OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emmenagog

Les substàncies emmenagogues són aquells remeis que estimulen el flux de la sang a la zona pelviana i a l'úter; algunes estimulen la menstruació.
Tradicionalment, les dones utilitzaven plantes emmenagogues com el julivert i el gingebre per prevenir l'embaràs o bé per finiquitar-lo (plantes abortives). En altres casos, es feien servir emmenagogs per estimular el flux menstrual quan no hi havia menstruació per raons diferents de l'embaràs, com poden ser els trastorns hormonals o condicions com l'oligomenorrea (menstruació infreqüent o molt lleugera).

## Algunes espècies emmenagogues

* Corona de rei o Saxifraga Longifolia
* Llorer o Laurus nobilis

## Bibliografia

* Duran, Josefa. Diccionari de Plantes Medicinals: Seguit d'un Vocabulari Castellà-Català i d'un Repertori de Noms Botànics. Vol. 271 d'El Cangur. Barcelona: Edicions 62, 1998, p. 219. ISBN 9788429744842.
* Plantes aromàtiques i remeieres dels Països Catalans. Presència i Obra Social de la Caixa de Catalunya, abril de 2012.

## Referències

* ↑ «Emmenagog». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Emmenagogue Herbs» (en anglès). Living with Our Fertility: A Women's Guide to Synergistic Fertility Management, 1998-2014. Arxivat de l'original el 2017-10-19. [Consulta: 10 novembre 2014].
* ↑ Villar, Lluís; Pallach, Josep Maria «Estudis etnobotànics al Pirineu aragonès i les altres terres d'Osca». Seminaris D'Estudis Universitaris de la Institutció Catalana d'Història Natural, vol. 8, s.d., pàg. 47 [Consulta: de novembre 2014].
* ↑ Thibaut i Comalada, Eliana. Cuina medieval catalana: història, dietètica i cuina. Vol de El Cullerot. Barcelona: Cossetània Edicions, 2006, p. 85. ISBN 9788497912167.
# Escola d'Art d'Eivissa

Escola d'Art d'Eivissa (Eivissa, 1935) L'any 1935, el Ministeri d'Instrucció Pública autoritzà la creació de l'Escola d'Arts i Oficis Artístics d'Eivissa. Des de 1995) la seva seu està a can Sifre (Sant Jordi) i orgànicament depèn del departament d'Aprenentatge Permanent de la Conselleria d'Educació i Universitat del Govern de les Illes Balears
Actualment és un centre educatiu de titularitat pública que està situat al terme municipal de Sant Josep de sa Talaia, a l'Illa d'Eivissa. Té uns 200 alumnes repartits entre el batxillerat d'art i els Cicles Formatius d'Arts Plàstiques i Disseny de Forja, Ebenisteria, Moblament i Modelisme de la indumentaria.

## Història

La primera ubicació de l'Escola fou l'antic convent dels dominics (del 1935 al 1947), la segona a l'edifici de l'Avinguda Espanya núm.12. A partir del Decret de 24 de juliol de 1963 passà a anomenar-se Escola d'Arts Aplicades i Oficis Artístics.

## Directors

Tots els directors foren professors de l'Escola, per aquest motiu no els repetim a l'apartat de professors destacats, ni al d'alumnes.
* 1935-1936 Joan Torres Juan
* 1936 Bernat Novella
* 1938-1945 Josep Tarrés Palau
* 1945-1981 Josep Zornoza Bernabeu
* 1981-1983 Carloandrés López del Rey
* 1983-1987 Francesc Riera Bonet
* 1987-1988 Ricardo González Gil
* 1988-1991 Carmen Carretero Marco
* 1991-2008 Joan Josep Torres Riera.
* 2009-2019 Miguel Martínez Pérez
* 2019-2024 Marian Ferrer

## Professors destacats

* Ignacio Agudo Clará
* Antoni Pomar Juan
* Manuel Prieto
* Manel Ortí

## Alumnes destacats

* Adrian Rosa Hidalgo
* Vicent Calbet
* Antoni Cardona Cardona
* Elies Torres
* Anneliese Wit
* Marcos Tur Wit
* Aïda Miró
* Adrià Cardona
* Jaume Marí
* Javierens
* Untaltoni

## Referències

* ↑ «Conselleria d'educació i universitat del Govern de les Illes Balears». GOIB. [Consulta: 22 maig 2018].
* ↑ «Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera». Consell d'Eivissa. [Consulta: 22 maig 2018].
* ↑ Cirer Costa, Felip «L'Ateneu d'Eivissa». Diario de Ibiza, 09-07-2017.
* ↑ «Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera». Consell d'Eivissa, 2006. [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ Martínez, Noemí «La nueva directora de la Escola d'Arts confía en que el cambio a sa Coma mejore la situación.». Periódico de Ibiza, 06-09-2019.
* ↑ «Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera». Consell d'Eivissa, 2006. [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ «Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera». Consell d'Eivissa, 2006. [Consulta: 23 maig 2018].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Ermita de Santa Madrona (Móra d'Ebre)

La Santa Madrona és una ermita, protegida com a bé cultural d'interès local, a uns 7,5 quilòmetres al nord-oest del nucli urbà de la població de Móra d'Ebre (Ribera d'Ebre), pel camí de Sant Jeroni fins a l'ermita del mateix nom, la qual està situada al seu costat. És l'ermita de concentració de gairebé tota la comarca. És la que disposa de més espai i de més aigua. L'indret és de molta bellesa, és una clotada al recer de les cresteries de la Picossa i la Serra de Perles i del Xarcum. Presenta característiques barroques al púlpit, al cor i a les voltes. El dia 1 de maig se celebra la romeria a Santa Madrona.
La construcció està arrebossada i emblanquinada. Temple d'una sola nau amb contraforts i absis poligonal. La nau està coberta per una volta de canó decorada amb llunetes i dividida en quatre tramades per arcs torals de mig punt, sostinguts per una cornisa motllurada que recorre els murs laterals i la conca absidal. Sota cada arc hi ha una mènsula motllurada. L'absis presenta el mateix sistema de coberta que la nau i, en un dels laterals, hi ha la sagristia. Als peus del temple hi ha el cor, sostingut per una volta rebaixada i amb les escales d'accés d'un tram situades en perpendicular a l'estructura. La il·luminació interior es fa mitjançant petites finestres rectangulars obertes a l'interior de les llunetes. La porta d'accés està situada en un dels murs laterals i està coberta per un petit porxo amb la coberta de teula d'un sol vessant, obert mitjançant un arc carpanell i bastit entre dos contraforts. El portal és de mig punt adovellat. L'ermita està coronada per un esvelt campanar d'espadanya, amb una obertura rectangular per la campana i rematat per una creu. A l'interior del temple destaca el púlpit.

## Notes

* 1 2 3 4 «Ermita de Santa Madrona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Ermita de Santa Madrona». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ermita de Santa Magdalena de Garcia

Santa Magdalena és una ermita al terme municipal de Garcia (Ribera d'Ebre) protegida com a bé cultural d'interès local. El santuari està construït sota una roca que cobreix tota la construcció.
L'ermita es troba adossada entre dos cossos de dos nivells d'alçat i coberta plana, que es corresponen amb l'habitatge de l'ermità i l'ajuntament. El primer cos està obert a la planta baixa en arc rebaixat, a l'interior del qual hi ha una font que brolla de la roca i el portal d'accés de la capella, d'arc escarser arrebossat. A l'interior, consta d'una sola nau amb volta de canó dividida per arcs torals que descansen sobre pilastres. L'absis, de menor alçada que la nau, s'obre en arc de mig punt i consta d'un altar-retaule amb espai posterior a manera de deambulatori. En cadascun dels laterals hi ha un altar, un dedicat a Sant Antoni i l'altre a Santa Elena. Als peus del temple hi ha el cor, sostingut amb un arc rebaixat i delimitat amb barana de fusta. La il·luminació de la nau es fa a través de finestres apuntades situades a la façana lateral. A l'exterior, entre les finestres, hi ha grans contraforts, sobre els quals s'obren finestres d'arc rebaixat i rectangulars que ventilen l'espai sota coberta. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc.

## Història

De l'any 1783 s'han localitzat uns escrits que diuen que davant de l'ermita hi havia una font d'on naixia una heura. L'any 1835, quan van incendiar el monestir d'Escala Dei en temps d'Isabel II, també van incendiar aquesta ermita, que va ser refeta posteriorment. Tal com consta inscrit en una pedra lateral, va ser restaurada el 1944. Durant el període de 1987 al 1993 es van dur a terme un seguit de reformes com canviar trespols, la teulada, fer lavabos, barbacoes...

## Notes

* 1 2 3 «Ermita de Santa Magdalena de Garcia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Ermita de Santa Magdalena de Garcia». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cala de la Creu

La Creu és una cala rocosa a l'extrem nord-oest del nucli antic de la vila de l'Escala, a l'Alt Empordà, entre el Rec del Molí i la Platja de l'Escala, sota el puig i el barri del Pedró. Encarada a tramuntana s'hi varen bastir uns petits magatzems o barraques de pescadors i unes rampes per a avarar petites naus i per a l'embarcament. El nom prové d'una creu de terme ja desapareguda.

## Referències

* ↑ «Les cales de l'Escala». Camp d'Aprenentatge Empúries. Generalitat de Catalunya.
# Ermita de Santa Margarida (Sant Esteve de Palautordera)

Santa Margarida és una ermita al municipi de Sant Esteve de Palautordera (al Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Es tracta d'un edifici religiós de paredat, arrebossat i pintat. És de petites dimensions i de forma rectangular. Té una sola nau amb volta de canó. Hi ha una sagristia afegida a la nau. També té un cor senzill amb balustrada de fusta. La portada és quadrangular, a la llinda hi ha la data de construcció: 1739. Al damunt s'obre un ull de bou senzill. Corona la façana una espadanya senzilla amb un sol buit per a les campanes.

## Història

En el castell de Montclús hi havia una capella dedicada a Santa Margarida, que fou destruïda pel pas del temps, i se n'edificà una de nova a més d'un quilòmetre de distància vers el nord de la població, al peu de la carretera, al lloc anomenat antigament el camp de la Parellada. Aquesta capella fou dedicada a la mateixa santa Margarida.

## Referències

* 1 2 «Ermita de Santa Margarida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Campionat britànic de trial 1971

La temporada de 1971 del Campionat britànic de trial fou la 22a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. El calendari oficial constava de 10 proves puntuables, celebrades entre el 10 de gener i el 6 de novembre.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Gordon Farley | Montesa | 76 |
| 2 | Malcolm Rathmell | Bultaco | 76 |
| 3 | Martin Lampkin | Bultaco | 59 |
| 4 | Rob Edwards | Montesa | 54 |
| 5 | Alan Lampkin | Bultaco | 45 |
| 6 | Dave Thorpe | OSSA | 42 |
| 7 | Geoff Chandler | Bultaco | 40 |
| 8 | Mick Andrews | OSSA | 30 |
| 9 | Ian Haydon | Montesa | 30 |
| 10 | Rob Shepherd | Montesa | 21 |

## Referències

* «Great Britain - 1971» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 19 març 2023].
# Epididimita

L'epididimita és un mineral de la classe dels silicats. El seu nom prové del grec del grec επι (epi, a prop), i δίδνμος (didimos, bessó) referint-se a la relació dimòrfica amb l'eudidimita.

## Característiques

L'epididimita és un inosilicat de fórmula química Na₂Be₂Si₆O$_{15}$·H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic en forma de cristalls pseudohexagonals, tabulars en {001}, també allargats al llarg de [010], de fins a 6 cm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'epididimita pertany a «09.DG - Inosilicats amb 3 cadenes senzilles i múltiples periòdiques» juntament amb els següents minerals: bustamita, ferrobustamita, pectolita, serandita, wol·lastonita, wol·lastonita-1A, cascandita, plombierita, clinotobermorita, riversideïta, tobermorita, foshagita, jennita, paraumbita, umbita, sørensenita, xonotlita, hil·lebrandita, zorita, chivruaïta, haineaultita, eudidimita, elpidita, fenaksita, litidionita, manaksita, tinaksita, tokkoïta, senkevichita, canasita, fluorcanasita, miserita, frankamenita, charoïta, yuksporita i eveslogita.

## Formació i jaciments

L'epididimita és un mineral de fase tardana que es forma en pegmatites de nefelina i sienita. Va ser descoberta a la pegmatita Narssârssuk, a l'altiplà homònim, (Igaliku, Kujalleq, Groenlàndia). També ha estat descrita al Canadà, Dinamarca, els Estats Units, Malaui, Noruega, Portugal, Rússia i el Tajikistan.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: albita, egirina, eudialita, elpidita, neptunita, tugtupita, leucofanita, natrolita i analcima.

## Referències

* 1 2 3 «Epididymite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Epididymite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 1r juliol 2018].
# Can Bonet (Sant Climent de Llobregat)

Can Bonet és un mas a l'est del nucli de Sant Climent de Llobregat (el Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Es tracta d'una masia del terme de Sant Climent, formada per una planta basilical, el cos central destaca dels dos laterals i presenta el sostre a dues vessants, mentre el sostre dels laterals és d'una vessant. Galeria a la part superior d'arcs rebaixats.

## Història

Amb l'estudi de referències al camí Ral que es relacionen amb topònims de localització desconeguda, l'historiador Josep Capmany relaciona l'anomenat Mas Pasteller amb l'actual can Bonet, que era propietat d'en Vincenç Bonet. I fa menció també a l'esment a un camí públic al nord de les propietats d'en Bertomeu Bardina, topònim que encara es conserva avui i correspon al torrent que passa pel costat de Can Bonet, que està situat justament a la confluència entre el Torrent de Bardina i la Riera de Sant Climent.
L'antiga Masia Can Bonet fou enderrocada i en el seu lloc s'hi edificà un nou edifici conservant la fisonomia de l'antiga masia i convertint-se en restaurant i hotel.
Actualment, després del canvi de qualificació urbanística sofert, la Masia Can Bonet està cedida al municipi. Està situada una mica allunyada del centre del poble, al costat dels equipaments esportius més importants del municipi, la piscina i el poliesportiu. L'Ajuntament no ha pres cap decisió en relació a l'ús d'aquest edifici, després d'haver rebut diferents ofertes per a ubicar-hi una residència de gent gran i un centre de dia.

## Referències

* 1 2 «Rectoria de Sant Climent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «Can Bonet (Sant Climent de Llobregat)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Campmany, Josep. «Sant Climent de Llobregat a l'edat mitjana. Toponímia, camins principals i morfologia urbana, per Josep Campmany». II Trobada d'estudiosos i centres d'Estudis d'Eramprunyà. El camí ral, camins antics i altres temes. Centre d'Estudis de Gavà, 2009. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 5 setembre 2015].
* ↑ Fort i Gaudí, Jordi. «Masies i fonts de Sant Climent de Llobregat». A: Sant Climent de Llobregat. Sant Climent de Llobregat: Arxiu Marià, 1980, p. 187-189. ISBN 84-300-4987-8.
* ↑ Ajuntament de Sant Climent de Llobregat «EDICTE de l'Ajuntament de Sant Climent de Llobregat, de publicació de la modificació puntual del Pla general metropolita sector "Masia de Can Bonet"». DOGC (Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya), 21-12-2005 [Consulta: 6 setembre 2015].
* ↑ Ajuntament de Sant Climent de Llobregat «Cal Altisent: estudi de l'encaix i definició de les línies estratègiques». Diputació de Barcelona, 01-05-2015, pàg. 32. Arxivat de l'original el 3 de març 2016 [Consulta: 5 setembre 2015]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Vista general de Can Bonet el 1929 a MDC (Memòria Digital de Catalunya
# Epidèmia

Una malaltia epidèmica, epidèmia o pesta - terme d'ús arcaic- és una malaltia que apareix en nous casos en una població en un període amb una incidència que sobrepassa substancialment allò que és "normal", basant-se en l'experiència recent. Per tant, és una categoria una mica subjectiva i depèn de què és "allò que s'espera". Una epidèmia pot estar restringida a un lloc o focus limitat (un brot epidèmic), més general (una epidèmia) o fins i tot global (pandèmia). Com que es basa en "allò que s'espera" o es pensa, uns quants casos d'una malaltia molt rara com la ràbia pot ser classificada com a epidèmia, mentre que un gran nombre de casos d'una malaltia comuna (com un refredat) no sol ser tipificada com a tal. Malalties comunes que ocorren a un nivell constant però relativament alt en una determinada població són anomenats "endèmics". Exemples famosos d'epidèmia inclouen la pesta bubònica de l'Europa medieval, coneguda com la "Pesta Negra", la gran epidèmia de grip de 1918 o l'epidèmia (pandèmia) actual de sida/infecció per VIH.

## Vegeu també

* Llista d'epidèmies
* Epidemiologia

## Referències

* ↑ «pesta». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Hammond, Mitchell L. Epidemics and the Modern World. Toronto: University of Toronto Press, 2020. ISBN 9781487593735.
# Nannopterygius enthekiodon

Nannopterygius és un gènere d'ictiosaure oftalmosàurid que va viure al Juràssic superior (Kimmeridgià i Titonià). Les seves restes fòssils s'han trobat a Anglaterra i Alemanya.

## Referències

* ↑ Maisch MW, Matzke AT. 2000. The Ichthyosauria. Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde Serie B (Geologie und Paläontologie) 298: 1-159
# Nana de l'Ossa Menor

La Nana de l'Ossa Menor és una galàxia nana el·líptica que va ser descoberta per A.G. Wilson a l'Observatori Lowell el 1954. Es troba a la constel·lació de l'Ossa Menor, i és una galàxia satèl·lit de la Via Làctia. La galàxia està formada principalment d'estrelles velles de baixa metal·licitat i sembla que no hi ha nova formació d'estelles.

## Referències

* 1 2 «The observed properties of dwarf galaxies in and around the Local Group» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 05-06-2012, pàg. 4. DOI: 10.1088/0004-6256/144/1/4.
* ↑ «The Local Tully-Fisher relation for dwarf galaxies». Astronomical Journal, 2017, pàg. 6–6. DOI: 10.3847/1538-3881/153/1/6.
* ↑ Afirmat a: Third Reference Catalogue of Bright Galaxies, Version 9. Autor: Gérard de Vaucouleurs. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1991.
* 1 2 Kyle M. Cudworth «The absolute proper motion and a membership survey of the Sculptor dwarf spheroidal galaxy» (en anglès). Astronomical Journal, 1995, pàg. 2747–2756. DOI: 10.1086/117727.
* ↑ R. Brent Tully «Cosmicflows-3» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 03-08-2016, pàg. 50. DOI: 10.3847/0004-6256/152/2/50.
* 1 2 «Arcsecond Positions of UGC Galaxies». The Astrophysical Journal Supplement Series, 2, 01-12-1999, pàg. 409–412. DOI: 10.1086/313286.
* ↑ «Insights into pre-enrichment of star clusters and self-enrichment of dwarf galaxies from their intrinsic metallicity dispersions» (en anglès). Astronomical Journal, 6, 15-11-2012, pàg. 183. DOI: 10.1088/0004-6256/144/6/183.

## Enllaços externs

* The Ursa Minor Dwarf a WikiSky: DSS2, SDSS, GALEX, IRAS, Hydrogen α, X-Ray, Astrophoto, Sky Map, Articles i imatge (anglès)
Coordenades: 15$^h$ 09$^m$ 08,5$^s$; +67° 13′ 21″
# Espai T1

En topologia, un espai T$_1$ o de Fréchet es un cas particular d'espai topològic.

## Definició

Un espai topològic $E$ és $T_{1}$ si per a cada parella d'elements diferents $x$ i $y$ d'$E$ existeix un obert que conté $x$ i no $y$ i un obert que conté $y$ i no $x$. Noti's que no es necessari que aquests dos oberts siguin disjunts, cas en què estaríem parlant d'espais de Hausdorff o $T_{2}$).

## Propietats

Sigui $E$ un espai topològic. Són equivalents:
* $E$ és un espai $T_{1}$.
* $E$ és un espai $T_{0}$ i un espai $R_{0}$.
* Per a cada $x$ d'$E$, $\{x\}$ és tancat.
* Tot conjunt d'un únic punt és la intersecció dels seus entorns.
* Tot subconjunt d'$E$ és la intersecció dels seus entorns.
* Tot subconjunt finit d'$E$ és tancat.
* Tot subconjunt cofinit d'$E$ és obert.
* L'ultrafiltre principal d'$x$ convergeix només a $x$.
* Per a cada punt $x$ d'$E$ i tot subcojunt $S$ d'$E$, $x$ és un punt adherent de $S$ si i només si és un punt d'acumulació de $S$.
A més a més, la propietat de separació T$_1$ és hereditària, la qual cosa significa que els subespais d'un espai T$_1$ també són T$_1$.

## Nota i casos

* Sigui $(\mathbb {N} ,\tau )$, on $\tau =\{A\subset \mathbb {N} ;x\in A$ i $\mathbb {N} -A$ és finit$\$. Aleshores T es una estructura topològica sobre ℕ, anomenada estructura topològica cofinita que és T$_1$ però no T₂.
* Qualsevol espai T$_1$ finit és un espai topològic discret.
* Sigui $X=\{a,b,c\}$ i la topologia que consisteix dels subconjunts de X següents: $\emptyset$, $\{b\}$, $\{a,b\}$, $\{b,c\}$, $X$ no és T$_1$, ja que $\{b\}$ no és tancat.

### Teorema

Un espai topològic és T$_1$ si i només si cada punt és un conjunt tancat.

## Exemples

* La topologia cofinita sobre un conjunt infinit és T$_1$, però no és T₂.
* L'espai topològic de Sierpinski és T$_0$, però no és T$_1$.

## Referències

* ↑ Llopis, José L. «Propietats topològiques hereditàries» (en castellà). Matesfacil. ISSN: 2659-8442 [Consulta: 11 octubre 2019].
* ↑ Ayala y otros: "Elementos de topología general" ISBN 84-7829-006-0
* 1 2 Simmons: Introduction to Topology and Modern Analysis
* ↑ Llopis, José L. «Exemples i propietats dels espais topològics finits» (en castellà). Matesfacil. ISSN: 2659-8442 [Consulta: 11 octubre 2019].
* ↑ Llopis, José L. «Espai topològic de Fréchet T1» (en castellà). Matesfacil. ISSN: 2659-8442 [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ Sapiña, R. «Topología cofinita» (en castellano). Problemas y Ecuaciones. ISSN: 2659-9899 [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ Sapiña, R. «Espacio de Sierpinski» (en castellano). Problemas y Ecuaciones. ISSN: 2659-9899 [Consulta: 13 octubre 2019].

## Vegeu també

* Axioma de separació
* Espai de Kolmogórov (T$_0$)
* Espai de Hausdorff (T₂)

## Enllaços externs

* Propietats dels espais de Fréchet (castellà)
# Església de Santa Maria de Merlès

L'església de Santa Maria de Merlès és l'església parroquial de Santa Maria de Merlès (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església parroquial orientada a tramuntana; està coberta a doble vessant i té una gran austeritat. A la nau central s'hi obren capelles laterals i no té absis. Adossat al mur de ponent de l'església, al costat de la rectoria, hi ha el campanar, de planta quadrada i coronat per una balustrada. La façana principal té la porta d'arc de mig punt flanquejada per dues pilastres que aguanten una llinda amb un timpà triangular sense cap decoració; més amunt hi ha un ócul i un rellotge de sol i per sobre un rellotge d'esfera.

## Història

L'església parroquial de Santa Maria de Merlès fou consagrada l'any 893 i dins el seu terme incloïa parròquies, com les veïnes de Pinós. Els límits entre els bisbats de Vic i d'Urgell feren que al segle xi, el bisbe de Vic construís la nova església de Sant Martí de Merlès a l'altra banda de la riera d'aquest nom, límit natural d'ambdós bisbats i comtats. Al segle xvii fou bastida la nova església actual, pocs metres més avall de la primera església.

## Referències

* 1 2 «Església de Santa Maria de Merlès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].