OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Java Naming and Directory Interface

La Java Naming and Directory Interface (JNDI) que significa Interfície d'Anomenament i Directori de Java, és una API per proveir un servei de directori que permeti la descoberta i el lookup d'objectes a partir d'un nom. Com totes les APIs de Java que accedeixen a altres sistemes a través d'una interfície, JNDI és independent de la implementació sobre la qual corre. A més, especifica una Interfície Proveïdora de Servei (SPI) que permet que les implementacions de serveis de directori siguin endollades a l'entorn. Les implementacions poden fer ús del servidor, un fitxer pla o una base de dades; la tria la fa el venedor.

## Bases

L'API JNDI és usada per les APIs de RMI i Java EE per encarnar objectes en una xarxa. Jini té el seu propi servei d'encarnació i no usa l'API JNDI.
L'API aporta:
* un mecanisme per enllaçar un objecte i un nom
* una interfície per encarnar el directori, per poder fer queries generals
* una interfície d'event que permet als clients determinar quan les entrades de directori han estat modificades
* extensions LDAP per suportar les capacitats addicionals d'un servei LDAP
La porció SPI permet el suport per pràcticament qualsevol tipus d'anomenament o servei de directori, incloent-hi:
* LDAP
* DNS
* NIS
* RMI
* servei de noms de CORBA
* Sistema de fitxers
L'especificació JNDI va ser llençada per primer cop per Sun Microsystems el 10 de març de 1997. Des de 2006, l'actual versió és JNDI 1.2.

## Lookup bàsic

JNDI organitza els seus noms en una jerarquia. Un nom pot ser qualsevol string com ara "com.domini.ejb.ElBean". Un nom també pot ser un objecte que suporta la interfície Name, malgrat que un string és la forma més comuna d'anomenar un objecte. Un nom està enllaçat a un objecte del directori emmagatzemant o l'objecte o una referència a l'objecte al servei de directoi identificada pel seu nom. L'API JNDI defineix un context que especifica on fer el lookup d'un objecte. El context inicial és usat típicament com un punt de partida. En el cas més simple, un context inicial ha de ser creat usant la implemntació específica i els paràmetres exrra requerits per la implementació. El context inicial serà usat per fer el lookup d'un nom. El context inicial és anàleg al de l'arrel o el cap d'amunt d'un arbre de directoris d'un sistema de fitxers. El de sota és un exemple de creació d'un context inicial:
Un context és usat llavors per fer lookup de noms prèviament enllaçats al context. Per exemple:

## Cerca

Els atributs poden ser adjuntats per entrades especials anomenades directoris. Els directoris calen per poder habilitar cerques d'objectes pels seus atributs associats. Els directoris són un tipus de context, restringeixen l'espai de noms prou semblant a com ho fa una estructura de directori sobre un sistema de fitxers.

## Enllaços externs

* Pàgina JNDI de Sun
# Joan Josep Senent Moreno

Joan Josep Senent Moreno (València, 5 d'agost de 1945) és un professor universitari d'economia i empresa valencià, fill de Joan Josep Senent i Anaya i històric membre de les bases del valencianisme.
Al costat de son pare, va ser un dels responsables de diverses iniciatives culturals valencianistes durant les dècades de 1960 i 1970, destacant-ne la revista Gorg i la llibreria Tres i Quatre, on participà en el nucli fundador. Joan Senent va formar part, com son pare, de Lo Rat Penat, fins que fou expulsat amb Manuel Sanchis Guarner el 1975. El 1977 va ser president del Centre Excursionista de València, i va impulsar l'ecologisme a dins de l'organització. Durant la dècada de 1980, va participar en les tertúlies de l'Hotel Anglés.

## Galeria

* Entrevista a La Represa, juliol de 2016.

## Referències

* ↑ 3i4: irradiant cultura al servei d'una idea Arxivat 2016-09-13 a Wayback Machine. article de Xavier Aliaga del 10 de novembre de 2015
* 1 2 «Una lliçó de valencianisme en l'entrevista a Joan Senent a La Represa». La Veu del País Valencià, 02-07-2016.
* ↑ Entrevista a Joan Josep Senent Moreno a La Represa. (Min 44)
# Jacinta Balbela

Jacinta Balbela (castellà: Jacinta Balbela de Delgue) (Belén (Uruguai), 29 de setembre de 1919 - Montevideo, 26 d'octubre de 2007) va ser una magistrada uruguaiana, ministra del Tribunal Suprem de Justícia de l'Uruguai entre 1985 i 1989.

## Biografia

Llicenciada en dret el 1945, va ingressar al Poder Judicial el 1952 com a jutgessa de Pau del departament de Salto. El 1960 va ascendir a Jutgessa Lletrada en el mateix departament. El 1967 va passar a ser Jutgessa Lletrada a la ciutat de Las Piedras (departament de Canelones), i un any després va passar a ser Jutgessa en matèria penal a Montevideo.
El 1973 va ascendir al càrrec de ministra del Tribunal d'Apel·lacions en el Penal de 1r Torn, on va romandre durant dotze anys, passant a ser la ministra dels Tribunals d'Apel·lacions més antiga després d'Armando Tommasino, integrant del mateix tribunal.
Després de la restauració de la democràcia, el 15 de maig de 1985 va ser nomenada per l'Assemblea General com a ministra del Tribunal Suprem de Justícia, l'òrgan màxim del Poder Judicial uruguaià. Va ser la segona dona a ocupar un càrrec a dit cos, i la primera a fer-ho durant un període de govern democràtic. Va ocupar la Presidència de la Cort durant l'any 1987.
Durant el seu període en el càrrec li va correspondre fallar sobre un dels temes més discutits de la història recent de l'Uruguai, la Llei de Caducitat, oposant-se a la seva constitucionalitat.
Va cessar en el seu càrrec com a ministra de la Suprema Cort de Justícia el setembre de 1989, al complir els 70 anys, edat màxima establerta per la Constitució del país per a l'exercici de càrrecs judicials. Posteriorment, en la primera meitat de la dècada del 1990, es va exercir com codirectora de l'Institut Llatinoamericà de Prevenció del Delicte de les Nacions Unides (ILANUD), junt amb el destacat penalista argentí Eugenio Raúl Zaffaroni.
Va escriure nombrosos articles sobre temes jurídics, fonamentalment pel que fa a temes de dret penal, drets humans i dret de família.
Va morir el 2007. Les seves restes reposen al Cementiri del Nord de Montevideo.

## Publicacions

* Código de la Infancia y la Adolescencia, comentado y anotado (amb Ricardo Pérez Manrique)

## Bibliografia

* Revista Judicatura, número 46, agost de 2008, pàgines 5 -16.

## Referències

* ↑ «Obituario de Jacinta Balbela» (en castellà). La Red 21.

## Enllaços externs

* «Currículum vitae de Jacinta Balbela» (en castellà). Fundación Lolita Rubial.
* «Falleció la jurista Jacinta Balbela» (en castellà). El País [Uruguai], 27-10-2007. Arxivat de l'original el 2008-10-07 [Consulta: 14 març 2020].
* «Falleció la doctora Jacinta Balbela» (en castellà). La República (Uruguai), 27-10-2007.
# Jimmy Ellis (desambiguació)

Jimmy Ellis és el nom dels següents personatges:
* Jimmy Ellis (1959), pilot de motocròs nord-americà
* Jimmy Ellis (boxejador) (1940-2014), boxejador nord-americà
* Jimmy Ellis (cantant) (1937–2012), cantant de The Trammps
* Jimmy "Orion" Ellis (1945–1998), cantant nord-americà
* Jimmy "Preacher" Ellis (1935), músic nord-americà
# Joaquim Beltran Antonino

Joaquim Beltran Antonino (la Vall d'Uixó, 1948 - 27 d'agost de 1996), conegut també com Ximo Beltran, va ser un mestre i escriptor valencià.
El 1974 va prendre possessió del càrrec de Delegat Local de Cultura de la Vall d'Uixó.
La seua obra, escrita en català, engloba narrativa tradicional i literatura juvenil:
* Boira en Pipa i boira en el Castell… (1993), un conjunt d’anècdotes, llegendes i diverses històries relacionades amb la Vall d’Uixó.
* …Pica espart i fes cordell (1994), segona part de l’anterior obra.
* El llibre de la Vall, un quadern d'exercicis per a xiquets amb la finalitat de promoure l'ús del valencià i el coneixement de la cultura de la Vall d'Uixó, escrit amb la col·laboració dels seus alumnes i d'altres mestres de la localitat i editat per l’Ajuntament de la Vall d’Uixó.
* Un treball perillós (1997), obra pòstuma adreçada al públic infantil i juvenil, editada per Edicions Voramar i que suposa un «testimoni d’amistat» de l'editorial envers l’autor.
Es va celebrar un homenatge a Joaquim Beltran en la II Fira del llibre de la Vall d’Uixó l’any 2016.

## Referències

* ↑ Pérez, Ernesto «Tomó posesión el Delegado Local de Cultura del Movimiento D. Joaquín Beltrán Antonino» (en castellà). Mediterráneo, XXXVII, 18-01-1974 [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ Beltran, Joaquim. Un treball perillós. Picanya (València): Edicions Voramar, 1997, p. 107.
* ↑ «La Fira del Llibre cita a siete librerías en la Vall» (en castellà). El Periódico Mediterráneo, 16-04-2024. [Consulta: 3 gener 2022].
# Joaquín Sobrino Martínez

Joaquín Sobrino Martínez (Posada de Llanes, 22 de juny de 1982) és un ciclista espanyol professional del 2007 al 2016. Un cop retirat, ha passat a la direcció esportiva.

## Palmarès

* 2005
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Toledo
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Galícia
* 2008
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Navarra
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Mèxic
* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Castella i Lleó
* 2010
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
* 2012
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Algèria
** Vencedor d'una etapa a l'Okolo jižních Čech
* 2013
** Vencedor d'una etapa als Cinc anells de Moscou

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Joan Francesc Simon i Delitala

Joan Francesc Simon i Delitala (l'Alguer 1762 - 1819) fou un teòleg i bibliòfil alguerès. Estudià a Sàsser i Càller i el 1784 es doctorà en teologia. El 1787 fou nomenat abat de Sant Miquel de Salvenero i de Santa Maria de Cea, el 1790 protonotari apostòlic, el 1793 consultor canonista del rei Víctor Amadeu III de Sardenya i el 1794 director del Col·legi dels Nobles de Càller.
Treballà per la reforma política de Sardenya i després de la revolta sarda de 1793, el 1796 es va exiliar a l'Alguer i a Florència. El 1797 fou acollit pel bisbe d'Esglésies després que fos exculpat de jacobinisme. Es retirà a l'Alguer i deixà escrits més de 200 sonets en italià i una Descrizione della Grotta di Porto Conte inacabada.

## Referències

* ↑ «Joan Francesc Simon i Delitala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jordi Carbó i Ribas

Jordi Carbó i Ribas (Lloret de Mar, 1984) és un exjugador d'hoquei sobre patins català, format al Club Hoquei Lloret, i que jugà durant 7 temporades al Club Patí Vic. Ha sigut internacional amb la selecció estatal i amb la selecció catalana d'hoquei patins.

## Palmarès
### CP Vic

* 2 Copes del Rei / Copes espanyoles (2009 i 2010)
* 1 Supercopa espanyola (2009)

### Selecció catalana

* 3 Golden Cup (2004, 2005 i 2009)
* 1 Campionat d'Espanya Júnior (2004)

### Selecció espanyola

* 1 Campionat Món (sots-18) (2002)
* 1 Copa de les Nacions (2005)
* 2 Eurojúniors (2001 i 2002)
* 1 Copa Llatina sots-23 (2004)
# Jordi Carrasco Mallol

Jordi Carrasco Mallol (Manresa, 2 de març de 1975) és un nedador català retirat que va competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 2000.

## Referències

* ↑ «Jordi Carrasco Mallol». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 22 juliol 2012].
# Jordi Carreño i Padilla

Jordi Carreño i Padilla (Barcelona, 15 de maig de 1953) fou un futbolista català de les dècades de 1970 i 1980.

## Trajectòria

Arribà al FC Barcelona l'any 1972 procedent del CE Júpiter. Romangué al club durant vuit temporades, però mai fou titular indiscutible i en quatre d'aquestes temporades fou cedit a l'Hèrcules CF i al Burgos CF. Jugà 17 partits de lliga i marcà un gol amb el Barça, proclamant-se campió d'una lliga (1973-74) i una copa del Rei (1977-78). El 1980 fitxà pel RCD Espanyol, on jugà dues temporades un total de 35 partits de lliga en els quals marcà un gol. La primera temporada fou titular però la segona romangué majoritàriament a la banqueta. Retornà a l'Hèrcules CF a Segona Divisió on jugà dues noves temporades fins al 1984 i acabà la seva carrera al Lorca Deportiva el 1989.

## Referències

* ↑ «CARREÑO, RECIENTE FICHAJE DEL BARCELONA, OPTIMISTA». Mundo Deportivo, 15-06-1972. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «JORGE CARREÑO PADILLA». blaugranas.com. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «JORGE CARREÑO PADILLA». fuerzaperica.com. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «JORGE CARREÑO PADILLA». mihercules.com. Arxivat de l'original el 2021-05-17. [Consulta: 20 abril 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Jesse Douglas

Jesse Douglas (Nova York, 3 de juliol de 1897 - Nova York, 7 d'octubre de 1965) va ser un matemàtic nord-americà. Va néixer a Nova York i va assistir a la Universitat de Colúmbia entre 1920 i 1924. Va ser un dels guanyadors del primer lliurament de la Medalla Fields, atorgada el 1936. Se li va premiar per la resolució del problema de Plateau en 1930, que versa sobre si existeix una superfície minimal fitada per a una corba de Jordan. El problema, irresoluto des de 1769, quan Lagrange ho va plantejar, forma part del càlcul de variacions. Douglas també va contribuir significativament al problema invers del càlcul de variacions. El 1943 la Societat Nord-americana de Matemàtiques li va atorgar el Premi Bôcher.
Douglas va arribar a ser professor en el City College of New York (també conegut com a CCNY), on va ensenyar fins a la seva mort. En la seva estada en el CCNY només va oferir cursos de pregrau, estant a càrrec de la càtedra de Càlcul Avançat. Estudiants de segon any (i estudiants avançats de primer any) van tenir el privilegi de rebre la seva introducció a l'anàlisi real d'un guardonat amb la medalla Fields.

## Referències

* ↑ «Jesse Douglas» (en anglès). britànica. [Consulta: 2 setembre 2014].

## Bibliografia

* Gonzalo Pérez, Jesús «Jesse Douglas y el problema de Plateau» (en castellà). Gaceta de la Real Sociedad Matemática Española, Vol. 8, Num. 2, 2005, pàg. 453-469. ISSN: 1138-8927.
* Rassias, Themistocles M. The Problem of Plateau (en anglès). World Scientific, 1992. ISBN 981-02-0556-2.

## Enllaços externs

* Jesse Douglas al Mathematics Genealogy Project.
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Jesse Douglas» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Jerònim (poeta)

Jerònim (en llatí Hieronimus, en grec antic Ἱερώνυμος) fou un poeta grec autor d'una obra sobre poetes de la qual el cinquè llibre Περὶ κιθαρῳδῶν és mencionat per Ateneu de Naucratis, que també esmenta una altra obra de nom Περὶ τῶν τραγῳδοποιῶν, de la que en queden fragments. També el menciona Suides. Podria ser l'autor d'un comentari sobre l'obra Ἀσπὶς Ἡρακλέους (Escut d'Hèracles) d'Hesíode. Smith diu que era la mateixa persona que Jerònim de Rodes.

## Referències

* ↑ 3.Hieronymus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 459
# Josep Maria Aluja Pons

Josep Maria Aluja Pons (Reus, 1886 - 1976) va ser un metge i cirurgià català.
Fill del metge Antoni Aluja Miguel, estudià a l'Institut de Reus i es va llicenciar a la Facultat de Medicina de Barcelona. Es va formar com a cirurgià a la clínica del doctor Corachan, del qual en va ser ajudant i més tard cap d'un dels serveis de cirurgia. L'any 1930 es va traslladar a Reus on, el 1933 va muntar una clínica de cirurgia i traumatologia al carrer de Gaudí, a l'antic palau dels Boule, des d'on va introduir les, en aquell moment, modernes tècniques de cirurgia digestiva. A més d'atendre la clínica, era cirurgià general a l'Institut Pere Mata, on practicava també la neurocirurgia. Va ser un dels fundadors de l'Hemeroteca Mèdica, una associació que utilitzava unes sales de del Centre de Lectura, per reunir metges de Reus i de la comarca, i on es rebien subscripcions de revistes mèdiques europees i americanes, per tal de mantenir al dia els coneixements professionals. Aquesta associació publicava una revista: Acta Clínica de Hemeroteca Médica, on Josep Maria Aluja hi va fer diverses aportacions. També va ser un dels organitzadors de l'Associació d'Estudis Reusencs.

## Referències

* ↑ Aguadé Sans, Enric. "Metges en exercici a Reus entre 1900 i 1966". A: Col·legi Oficial de Metges de Tarragona: una història de cent anys (1898-1998). Tarragona: Facultat de Medicina. Universitat Rovira i Virgili, 1998. Pàg 118
* ↑ Amorós, Xavier. Temps estranys vol. II 1951-1960. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2002, p. 135. ISBN 8493232408.
# Joaquim Desvalls i de Sarriera

Joaquim Desvalls i de Sarriera (Barcelona, 1803 - Palma, 1883), vuitè marquès de Llupià i cinquè d'Alfarràs, fou regidor i tinent d'alcalde de Barcelona i senador del regne.

## Biografia

Fou un dels fundadors i el primer president, entre 1851 i 1860, de l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre. També fou el primer president de l'Acadèmia Provincial de Belles Arts de Barcelona. Membre de l'Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, on hi dirigí la secció d'agricultura.
Va promoure la reforma del palau de Barcelona, amb la creació d'una nova façana neoclassicista, i l'ampliació dels jardins del Laberint d'Horta, finca creada pel seu avi Joan Antoni Desvalls i d'Ardena.

## Referències

* ↑ «Els Desvalls i Catalunya». Centre Interpretació de la Finca de Viladellops [Consulta: 9 juny 2018].
* ↑ «DESVALLS Y SARRIERA, JOAQUÍN. MARQUÉS DE ALFARRAZ». Senado de España. [Consulta: 9 juny 2018].
* ↑ Bosch Planas, Josep «Els Desvalls: una família de l'alta noblesa catalana». Del Penedès, 30, 2014, pàg. 77-87.
* ↑ «Joaquim Desvalls i de Sarriera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Els Desvalls i Catalunya. Un llinatge noble català en l'història (tríptic). Finca Viladellops. Arxiu Nacional de Catalunya.
* ↑ Gutiérrez Medina, Mª Luisa «Los jardines del Laberinto de Horta, algo más que un jardín neoclásico». Pedralbes, 28, 2008, pàg. 677-690.
# Joaquina Bernuy y Valda

Joaquina Bernuy y Valda (Madrid, 2 de març de 1817-7 de febrer de 1858) va ser una aristòcrata i pianista espanyola.
Va néixer a Madrid el 2 de març de 1817, en una família noble. Era filla de Francisco de Bernuy y Valda i d'Ana de Valda y Teijeiro, marquesos de Valparaíso i comtes de Montealegre.
Estudià solfeig amb José Ordóñez Mayorito i piano amb el mestre Damián Viñals. Va actuar amb el piano als diversos concerts que organitzaven els seus pares a casa seva, on assistien les persones més notables de la capital, on es va sentir per primera vegada simfonies d'òperes com GuillaumeTell i Le Siège de Corinthe de Rossini. Bernuy hi demostrà una gran habilitat com a pianista, així com les seves germanes Carmen i Soledad, que també hi participaven.
En l'àmbit personal, va casar-se amb Bernabé Morcillo de la Cuesta, que la va sobreviure.
Va morir a Madrid el 7 de febrer de 1858.

## Referències

* 1 2 3 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 77.
* 1 2 Burgos, A. de. Blasón de España. Libro de oro de su nobleza (en castellà). Madrid: Imprenta de Don Pedro Montero, 1860, p. 179.
* ↑ Frontaura, C.; Ossorio, M. Diccionario biográfico internacional de escritores y artistas del siglo XIX (en castellà). vol. 1. Madrid: Imprenta y Librería de Miguel Guijarro, 1890, p. 288.
* ↑ «Providencias judiciales». Gaceta de Madrid, 04-06-1868, pàg. 13.
# Jim Delaney

Jim Delaney (Butte-Silver Bow, 1 de març de 1921 - Santa Rosa, 2 d'abril de 2012) va ser un atleta estatunidenc, especialista en el llançament de pes, que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va guanyar la medalla de plata en la prova del llançament de pes del programa d'atletisme. En aquests Jocs aconseguí el millor llançament de la seva carrera esportiva amb 16m 81 cm. En el seu palmarès també destaca el campionat de l'AAU de 1947 i 1948.
Durant la Segona Guerra Mundial va servir al Pacífic a la Marina dels Estats Units.

## Millors marques

* Llançament de pes. 16,81 metres (1948)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Jim Delaney». [Consulta: 16 juny 2023].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 16 juny 2023].
# Josep de Modona

Josep de Modona fou un eclesiàstic grec partidari de la unió en el concili de Florència el 1439, natural i bisbe de Modó.
Va escriure un llibre en defensa de la unió i contra Marc Eugènic, bisbe d'Efes, titulat Ἀπολογία εἰς τὸ γραμμάτιον κυρυῦ Μάρκου τοῦ Εὐγενικοῦ μητροπολίτον Ἐφέσου, Responsio ad Libellum Domini Marci Eugenici Metropolitae Ephesi. Un altre defensa del concili florentí la va publicar sota el nom de Ἰωάννου τοῦ Πρωτοϊερέως τοῦ Πλουσιαδηνοῦ Διάλεξις περὶ τῆς διαφορᾶς τῆς ὄυσης μέσον Γραικῶν καὶ Δατίνων ῎ετι τε καὶ περὶ τῆς ἱερᾶς καὶ ἁγίας συνόδου τῆς ἐν Φλωρεντία γενομένης, Joannis Archipresbyteri Plusiadeui Disceptatio de Differentiis inter Graecos et Latinos et de Sucrosancta Synodo Florentina.
Lleó Al·laci suposa que el seu nom original era Joan Plusiadè (Joannes Plusiadenus) i va agafar el de Josep en esdevenir bisbe de Modona, basat en el fet que l'obra Responsio ad Marcum Ephesinum, a la Biblioteca Ambrosiana de Milà porta el nom de Joannes Plusiadenus.

## Referències

* ↑ 13.Josephus of Methone a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 609
# José María Gil-Robles y Gil-Delgado

José María Gil-Robles y Gil-Delgado (Madrid, 17 de juny de 1935 - 13 de febrer de 2023) fou un advocat i polític espanyol, fill de José María Gil-Robles y Quiñones, el líder de la Confederació Espanyola de Dretes Autònomes (CEDA) durant la Segona República Espanyola, i germà d'Álvaro Gil-Robles y Gil-Delgado, que fou Defensor del Poble en els anys 1980.

## Biografia

José María va passar llarg temps exiliat a Estoril (Portugal), amb la seva família, a conseqüència de la Guerra Civil espanyola (1936-1939). Es llicencià en dret a la Universitat de Salamanca i fou professor de dret polític a la Universitat Complutense de 1959 a 1964. va col·laborar a la revista Cuadernos para el Diálogo.
Restaurada la democràcia a Espanya després de la mort de Francisco Franco Bahamonde el 1975, va passar a ser lletrat de les Corts Generals i, després, es va dedicar a l'activitat política dintre de la formació conservadora Aliança Popular, convertida més tard en el Partit Popular (PP). Escollit diputat al Parlament Europeu (eurodiputat) pel PP, en gener de 1997 es va convertir en president d'aquesta càmera, per a un mandat que abastava la segona meitat de la legislatura quinquennal 1994-1999. En 2014 va ingressar a la Reial Acadèmia de Ciències Econòmiques i Financeres.
Era vidu de Magdalena Casanueva Camins, neta del notari i polític espanyol Cándido Casanueva Gorjón.

## Referències

* ↑ «Muere José María Gil-Robles y Gil-Delgado, expresidente del Parlamento Europeo» (en castellà), 13-02-2023. [Consulta: 13 febrer 2023].
* ↑ Fitxa del Parlament Europeu
* ↑ Biografia al web de la RACEF
* ↑ Esquela de Magdalena Casanueva a l'ABC
* ↑ Esquela de la vídua de Cándido Casanueva a l'ABC
# Juan Antonio Escurra

Juan Antonio Escurra (Caraguatay, 6 de maig de 1859 - Villa Hayes, 24 d'agost de 1929) va ser un dels presidents del Paraguai que va governar al país entre els anys 1902 i 1904.
Nascut en Caraguatay, en el departament de Cordillera. Va estar casat amb Josefa M. Rojas, dona d'una tradicional família, qui més tard passaria a convertir-se en la primera dama de la nació. La seva família es va dedicar a la collita de cotó, blat de moro i fruites. Després de Uriarte i Egusquiza va ser el tercer president amb cognom basc.

## Primers anys

Va anar a escola primària a la seva ciutat natal, més tard es va dedicar al camp. En 1879, a l'edat de 20 anys, va ingressar a l'exèrcit sent aquest any soldat ras. Va obtenir importants ascensos. En 1891 va ser designant comandant militar de Misiones. Al maig de 1892 va ser sergent major, a més de comandant de les forces de cavalleria. El juliol del 1894 va ser ascendit a tinent coronel i el 24 d'agost de 1897 a coronel de la nació. El seu ascens més important va ser el d'Alferes de Cavalleria. Va ser partícip del cop que va enderrocar del poder a Emilio Aceval. Va tenir una important actuació en la revolta del 18 d'octubre de 1891, en la qual va defensar amb valor al govern que va estar constituït en aquells dies pel general Egusquiza.