rattle i Barbara Hannigan. en le vessant com a directora ha tingut l'oportunitat de dirigir representacions de Els contes d'Hoffman i Orfeus als Inferns d'Jacques Offenbach i Diàleg de carmelites de Francis Poulenc.
En la seva feina com a compositora; a Eisendle li agrada aplegar diferents formes d'expressió artística i observar les mútues transformacions. Interaccionar allò visual i allò acústic, buscar relacions de temps i espai...és un fonament en les seves obres instrumentals i vocals, la música multimèdia, les pel·lícules experimentals, incloent-hi la cooperació amb altres directors, actors, ballarins, escriptors i científics.
Com a pianista, Hannah Eisendle està especialment interessada en la interpretació de composicions contemporànies i en la interpretació de les obres de compositors proscrits. Actua com a solista, músic de cambra, repetidora i acompanyant de lied. Les aparicions internacionals inclouen, p. el Palau de Belles Arts de la Ciutat de Mèxic, el Carnegy Hall i el Fòrum Cultural Austríac de Nova York.

## Fonts

* Fulletó del Palau de la Música Catalana del 18 de març de 2020, p. 11 i 12. BCN clàssics 21/22.
# Henrique Avancini

Henrique Avancini (Petrópolis, 30 de març de 1989) és un exciclista de la modalitat de cross-country olímpic i director esportiu brasiler. Va competir a la prova de XCO el 2016 a les Olimpíades representant la selecció brasilera. Actualment, és corredor de l'equip Cannondale Factory Racing i és un dels ciclistes amb més punts del rànquing UCI Mundial. Ha participat en diverses ocasions a la Absa Cape Epic, on va guanyar el pròleg i l'etapa 1 l'any 2017, i l'etapa 7 l'any 2016 de la mà del seu company d'equip Manuel Fumic.
L'agost de 2023, setmanes després d'aconseguir per segon cop el Campionat del món de ciclisme de muntanya en marató, va anunciar la seva retirada de l'esport professional. El fluminense va confirmar que continuaria al capdavant del seu equip junior Caloi Henrique Avancini Racing Team.

## Resultats destacats
### 2013

    Campionat Nacional XCO
    Campionat d'Amèrica XCO

### 2014

    Jocs de Sud-amèrica XCO
    Campionat Nacional XCO

### 2015

    Campionat d'Amèrica XCO
    Campionat Nacional XCO
    General "Cyprus Sunshine Cup"

### 2016

    Campionat Nacional XCO
    Etapa 7 Cape Epic
    Campionat d'Amèrica XCO

### 2017

    Cape Epic
       Prologue & Stage 1 Campionat d'Amèrica XCO
    Campionat Nacional XCO

### 2018

    Campionats del Món UCI XCM
    Campionat Nacional XCO

### Campionat Nacional XCO

    General UCI XCO World Cup
       Vallnord
       Les Gets
2020
    General UCI Ranking XCO
    Nové Město #2 UCI XCC World Cup
    Campionat Nacional XCO
    Campionat Nacional XCC
    Nové Město #2
2021
    Campionat Nacional XCO
    Campionat Nacional XCC
2022
    Campionat d'Amèrica XCO
    Campionat d'Amèrica XCC
    Campionat Nacional XCO
    Campionat Nacional XCC
    Brasil Ride Bahia - Stage Class 1
2023
    Campionat Nacional XCO
    Campionat Nacional XCC
    Campionats del Món UCI XCM

## Referències

* ↑ ESMTB.com. «Entrevista a Henrique Avancini: "mis relaciones con Schurter no son buenas, vemos el deporte de forma diferente"» (en castellà), 02-03-2020. [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ «Conoce a Henrique Avancini, el rider de MTB XC» (en castellà). [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ «Schurter pierde el trono, Henrique Avancini es el nuevo número 1 del Ranking UCI» (en castellà). [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ «La Cape Epic de Avancini y Fumic en un vídeo de 2 minutos» (en castellà). [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ Ruiz, Abel. «Henrique Avancini anuncia su retirada: "Mi camino como ciclista profesional ha llegado a su final"» (en castellà). Todo Mountain Bike, 23-08-2023. [Consulta: 23 agost 2023].