OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miquel Aguilà i Barril

Miquel Aguilà i Barril (Balaguer, 28 de novembre de 1952) és un polític català del PSC, senador en la IV i V Legislatura i paer en cap de Balaguer del 1983 al 1991 i del 1995 al 2011.

## Biografia

És Diplomat en Magisteri per l'Escola de Formació del Professorat de Lleida. Mestre jubilat.
Abans de la legalització dels partits polítics en formà part de diversos, com són Convergència Socialista de Catalunya (CSC), un dels nuclis originaris del PSC-Congrés (Partit dels Socialistes de Catalunya-Congrés) i de l'actual Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC-PSOE). És membre del Consell Nacional del PSC i de l'Executiva de les Comarques de Lleida.
Fou elegit paer en cap de Balaguer després de les eleccions municipals espanyoles de 1983 amb els vots del PSC i Alianza Popular, enfront del candidat guanyador Gregori Gallego. Va ser reelegit a les de 1987. Regidor portaveu del Grup Municipal Socialista del 1991 al 1995 i reelegit paer en cap a les eleccions municipals espanyoles de 1995, 1999, 2003 i 2007. El 2011 perd les eleccions municipals i passa a ser regidor a l'oposició i president i portaveu del Grup Municipal Socialista fins al 2015.
Ha estat senador per Lleida la IV i V legislatures (1989-93 i 1993-96). Fou secretari primer de la Comissió d'Interior i Funció Pública del Senat d'Espanya.
Del 1989 al 2007 és diputat de la Diputació de Lleida, on ha estat portaveu del Grup Socialista. El 2007, fruit d'un pacte PSC-ERC esdevé vicepresident primer, essent president el republicà Jaume Gilabert, alcalde de Montgai i exdelegat de la Generalitat a Lleida.

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2015-06-14 a Wayback Machine. a socialistes.cat
* ↑ Fitxa del Senat
# Monchel-sur-Canche

Monchel-sur-Canche és un municipi francès situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 59 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Monchel-sur-Canche era de 59 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 36 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 35 habitatges eren cases. Dels 27 habitatges principals, 22 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 15 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Monchel-sur-Canche el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 37 persones, 27 eren actives i 10 eren inactives. De les 27 persones actives 26 estaven ocupades (13 homes i 13 dones) i 1 aturada (1 home). De les 10 persones inactives 3 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Monchel-sur-Canche hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Monchel-sur-Canche a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Monchel-sur-Canche a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Moncheaux

Moncheaux és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.417 habitants. Limita al nord-est amb Mons-en-Pévèle, a l'est amb Faumont, al sud-est amb Raimbeaucourt, al sud-oest amb Leforest i al nord-oest amb Thumeries.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.157 | 1.187 | 1.149 | 1.202 | 1.276 | 1.315 | 1.417 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Louis Lemaire | |
| 2008- | Jeannette Willocq | |
# Boophis solomaso

Boophis solomaso és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Boophis solomaso. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Boophis tasymena

Boophis tasymena és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Boophis tasymena. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Mnesithea

Mnesithea és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

(vegeu-ne una relació a Wikispecies)

## Sinònims

(Els gèneres marcats amb un asterisc (*) són sinònims probables) Aikinia Wall., Apogonia (Nutt.) E. Fourn., *Coelorachis Brongn., Cycloteria Stapf, nom. inval., Diperium Desv., *Hackelochloa Kuntze, *Heteropholis C. E. Hubb., *Ratzeburgia Kunth, Rytilix Raf. ex Hitchc., Thyridostachyum Nees.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 22.06.08». Arxivat de l'original el 2008-10-11. [Consulta: 22 juny 2008].
# Mnesímac

* Per a altres significats, vegeu «Mnesímac de Faselis».
Mnesímac (Mnesimachus, Μνησίμαχος) fou un poeta còmic grec de la comèdia mitjana, esmentat per Suides i Ateneu. Eudòxia Macrembolitissa el considera dins la nova comèdia.
Obres seves foren:
* Βούσιρις
* Δύσκολος
* Ἱπποτρόφος
* Φίλιππος
* Ἀλκμαίων
* Ἰσθμιονίκη
* Φαρμακοπώλη

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Molí de Sant Roc (Olot)

El molí de Sant Roc és una obra d'Olot protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El molí de Sant Roc és un dels més antics del municipi d'Olot. Disposa de planta baixa i dos pisos superiors, més els soterranis on hi estan ubicades les moles, el trull i altres eines necessàries a un molí fariner. Va ser bastit amb pedra volcànica i carreus ben tallats als cantoners. Té teulat a dues aigües, amb els vessants vers les façanes principals. El Molí de Sant Roc va resultar molt malmès durant l'aiguat de l'any 1940 i a partir d'aleshores es va encetar la remodelació de tota la façana.

## Història

Segons els propietaris del Molí de Sant Roc, l'any 1601, el notari d'Olot -el Senyor Bassols-, va donar permís per la construcció del canal que menaria les aigües del molí; aquest, es va iniciar primer, amb la fabricació de paper i més tard s'especialitzaria en cereals. El Molí de Sant Roc va estar en funcionament fins fa uns vint anys, moment en què va morir l'avi de la casa i cap dels seus fills va seguir amb l'ofici.

## Referències

* 1 2 «Molí de Sant Roc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Botxí de Somàlia

El botxí de Somàlia (Lanius somalicus) és un ocell de la família dels lànids (Laniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones àrides amb matolls espinosos de l'est de Sudan del Sud, Etiòpia (excepte el nord-oest), Somàlia i nord de Kenya.

## Referències

* ↑ «Botxí de Somàlia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 31/12/2022(català)
# Mongrassano

Mongrassano (albanès Mungrasana) és un municipi italià, dins de la província de Cosenza. L'any 2006 tenia 1.694 habitants. És un dels municipis on viu la comunitat arbëreshë, encara que no s'hi parla albanès des de fa un segle. Limita amb els municipis d'Acquappesa, Bisignano, Cervicati, Cerzeto, Fagnano Castello, Fuscaldo, Guardia Piemontese i San Marco Argentano.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Ferruccio Mariani | Centreesquerra |
# Molí d'en Sala

El Molí d'en Sala fou un molí i una masoveria del terme municipal de Monistrol de Calders, de la comarca del Moianès. És a l'esquerra de la riera de Sant Joan, a ponent de Rubió i a llevant de Saladic. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El conjunt està format per un edifici (l'antic molí, avui casa de segona residencia), una altra construcció annexa (es fa servir per a guardar eines), dues basses i els recs corresponents. En conjunt els edificis han estat molt reformats. Cal destacar, però, el canal de sortida d'aigua de l'antic molí cap a la riera que conserva encara la volta i arc de mig punt. La part que manté més la identitat és la de les dues basses i les respectives canalitzacions. La primera bassa es troba a uns 10 m sobre el nivell del riu. Des d'aquesta fins a la segona hi ha un desnivell de 3 m.
Aigües amunt del Molí d'en Sala hi ha la resclosa del Molí d'en Sala, construïda a darreries del segle xviii, simultàniament que el molí, on hi havia la capta d'aigües per a la bassa del molí. Actualment, la resclosa és un punt de bany per a estiuejants i visitants del poble.

## Història

La primera notícia del molí es remunta al 1192. En aquells moments era un molí del mas Sala Abadal. La seva funció de molí fariner va perdurar amb més o menys interrupcions fins un any o dos després de la darrera guerra civil. El molí aprofitava l'aigua, no gaire abundant, de la riera de Sant Joan. L'existència de dues basses permetia un rendiment major, ja que mentre utilitzaven una bassa per fer una farinada s'omplia l'altra. Una de les coses destacades del Molí d'en Sala és precisament la doble bassa, totes dues molt grans, que té al costat sud-oriental, ran del Camí de Monistrol de Calders al Coll.
Construït a darreries del segle xviii pels propietaris de la propera masia de la Sala de Sant Llogari, mantingué l'activitat de molta de blat fins als anys setanta del segle xx. Actualment es dedica al Turisme rural. Durant els primers anys dels 80, quan el molí estava en total desús, les basses foren utilitzades com a piscifactoria per a la cria de truites, però l'empresa fracassà.

## Referències

* 1 2 3 «Molí d'en Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2017].

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* Pàgina web del Molí d'en Sala (turisme rural) Arxivat 2009-10-03 a Wayback Machine.
# Monasterio de la Sierra

Monasterio de la Sierra és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la Comarca de la Sierra de la Demanda.
Es troba a 1.1591 msnm i té una superfície de 5,89 km²

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 |
| 41 | 39 | 39 | 43 | 45 | 43 | 46 | 46 | 48 | 47 | 46 | 48 | 46 | 47 | 48 | 46 | 42 | 44 | 44 | 43 | 40 | 42 | 39 |

## Referències

* ↑ Codi INE 223
* ↑ Instituto Geográfico Nacional, NOMENCLÁTOR GEOGRÁFICO DE MUNICIPIOS Y ENTIDADES DE POBLACIÓN.
* ↑ «Población, superficie y densidad por municipios.». Instituto Nacional de Estadística. Arxivat de l'original el 21 de setembre de 2013.
# Monasterio de Vega

Monasterio de Vega és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Carlos Gago | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Lorenzo Gago | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Victorino Martínez López | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Alfredo Martínez | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Pedro Martínez Gago | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Victorino Martínez López | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Victorino Martínez López | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Demografia

A la següent taula es mostra l'evolució del nombre d'habitants entre 1996 i 2006 segons dades de l'INE.
Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 87 | 89 | 88 | 105 | 114 | 108 | 104 | 107 | 102 | 101 |
# Brassac (desambiguació)

«Brassac» té aquests significats:
* Ciutat de Braçac, departament de Tarn i Garona (França)
* Ciutat de Braçac, departament de l'Arieja (França)
* Ciutat de Braçac, al departament del Tarn
* Ciutat de Brassac-les-Mines, departament de Puèi Domat (França)
* Cantó de Braçac, a la sotsprefectura de Castres, departament del Tarn (França)
* Senyoria de Brassac, senyoria feudal
# Morir a San Hilario

Morir a San Hilario (originalment en castellà, Morir en San Hilario) és una pel·lícula espanyola, dirigida per Laura Mañá el 2005, i protagonitzada per Juan Echanove, Lluís Homar, Ana Fernández. S'ha doblat al català.

## Sinopsi

San Hilario era un lloc de transició, ideal per a ser-hi enterrat, amb el seu esplèndid cementiri i l'habilitat dels veïns per a organitzar els millors sepelis. A San Hilario, la gent moria en pau i tranquil·litat. Cadascun dels seus habitants representa una actitud enfront de la mort, però ara, les presses i la modernitat han deixat al poble sense feina. L'arribada d'en Germán Cortés, un famós pintor i nou client que desitja morir al poble, és un fil d'esperança per als seus habitants que s'esforçaran per intentar remuntar el negoci. Però en Germán es mor abans d'arribar al poble, i en el seu lloc acullen, equivocats, a un pròfug de la justícia. Un gàngster amb el botí d'un robatori, que desitja passar uns dies amagat de la policia de la capital i que no desfà l'equívoc, de manera que assisteix, completament atònit, als preparatius del seu propi enterrament.

## Repartiment

* Lluís Homar com a 'Piernas' Germán
* Ana Fernández com a Esther
* Ferran Rañé com a Teodoro
* Ulises Dumont com a Mariano
* Juan Echanove com a Cura Antonio
* Eric Bonicatto com a Cándido
* Milton De La Canal com a Pablo
* Max Berliner com a Cayetano
* Rita Terranova com a Berta
* Damián Dreizik com a Horacio
* Carlos Bermejo com a Crater
* María Elina Ruas com a Rosita
* Guido D'Albo com a Fermín
* Andrés Zurita com a Alfredo

## Referències

* ↑ «Morir a San Hilario». ésAdir. [Consulta: 1r novembre 2022].

## Enllaços externs

* Morir a San Hilario a Goitaquèfanara.cat
# Municipi de Preiļi

El municipi de Preiļi (en letó: Preiļu novads) és un dels 110 municipis de Letònia, que es troba localitzat al sud-est del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Preiļi. A Preiļi se li va concedir els drets de ciutat des de 1928. El municipi va ser creat l'any 2000 després d'una reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Preiļi (ciutat)
* Aizkalnes pagasts (zona rural)
* Pelēču pagasts (zona rural)
* Preiļu pagasts (zona rural)
* Preiļu pagasts (zona rural)
* Saunas pagasts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 11.973 persones (2009). La superfície del municipi té uns 365,3 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 32,78 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Vēsture» (en letó). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 25 juny 2015].
* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 23 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 23 gener 2015].
# Municipi de Piteå

Piteå (en suec: Piteå kommun) és un municipi del Comtat de Norrbotten, al nord de Suècia. El seu centre administratiu està situat a Piteå.

## Localitats

Hi ha 14 localitats (o àrees urbanes) al Municipi de Piteå:
| # | Localitat | Població |
| 1 | Piteå | 22,650 |
| 2 | Bergsviken | 2,317 |
| 3 | Rosvik | 1,766 |
| 4 | Norrfjärden | 1,423 |
| 5 | Hortlax | 1,247 |
| 6 | Roknäs | 1,242 |
| 7 | Jävre | 572 |
| 8 | Lillpite | 454 |
| 9 | Böle | 418 |
| 10 | Hemmingsmark | 398 |
| 11 | Sjulsmark | 369 |
| 12 | Svensbyn | 362 |
| 13 | Blåsmark | 332 |
| 14 | Sikfors | 211 |
El centre administratiu és en negreta

## Agermanaments

El Municipi de Piteå manté una relació d'agermanament amb les següents localitats:
* Grindavík, Islàndia
* Kandalaksha, Rússia
* Saint Barthélemy (una col·lectivitat d'ultramar de França)

## Fills il·lustres

* Lina Andersson, esquiador
* Nicolai Dunger, artista
* Nils Edén, polític
* Tomas Holmström, jugador d'hoquei sobre gel
* Niklas Jonsson, esquiador
* Liza Marklund, escriptor
* Stefan Persson, jugador d'hoquei sobre gel
* Mikael Renberg, jugador d'hoquei sobre gel
* Daniel Solander, botànic
* Mattias Öhlund, jugador d'hoquei sobre gel

## Referències

* ↑ Estadístiques de Suècia del 31 de desembre del 2005

## Enllaços externs

* Municipi de Piteå – Lloc web oficial
# Molí d'Orriols (Castellar de n'Hug)

Molí d'Orriols és un molí fariner del municipi de Castellar de n'Hug (Berguedà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un molí fariner ubicat al costat d'una riu. És de planta quadrada amb coberta a dues aigües de teula àrab amb el carener perpendicular a la façana de llevant. Està estructurat en planta baixa i tres pisos superiors. Les obertures són de grans dimensions, allindanades i disposades de forma aleatòria, amb llindes monolítiques de grans dimensions. Al lateral hi ha un petit cos annex poc sobressortint, amb dos pisos d'alçada i murs arrebossats. A la planta baixa hi havia les instal·lacions del molí pròpiament dit, les moles, el carcau, el rodet, etc. i la resta era habitatge.

## Història

Construït a finals del s. XVII o principis del s. XVIII, és el primer molí fariner del riu Llobregat, prop del naixement a les fonts del Llobregat i també proper a l'antiga fàbrica, avui desapareguda. Es mantingué actiu fins als primers anys del s. XX.

## Referències

* 1 2 «Molí d'Orriols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Moros i Cristians de Sant Vicent del Raspeig

Les festes de Moros i cristians de Sant Vicent del Raspeig se celebren des del dimarts següent al diumenge de resurrecció fins al dimarts de la propera setmana, en honor del patró Sant Vicent Ferrer. Van ser declarades d'Interés Turístic Provincial el 2007.

## Història

Durant la setmana després de Setmana Santa se celebren les Festes Patronals i de Moros i Cristians en honor de Sant Vicent Ferrer a Sant Vicent del Raspeig. Les festes patronals són tan antigues com quasi la història de la població i el seu origen, pel que sembla, sorgeix de la devoció al sant valencià Sant Vicent Ferrer, que es creu que va predicar a principis del segle XV en l'aleshores lloc del Raspeig, espai que hui ocupa l'actual població.
L'any 1975, van participar per primera vegada a les festes patronals tres filades denominades Moros Nous, Moros Vells i Moros Zulús. Va ser l'inici d'una nova tradició al poble, a partir d'una celebració ja estesa per poblacions del voltant. La iniciativa va ser secundada i, a partir del segon any, sota la denominació de comparses, va incrementar-se el nombre d'aquestes associacions (Pirates, Contrabandistes, Cristians, Zíngars, Fills d'Àfrica, Maseros, Marroquins, Tuareg, Abassires, Nòmades, i Pacos), la majoria de les quals han perdurat.
El nombre de comparses va concloure amb la creació d'Estudiants, Visigots, Benimerins i Negres Cavall Boig (ja en la dècada de 1990), de manera que més de 2.000 persones participen en la desfilada.
Les festes es regeixen pels estatuts de la federació Unió de Comparses Ber-Llargues, entitat que representa totes les comparses i dirigeix la celebració dels actes (desfilades o entrades, ambaixades, etc.).
L'entrada cristiana és el dissabte i la mora, el diumenge.

## Comparses

A les festes de moros i cristians de Sant Vicent del Raspeig hi participen actualment al voltant de 3.000 festers, que es distribueixen entre 20 comparses, 10 cristianes i 10 mores.

### Bàndol moro

Pacos, Tuareg, Marroc's, Abbasires, Benimerins, Negres Filà Cavall Boig, Negres Zulús, Moros vells, Moros nous i Almoràvits.

### Bàndol cristià

Visigots, Àsturs, Cristians, Contrabandistes, Maseros, Nòmades, Cavallers Templers, Estudiants, Almogàvers i Navarresos.

## Referències

* ↑ «La Generalitat declara las fiestas de Moros y Cristianos de Interés Turístico Provincial» (en castellà). Información, 29-09-2007. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «FIESTAS EN SANT VICENTE DEL RASPEIG» (en castellà). [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «"Los Moros y Cristianos nacen porque las fiestas de 1974 eran elitistas"» (en castellà). Informació, 11-03-2010. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Fiestas de Moros y Cristianos» (en castellà). [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Las Fiestas Patronales y de Moros y Cristianos de San Vicente desde casa» (en castellà). El Periòdic, 14-04-2020. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Estatuto de la Federación: Unión de Comparsas de Moros y Cristianos “Ber-Largas”» (en castellà). Unió de Comparses de Moros i Cristians "Ber-Llargues", 2007. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Festes patronals i de Moros i Cristians» (en català). [Consulta: 26 abril 2020].