OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les aventures de Quentin Durward

Les aventures de Quentin Durward (original: Quentin Durward) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Richard Thorpe, estrenada el 1955 i doblada al català.

## Argument

El 1465, Quentin Durward, un arquer escocès, va al tribunal de França per posar-se al servei del rei Lluí XI, i per tal de presentar els seus respectes a Isabel, la comtessa de Marcroy a petició del seu oncle, amb qui aquest pensa casar-se. Isabel rebutja casar-se amb l'ancià i fuig a Borgonya.

## Repartiment

* Robert Taylor: Quentin Durward
* Kay Kendall: Isabelle, comtessa de Marcroy
* Robert Morley: Louis XI
* George Cole: Hayraddin
* Alec Clunes: Charles, duc de Bourgogne
* Duncan Lamont: Comte William de la Marck
* Laya Raki: la ballarina gitana
* Marius Goring: Comte Philippe de Creville
* Wilfrid Hyde-White: Amo Oliver
* Eric Pohlmann: Gluckmeister
* Harcourt Williams: el bisbe de Lieja
* Michael Goodliffe: Comte de Dunois
* John Carson: Duc d'Orleans

## Rebuda

"Quentin Durward", novel·la romàntica de Walter Scott ha estat convertida per la Metro-Goldwyn-Mayer en la història d'un escocès enviat pel seu oncle a la cort de Lluís IX de França, per casar-se amb una noble dama francesa. Les seves aventures, lluites amb espasa, donen un entreteniment segur. Sent com és una pel·lícula romàntica, no és estrany que el protagonista fos un actor acreditat i amb ganxo àmpliament contrastat, com era el cas de Robert Taylor. La bella és Kay Kendall, actriu avui pràcticament oblidada.

## Referències

* ↑ Les Aventures de Quentin Durward
* ↑ CROWTHER, BOSLEY. Quentin Durward (en anglès), 24 de novembre de 1955.

## Vegeu també

* Quentin Durward (sèrie de televisió)
# Il tigre

Il tigre (comercialitzada internacionalment com The Tiger and the Pussycat,) és una pel·lícula de comèdia italiana del 1978 dirigida per Dino Risi. Per la seva actuació, Vittorio Gassman va guanyar el Premi David di Donatello al millor actor; la pel·lícula també va guanyar el David di Donatello a la millor producció. També va guanyar una Conquilla de Plata al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1967.

## Argument

A Roma, el fill adolescent de Francesco Vincenzini intenta matar-se després que les seves afeccions siguin rebutjades per Carolina, una bella estudiant d'art.
Francesco decideix enfrontar-se a la jove i condemnar el que ha fet. En canvi, es deixa seduir per ella. Francesco està casat i recentment s'ha convertit en avi. La seva relació amb Carolina el fa sentir de nou jove, però comença a descuidar la seva família i la seva feina.
Decidit a fugir a París amb ella, Francesco escriu una carta de comiat a la seva dona i surt cap a l'estació de tren. A l'últim moment, té un presentiment i decideix tornar a casa, on Esperia fingeix que no va llegir la seva carta.

## Repartiment

* Vittorio Gassman: Francesco Vincenzini
* Ann-Margret: Carolina
* Eleanor Parker: Esperia Vincenzini
* Fiorenzo Fiorentini: Tazio
* Antonella Steni: Pinella
* Luigi Vannucchi: President
* Caterina Boratto: Delia
* Jaques Herlin: Monsignor
* Eleonora Brown: Luisella

## Llançament

La pel·lícula va fer la seva estrena nord-americana a la ciutat de Nova York el 20 de setembre de 1967 en un doble sessió amb la pel·lícula de Raquel Welch Spara forte, più forte, non capisco.

## Referències

* ↑ Enrico Giacovelli. La commedia all'italiana. Gremese Editore, 1995. ISBN 88-7605-873-7.
* 1 2 Enrico Lancia. I premi del cinema. Gremese Editore, 1998.
* ↑ Premis del 1967 al web del Festival de Sant Sebastià
* ↑ «Entertainment Events». The New York Times, 20-09-1967 [Consulta: 3 agost 2018].
# Volum (llibre)

Volum és el nom donat al llibre en tant que unitat física, sobretot quan cal distingir-lo del sentit més genèric de llibre com a ‘obra independent’, ‘obra de creació intel·lectual'.
Així, el llibre-obra coincideix sovint amb el llibre-objecte (volum); per exemple, un poemari complet publicat en un sol volum. Però un sol volum (unitat física de llibre) també pot incloure diverses obres; per exemple, un volum en què apareixen publicades conjuntament tres novel·les. D'altra banda, una sola obra independent pot ocupar diversos volums (unitats físiques de llibre); per exemple, una enciclopèdia en vint volums.
Volum és, doncs, un terme referit a l'estructura física del llibre. Cal distingir-lo del tom, que designa un tipus d'estructuració intel·lectual interna d'una obra (similarment a la part o al capítol).

## Bibliografia

* Carreras, Concepció; Martínez, Concepció; Rovira, Teresa. Organització d'una biblioteca: popular, escolar o infantil. 3a ed. Barcelona: Edicions 62, 1991. (Didàctiques; 10) ISBN 84-297-1631-9
* Dictionarium bibliothecarii practicum: ad usum internationalem in XXII linguis = The librarian's practical dictionary: in 22 languages = Wörterbuch des Bibliothekars: in 22 Sprachen. Herausg. von Dr. Zoltán Pipics. 7. Auflage. München: Dokumentation, 1977. ISBN 3-7940-4110-0
* Extracte del Reglament del Dipòsit Legal; Normes per a l'establiment del número d'ISBN; Normes per a la inscripció d'obres en el Registre de la Propietat Intel·lectual; Recomanacions per a la impressió dels fulls de portada i portadella. 2a ed. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura, 1987. ISBN 84-393-0812-4
* Martínez de Sousa, José. Diccionario de edición, tipografía y artes gráficas.Gijón: Trea, 2001. (Biblioteconomía y administración cultural; 46) ISBN 84-95178-96-6
* Pujol, Josep M.; Solà, Joan. Ortotipografia: manual de l'autor, l'autoeditor i el dissenyador gràfic. 2a ed., rev. Barcelona: Columna, 1995. ISBN 84-7809-632-9
* TERMCAT, Centre de Terminologia. Lèxic d'arts gràfiques i edició. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Departament d'Indústria i Energia, 1993. (La indústria a Catalunya) ISBN 84-393-2698-X
Viccionari
# Calaquendi

Els calaquendi (singular calaquende, ‘elfs de la llum’ en quenya, de kal- [‘brillar’] + Quendi [‘els que parlen', ‘els elfs']) és el nom que reben en el llibre El Silmaríl·lion, de l'escriptor britànic J. R. R. Tolkien part dels elfs, concretament els primers eldar que van arribar a les terres de l'Oest al principi de la Primera Edat del Sol i van albirar la llum dels Dos Arbres de Valinor, en oposició als moriquendi.
Els calaquendi són tots els vanyar i els noldor, els falmari i el rei Elwë. Posteriorment els noldor usarien el terme incloent també als síndar.
Aquest nom és sinònim d'amanyar fins a la fi de la Primera Edat. Però durant el seu exili a la Terra Mitjana els noldor van canviar el seu ús de les paraules calaquendi, moriquendi i úmanyar para no ofendre als síndar. De manera que el terme amanyar seguien utilitzant-lo per als mateixos grups que fins ara —vanyar, noldor i falmari—, però van deixar d'anomenar als síndar moriquendi i van passar a incloure'ls entre els calaquendi, encara que en realitat mai van estar a Aman. I des d'aquest moment els noldor van usar el terme úmanyar per tots els elfs de la Terra Mitjana que no fossin noldor, incloent als síndar i també als elfs avari. És a dir, que els calaquendi van passar a ser els amanyar més els sindar, els moriquendi van seguir sent els mateixos que abans excloent als síndar, i ara van incorporar als avari dins dels úmanyar (que venen a ser els mateixos que abans anomenaven moriquendi).
Hi ha diversos personatges famosos entre els elfs de la llum en l'obra de Tolkien. D'entre tots, els més destacats són els de la casa de Finwë, el fill major de la qual, Fëanor, va anar l'artífex dels Silmarils, les pedres lluminoses que van provocar l'exili dels noldor de la terra dels valar, i la seva guerra amb el primer senyor fosc, Morgoth.

## Vegeu també

* Moriquendi

## Referències

* ↑ Tolkien, J. R. R.. Christopher Tolkien. El Silmarillion. trad. Rubén Masera y Luis Domènech. Capellades: Minotauro, març de 1984. ISBN 84-450-7038-X.
* 1 2 Foster, Robert. «Calaquendi». A: Guía completa de la Tierra Media. il. John Howe, trad. Elías Sarhan. Barcelona: Minotauro, octubre de 2003. ISBN 978-84-450-7428-2.
* 1 2 Tolkien, J. R. R.. «Los quendi y los eldar». A: Christopher Tolkien. La Guerra de las Joyas. trad. Estela Gutiérrez Torres. Barcelona: Minotauro, mayo de 2002. ISBN 84-450-7304-4.
# Bergenia purpurascens

Bergenia purpurascens, és una espècie de planta del gènere Bergenia que pertany a la família de les Saxifragàcies. És una herbàcia perenne nadiua a l'Himàlaia oriental: Bhutan, Myanmar, Xina (Sichuan, Xizang Zizhiqu i Yunnan), Índia i Nepal.

## Taxonomia

Bergenia purpurascens va ser descrita per Engl. i publicat a Botanische Zeitung (Berlin) 26: 841. 1868.

### Sinonímia

* Bergenia purpurascens var. delavayi (Franch.) Engl. & Irmsch.
* Bergenia purpurascens f. delavayi (Franch.) Hand.-Mazz.
* Bergenia purpurascens var. macrantha (Franch.) Diels
* Bergenia purpurascens var. sessilis Cass.
* Saxifraga delavayi Franch.
* Saxifraga purpurascens Hook. f. & Thomson
* Saxifraga purpurascens var. macrantha Franch.

## Vegeu també

* Saxifragàcies

## Referències

* ↑ Bergenia purpurascens
* ↑ Àrea de distribució de Bergenia purpurascens
* ↑ «Bergenia purpurascens». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 21 octubre 2014].
* ↑ Bergenia purpurascens a The Plant List
* ↑ Bergenia purpurascens a Tropicos

## Bibliografia

* Flora of China Editorial Committee. 2001. Flora of China (Brassicaceae through Saxifragaceae). 8: 1–506. In C. Y. Wu, P. H. Raven & D. Y. Hong (editors) Fl. China. Science Press & Missouri Botanical Garden Press, Beijing & St. Louis.
# Hearts Adrift

Hearts Adrift és una pel·lícula muda de la Famous Players Film Company dirigida per Edwin S. Porter i protagonitzada per Mary Pickford. Basada en la història "As the Sparks Fly Upward" de Cyrus Townsend, es va estrenar el 10 de febrer de 1914. La pel·lícula actualment es considera perduda.

## Argument

Nina, una nena de dotze anys, és l'única supervivent del naufragi d'un vaixell espanyol. Viu durant cinc anys en una illa solitària del Mar del Sud amb un llop amansit com a única companyia. Un dia hi arriba John Graham, víctima de l'incendi del seu iot quan es trobava a la vora de l'illa. Després d'uns dies de feblesa segueix les passes de Nina i la troba. Ella s'espanta molt al principi i l'evita però una nit es produeix una erupció a l'illa i ella va al seu costat a la cerca de protecció. A poc a poc es fan amics. Sense saber que la seva dona ha estat rescatada i tornada a la civilització, John i Nina s'enamoren. Celebren una cerimònia matrimonial primitiva, i temps després Nina dona a llum a un nen. Malgrat tot, John no pot oblidar la seva antiga esposa. Un dia, arriba un vaixell a l'illa noliejat per la seva dona que durant anys ha estat buscant el seu marit. Es retroben de nou i Nina, veient la seva abraçada, corre desesperada fins a la vora del volcà de l'illa on, abraçant el seu nadó, salta dins la lava bullent.

## Fitxa tècnica

* Llengua original: muda
* Format: Blanc i negre - 35 mm — 1,37:1
* Llicencia: Domini públic

## Producció

La pel·lícula es va rodar als estudis de Los Angeles de la Famous Players Film Corporation. El film va ser un èxit de taquilla i arran d'aquest fet l'actriu Mary Pickford va demanar un major salari per a les següents pel·lícules, ja que la seva popularitat va augmentar considerablement.

## Repartiment

* Mary Pickford: Nina
* Harold Lockwood: Jack Graham

## Referències

* 1 2 3 «Mary Pickford in new role». Motography Vol XI, num 3, 07-02-1914, pàg. 100.
* ↑ «Hearts Adrift». silentera.com. [Consulta: 3 març 2013].
* ↑ «Pictures gems seen in New York. "Hearts Adrift"». Motography vol XI num 4, 21-02-1914, pàg. 130.
* ↑ Mary Pickford Rediscovered, Kevin Brownlow, p. 86

## Enllaços externs

* Hearts Adrift a SilentEra
# Marmosa de Falcón

La marmosa de Falcón (Marmosops cracens) és una espècie d'opòssum de la família dels didèlfids. És endèmica de Veneçuela.

## Referències

* ↑ Gardner, Alfred. Wilson, D. E. (ed.); Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a edició. Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005, p. 10. ISBN 0-801-88221-4.
* ↑ Weksler, M.; Patterson, B.; Bonvicino, C. Marmosops cracens. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Maria Elise Allman Marchant

Maria Elise Allman Marchant, també coneguda com Ella Allman-Marchant (Wellington, Nova Zelanda, 28 d'octubre de 1869 - 15 de novembre de 1919) va ser directora d'una escola de Nova Zelanda.
Una dels onze fills de John William Allman Marchant, que més tard es va convertir en agrimensor general de Nova Zelanda, va assistir a la Wellington Girls 'High School, on va ser directora el 1887. Mentre treballava a temps complet com a professora a Wellington, va estudiar fora del campus a través del Canterbury College i es va llicenciar el 1892 i va cursar el MA el 1894.
Va ser directora de l'Otago Girls 'High School des del 1895 fins al 1911. Va dimitir per dedicar-se a la causa de l'educació religiosa. Va treballar en aquest camp a Christchurch i va ser la directora en funcions de St John's Girls 'School a Invercargill en el moment de la seva mort sobtada el novembre de 1919.

## Referències

* ↑ Evening Post, 22 December 1920, pàg. 5.
* ↑ Southland Times, 17-11-1919, pàg. 5.
# Lexicó

El lexicó és la part de la ment humana que emmagatzema les peces lèxiques (estiguin compostes d'una sola paraula o d'expressions prefixades), segons el generativisme. El lexicó proveeix d'unitats al mòdul gramatical del llenguatge, que les combina d'acord amb les regles d'acceptabilitat de cada llengua per formar oracions i transformacions d'oracions (els enunciats efectivament pronunciats o escrits pel subjecte). Si el parlant és plurilingüe, el lexicó conté entrades en diversos idiomes, amb marques d'equivalència o traducció que fan possible l'ús de cada llengua segons la situació comunicativa. Per extensió, a vegades s'usa el terme lexicó com a sinònim de corpus d'una obra lexicogràfica o estudi.
# Irving Langmuir

Irving Langmuir (Nova York, EUA, 1881 - Falmouth, 1957) fou un físic i químic estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1932.

## Biografia

Va néixer el 31 de gener de 1881 a la ciutat de Nova York. Va estudiar física i química a la Universitat de Colúmbia, on es llicencià l'any 1903, i posteriorment a la Universitat de Göttingen, on es doctorà sota la supervisió de Walther Hermann Nernst l'any 1906. Des de l'any 1932 fins a la seva jubilació l'any 1950 fou director adjunt del laboratori de recerca de la General Electric Company.
Va morir el 16 d'agost de 1957 a la ciutat de Falmouth, situada a l'estat nord-americà de Massachusetts.

## Recerca científica

Va iniciar la seva recerca en el desenvolupament dels llums de tungstè, i descobrí l'alta lluminositat del filament d'aquest element químic envoltat d'un gas inert com l'argó. Aquest fou un pas molt important en el desenvolupament actual de la bombeta elèctrica.
Treballà així mateix en l'obtenció de buits extremants, ideant la bomba de condensació de mercuri, observant com els electrons emesos per un càtode incandescent en un recinte que es troba a pressió molt baixa es mantenen envoltant el càtode formant un núvol electrònic. Va poder comprovar com la càrrega negativa dels electrons impedia el flux de corrent elèctric, per la qual cosa inventà el radiotró i altres dispositius electrònics que, units al revestiment de tori dels filaments emissors, van contribuir a millorar la radiodifusió d'ona curta.
De les seves investigacions sobre la cinètica de les reaccions gasoses i, més especialment, de la velocitat d'absorció de les molècules dels gasos a baixes pressions, va deduir la isoterma d'absorció que duu el seu nom. Així mateix, treballà en l'aparell de descàrrega d'electrons i en la soldadura d'hidrogen atòmic.
El 1932, fou guardonat amb el Premi Nobel de Química per les seves investigacions en la química de superfície, en les que desenvolupava els estudis iniciats per Agnes Pockels.
Langmuir, juntament amb Gilbert Lewis, va desenvolupar una teoria sobre la interacció química i la valència basada en l'estructura de l'àtom, coneguda com a teoria de Langmuir-Lewis. La investigació de Langmuir en física de núvols el va conduir a l'estimulació artificial de la pluja.

## Enllaços externs

* «Irving Langmuir» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# ESTRACK

L'European Space Operations Centre (ESOC) opera un seguit d'estacions terrestres de seguiment per a l'Agència Espacial Europea (ESA) conegut com la xarxa European Space Tracking (ESTRACK). Les estacions donen suport a diverses naus de l'ESA i faciliten les comunicacions entre els operadors de terra i les sondes científiques com el XMM-Newton i la Mars Express. Altres xarxes semblants inclouen la Deep Space Network de la NASA (Estats Units), el Indian Deep Space Network, el Chinese Deep Space Network, i el Soviet Deep Space Network.

## Composició

Com a centre de control ESTRACK a l'ESOC, la xarxa consisteix en nou estacions de l'ESA i quatre més d'altres organitzacions. Aquestes estacions són:

### Estacions de l'ESA

* Estació de Nova Norcia (Austràlia)
* Estació de Perth (Austràlia)
* Estació de Redu (Bèlgica)
* Estació de Kourou (Guaiana Francesa)
* Estació de Cebreros (Espanya)
* Estació de Maspalomas (Gran Canària, Espanya)
* Estació de Villafranca (Espanya)
* Estació de Kiruna (Suècia)
* Santa Maria (Açores, Portugal)
* Estació de Malargüe, actualment en proves inicials a l'Argentina.

### Estacions cooperants

* Malindi (Kenya)
* Santiago (Xile)
* Estació de satèl·lits de Svalbard (Noruega)

## Antenes

Cada estació ESTRACK és diferent, donant suport a diverses missions, algunes comparint-les. La xarxa ESTRACK consisteix en almenys:
* Dos antenes de 35 metres de diàmetre (Nova Norcia i Cebreros), amb una tercera (Malargüe) en construcció.
* Set de 15 metres de diàmetre
* Una de 13 metres de diàmetre
* Una de 12 metres de diàmetre
* Una de 5,5 metres de diàmetre
* Sis antenes GPS-TDAF
També hi ha almenys onze antenes més petites amb mides de 9,3 a 2,5 metres. Les antenes són operades remotament a distància des del Centre de Control d'ESTRACK (ESTRACK Control Centre o ECC) ubicat a l'ESOC.
En el 17 de gener de 2008, l'estació de 5,5 metres en el Monte das Flores (Cim de les Flors), Santa Maria (Açores) va esdevenir l'última estació en unir-se al sistema ESTRACK. L'estació pot ser usada per rastrejar els llançaments dels Ariane i també és capaç de seguir els Vega i Soiuz, que aviat operaran a la base espacial de l'ESA a Kourou, Guaiana Francesa.
La construcció i posada en marxa d'una tercera antena de 35 metres s'està duent a terme en una zona a 30 km al sud de la ciutat de Malargüe a la província de Mendoza de l'Argentina. Ubicat a aproximadament 120 graus del parell d'antenes existents de 35 metres, podrà cobrir contínuament el cel en 360 graus per a missions a l'espai profund a principis de 2013.

## Vegeu també

* Centre Europeu de Recerca i Tecnologia Espacials (ESTEC)
* European Space Astronomy Centre (ESAC)
* European Centre for Space Applications and Telecommunications (ECSAT)

## Referències

* ↑ ESA - ESA Spacecraft Operations - Boosting capability: Santa Maria station to join ESTRACK
* ↑ «ESA to build its third deep space ground station in Argentina». ESA. [Consulta: 30 setembre 2010].

## Enllaços externs

* Lloc web de les Operacions de l'ESA
* Lloc web de l'ESA a ESTRACK, incloent enllaços a totes les estacions
Agència Espacial Europea :
# Henri Dutrochet

Henri Drutochet (Néons-sur-Creuse, 14 de novembre de 1776- París, 4 de febrer de 1847) va ser un botànic francès conegut sobretot per ser l'iniciador de la teoria cel·lular i per descobrir el procés de l'osmosi. El gènere de plantes Trochetia rep aquest nom en el seu honor.
La seva família era aristocràtica i a conseqüència de la Revolució francesa el seu pare emigrà a Anglaterra mentre Henri i la seva mare van romandre a França. Henri l'any 1799 va ingressar a l'Acadèmia Naval de Rochefort; però aviat deixà la carrera militar i es va retirar amb la seva mare a Charreau per a gestionar la finca agrícola familiar.
El 1802, començà a estudiar medicina a París; l'any 1808 ja era metge militar i participà en la campanya d'Espanya exercint de metge a Burgos on va contraure el tifus i es va retirar novament a Charreau.
Inspirat per la lectura de l'obra de Spallanzani, es va dedicar a estudiar les ciències naturals. Havent adquirit un microscopi es va interessar pels rotífers i l'heliotropisme de les plantes. Henri era partidari de la teoria del Vitalisme, identificà la vida en el moviment i la mort en el cessament del moviment:
Va fer la hipòtesi sobre l'existència de porus que permetrien la difusió de substàncies a través de la cèl·lula empeses pel corrent osmòtic La seva obra Recherches sur l'accroissement et la reproduction des végétaux, aparegué en les Mémoires du muséum d'histoire naturelle del 1821 li valgueren un preni de l'Académie française per la fisiologia experimental. El 1837 publicà les Mémoires pour servir a l'histoire anatomique et physiologique des végétaux et des animaux, un recull sobre la seva tasca en biologia.
Va tenir contacte amb els científics contemporanis seus (Georges Cuvier, Jean-Baptiste de Lamarck, Etienne Geoffroy Saint-Hilaire, etc.). Va ser escollit membre de l'Acadèmia Francesa de Ciències i membre de la Royal Horticultural Society a Londres.

## Notes

* ↑ Rufus M. Jones, «Vitalism». In: Dagobert D. Runes (ed), Dictionary of Philosophy, New York: Philosophical library, 1942;
* ↑ Recherches anatomiques et physiologiques sur la structure intime des animaux, p. 5 (on-line)
* ↑ «Les Membres de l'Académie des sciences depuis sa création (en 1666)». Arxivat de l'original el 2007-08-15. [Consulta: 25 febrer 2012].

## Bibliografia

* "René Joachim Henri Dutrochet (1776-1847)". Encyclopaedia Britannica, 1911. XI edizione, Vol 8 p. 736 Arxivat 2008-09-05 a Wayback Machine.
* Nezelof C 2003 Henri Dutrochet (1776-1847): an unheralded discoverer of the cell Ann Diagn Pathol doi:10.1016/S1092-9134(03)00075-3 PMID: 12913852

## Enllaços externs

* T. Schiller, Henri Dutrochet, Paris. 1975, A. Blanchard, p. 79 Arxivat 2009-02-26 a Wayback Machine. (francès)
# Marmosa de Creighton

La marmosa de Creighton (Marmosops creightoni) és una espècie d'opòssum coneguda únicament de la vall del riu Zongo al departament de la Paz (Bolívia), on viu en selves nebuloses andines, a altituds d'entre 1.300 i 3.000 metres.

## Referències

* ↑ Vargas, J.; Patterson, B. Marmosops creightoni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 22 març 2009.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :