OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nnedi Okorafor

Nnedimma Nkemdili Okorafor, també coneguda com a Nnedi Okorafor-Mbachu (Cincinnati, 8 d'abril de 1974), és una escriptora de gènere fantàstic, ciència-ficció i ficció especulativa. Okorafor és nascuda als Estats Units de pares nigerians d'ètnia Igbo. Els seus pares van anar-hi a estudiar però no van poder retornar per causa de la guerra civil nigeriana, també anomenada Guerra de Biafra (1967-1970).
En la seva narrativa barreja temàtiques típicament nord-americanes amb influències culturals de l'Àfrica occidental. Els seus llibres per a públic infantil i juvenil han estat reconeguts amb premis com el Wole Soyinka Prize for Literature in Africa per Zahrah the Windseeker l'any 2008, el Macmillan Writers Prize for Africa del 2007-2008 per Long Juju Man o el Carl Brandon Parallax Award al 2005.
Recentment ha rebut els més prestigiosos premis de literatura fantàstica en anglès, essent una de les poques persones que ha guanyat la tríada dels Premi Hugo, Premi Nebula, i el Premi Eisner.

## Obres

Amb el nom de Nnedi Okorafor-Mbachu ha publicat:
* Zahrah the Windseeker (2005, Houghton Mifflin Harcourt; paperback 2008, Graphia/Houghton Mifflin Harcourt)
* The Shadow Speaker (2007, Hyperion/Disney)
Com a Nnedi Okorafor:
* Long Juju Man (2009, Macmillan)
* Iridessa and the Fire-Bellied Dragon Frog (2011, Disney Books)
* Akata Witch (2011, Viking/Penguin)
* Who Fears Death (2010, DAW/Penguin), editat en català per Raig Verd el 2019: Qui tem la mort?, traducció de Blanca Busquets ISBN 9788417925000 i en castellà Quien teme a la muerte, traducció de Carla Bataller (2019, Crononauta) ISBN 9788494795893
* Kabu Kabu (2013, Prime Books)
* Laguna (Lagoon) (2014, Hodder & Stoughton Ltd.) (2015, Saga Press/Simon & Schuster)
* The Book of Phoenix (2015, DAW/Penguin/PRH) (prequel di Who Fears Death)
* Binti (2015, Tor.com)
* Binti 2: Home (2017, Tor.com)
* Binti 3: The Night Masquerade (2017, Tor.com)

## Guardons

* 2020: Premi Eisner al millor àlbum gràfic per LaGuardia.
* 2020: Premi Hugo al millor àlbum gràfic per LaGuardia.
* 2019: Premi Ignotus per Binti.
* 2016: Premis Nebula a la millor novel·la per Binti.
* 2016: Premi Hugo a la millor novel·la per Binti.
* 2012: Premi Carl Brandon a la millor novel·la per "Who Fears Death".
* 2011: Premi World Fantasy a la millor novel·la per "Who Fears Death".
* 2011: Finalista del premi James Tiptree Jr. per "Who Fears Death".
* 2008: Premi Carl Brandon a la millor novel·la per "The Shadow Speaker ".

## Referències

* ↑ Literary Wonderlands: A Journey Through the Greatest Fictional Worlds Ever Created. Running Press, 2016, p. 307–309. ISBN 978-0-316-54773-4 [Consulta: 11 juny 2019].
* ↑ Okorafor, Nnedi. Qui tem la mort. Traducció de Blanca Busquets. Barcelona: Raig Verd, 2019, p. 544. ISBN 978-84-17925-00-0.
# Nnamdi Oduamadi

Nnamdi Oduamadi més conegut com a Odu (Lagos, 17 d'octubre de 1990) és un davanter nigerià que actualment milita a les files de l'AC Milan. Ha fet el seu debut a la Serie A italiana el 18 de setembre del 2010 en un partit contra el Calcio Catania on va jugar alguns minuts. Ha estat internacional amb Nigèria a les categories inferiors (sub- 17 i sub-20).
# Nombre d'Atwood

El nombre Atwood (A) és un nombre adimensional en la dinàmica de fluids utilitzat en l'estudi de les inestabilitats hidrodinàmiques en els fluxos de densitat estratificada. Es tracta d'una proporció de densitat no dimensionada definida com a:
    $\mathrm {A} ={\frac {\rho _{1}-\rho _{2}}{\rho _{1}+\rho _{2}}}$
on
   * $\rho _{1}$ = densitat de fluid més pesat
   * $\rho _{2}$ = densitat de fluid més lleuger

## Camp d'aplicació

El nombre d'Atwood és un paràmetre important en l'estudi de la inestabilitat de Rayleigh-Taylor i la inestabilitat Richtmyer-Meshkov. En la inestabilitat de Rayleigh-Taylor, la distància de penetració de les bombolles de fluids pesats en el fluid lleuger és una funció de l'escala de temps d'acceleració, $\mathrm {A} gt^{2}$ on A és el nombre d'Atwood, g és l'acceleració gravitatòria i t és el temps.

## Referències

* ↑ Massey, Bernard Stanford. Measures in science and engineering: their expression, relation and interpretation (en anglès). Halsted Press, 1986. ISBN 978-0-85312-607-2.
* ↑ Glimm, J.; Grove, J. W.; Li, X.-L.; Oh, W.; Sharp, D. H. «A critical analysis of Rayleigh–Taylor growth rates». J. Comput. Phys., 169, 2, 2001, pàg. 652–677. Bibcode: 2001JCoPh.169..652G. DOI: 10.1006/jcph.2000.6590.
# Casa Enric Pérez

Casa Enric Pérez és una obra del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil com a habitatge aïllat de composició simètrica. Consta de planta baixa i pis. Com a element característic cal destacar el pòrtic d'entrada, amb clars elements i motius del renaixement italià. La coberta és de faldons amb teula àrab. Les obertures estan encerclades amb peces de terracota. A les cantonades hi ha un estuc carreuat.

## Referències

* ↑ «Casa Enric Pérez». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# North Dakota Heritage Center

El North Dakota Heritage Center, situat als terrenys del Capitoli Estatal de Dakota del Nord a Bismarck, és el museu oficial d'història de l'estat de Dakota del Nord. El museu, que fou obert en 1967 per l'Heritage Center Commission, és gestionat per la Societat Històrica de l'Estat de Dakota del Nord i compta amb exposicions permanents i temporals. El juny de 2008, el museu, que s'ha anomenat un "Hub of History", es va convertir en la llar d'un rar dinosaure momificat.

## Exhibicions permanents

* Corridor of Time, que representa com era la vida fa milions d'anys a Dakota del Nord.
* L'USS North Dakota i Nautical North Dakota, amb fotografies històriques i objectes associats amb el cuirassat USS North Dakota, aquesta exposició també inclou objectes i fotografies d'altres vaixells amb llaços amb Dakota del Nord.
* Els ocells de Dakota del Nord. Dakota del Nord és la llar de gairebé 200 espècies d'aus, i també acull milions d'aus migratòries cada any. Aquesta mostra va obrir l'1 de juliol de 2011.

## Referències

* ↑ «Center is Wonderful State Attic». The Forum, 28-10-2006. [Consulta: 16 juny 2008].
* ↑ «Dinosaur on Display». KXMB TV, 14-06-2008. Arxivat de l'original el 2008-06-15. [Consulta: 16 juny 2008].
* ↑ «Dinosaur Exhibit is Generous». The Bismarck Tribune, 13-06-2008. [Consulta: 16 juny 2008].

## Enllaços externs

* Web del North Dakota Heritage Center Arxivat 2009-04-23 a Wayback Machine.
* State Historical Society of North Dakota website
# Nicholas Varopoulos

Nicholas Theodore Varopoulos (grec: Νικόλαος Βαρόπουλος, Nikolaos Varopoulos, també Nicolas Varopoulos; nascut el 16 de juny de 1940) és un matemàtic grec, que treballa en l'anàlisi harmònica i especialment en l'anàlisi dels grups de Lie.
Varopoulos és fill del professor de matemàtiques de Tessalònica Theodore Varopoulos (1894–1957). Nicholas Varopoulos va rebre el seu doctorat el 1965 a la Universitat de Cambridge sota la direcció de John Hunter Williamson. Allí va ser el 1965 professor de matemàtiques. En el curs acadèmic 1966-1967 va estar a l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton, Nova Jersey. Varopoulos es va convertir en professor de la Universitat Pierre et Marie Curie (Universitat París VI).
El 1968 Varopoulos convertir en el primer receptor del Premi Salem. El 1990 va ser un orador convidat al Congrés Internacional de Matemàtics de Kyoto (Anàlisi i geometria en grups) el 1970 a Niça (Grups de funcions contínues en anàlisi harmònica). Els seus estudiants de doctorat inclouen Thomas William Körner i Laurent Saloff-Coste.

## Publicacions

* «Tensor analysis and harmonic analysis». Acta Mathematica, 119, 1, 1967, pàg. 51–112. DOI: 10.1007/bf02392079.
* with D. L. Salinger: «Convolutions of measures and sets of analyticity». Math. Scand., 25, 1969, pàg. 5–18. JSTOR: 24489805.
* «Groups of continuous functions in harmonic analysis». Acta Mathematica, 125, 1970, pàg. 109–152. DOI: 10.1007/BF02392332.
* «Sur le réunion de deux ensembles de Helson Sér. A–B». C. R. Acad. Sci. Paris, 271, 1970, pàg. 251–253.
* «Une remarque sur les ensembles de Helson». Duke Math. J., 43, 2, 1976, pàg. 387–390. DOI: 10.1215/s0012-7094-76-04334-9.
* «BMO functions and the ∂-equation». Pacific J. Math, 71, 1, 1977, pàg. 221–273.
* «A remark on functions of bounded mean oscillation and bounded harmonic functions. Addendum to "BMO functions and the ∂-equation".». Pacific J. Math., 74, 1, 1978, pàg. 257–259. DOI: 10.2140/pjm.1978.74.257.
* «Zeros of H$^p$ functions in several complex variables». Pacific J. Math, 88, 1, 1980, pàg. 189–246. DOI: 10.2140/pjm.1980.88.189.
* «A probabilistic proof of the Garnett-Jones theorem on BMO». Pacific J. Math., 90, 1, 1980, pàg. 201–221. DOI: 10.2140/pjm.1980.90.201.
* «Isoperimetric inequalities and Markov chains». J. Funct. Anal., 63, 2, 1985, pàg. 215-239. DOI: 10.1016/0022-1236(85)90086-2.
* with Laurent Saloff-Coste, Thierry Coulhon: Analysis and Geometry on Groups. Cambridge University Press, 1992

## Referències

* ↑ Nicholas Varopoulos al Mathematics Genealogy Project.
* ↑ «Review: Analysis and geometry on groups, by N. Th. Varopoulos et al.». Bull. London Math. Soc., 26, 6, 1994, pàg. 618–619. DOI: 10.1112/blms/26.6.618.

## Enllaços externs

* Nicholas Varopoulos al Mathematics Genealogy Project.
# Carlos Betancur Gómez

Carlos Alberto Betancur Gómez (Bolívar, Antioquia 13 d'octubre de 1989) és un ciclista colombià, professional des del 2011 fins al 2021.
Els bons resultats com a amateur, en què destaca la general de la Volta a Colòmbia sub-23 de 2009 i el Baby Giro de 2010 li van servir per aconseguir un contracte professional amb l'equip Acqua & Sapone el 2011. Aquell mateix any aconseguí la seva primera victòria com a professional al Giro de l'Emília, alhora que participa per primera vegada al Giro d'Itàlia. El bon paper realitzat durant el 2011 i 2012 li obriren les portes a un equip World Tour com l'AG2R La Mondiale pel 2013. La seva progressió quedà palesa amb la victòria a la general de la Classificació dels joves del Giro d'Itàlia de 2013, i la París-Niça de 2014 però després va mantenir èpoques de bones actuacions, però sobretot d'altres on no va rendir com s'esperava d'ell.

## Palmarès

* 2009
** 1r a la Volta a Colòmbia sub-23 i vencedor d'una etapa
** Medalla de plata al Campionat del món en ruta sub-23
* 2010
** 1r al Baby Giro i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Colòmbia sub-23
* 2011
** 1r al Giro de l'Emília
* 2012
** 1r al Trofeu Melinda
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
** Vencedor d'una etapa al Giro de Padània
* 2013
** 1r de la Classificació dels joves al Giro d'Itàlia
* 2014
** 1r a la París-Niça i vencedor de 2 etapes i de la classificació per joves
** 1r al Tour de l'Alt Var i vencedor d'una etapa
* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Castella i Lleó
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
* 2019
** 1r a la Klasika Primavera

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2011. 59è de la classificació general
* 2013. 5è de la classificació general. 1r de la Classificació dels joves
* 2015. 20è de la classificació general
* 2016. Abandona (19a etapa)
* 2018. 15è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2013. 126è de la classificació general
* 2014. 158è de la classificació general
* 2017. No surt (7a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2017. 18è de la classificació general

## Referències

* ↑ El colombiano Betancourt gana el Giro de Emilia eldiariomontanes.es
* ↑ Benson, Daniel «Nibali wins 2013 Giro d'Italia». cyclingnews.com, 26-05-2013 [Consulta: 27 maig 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Nèctar (desambiguació)

«Nèctar» té aquests significats:
* Botànica: Líquid ric en sucres produït pels nectaris de les plantes. Vegeu Nèctar
* Mitologia: Beguda dels déus segons la Mitologia Grega. Vegeu Nèctar (mitologia)
* Alimentació: Beguda a base de sucs de fruites amb polpa, aigua i sucre. Vegeu Nèctar (beguda)
# Norai

En l'argot mariner, el terme norai s'utilitza per fer referència a un tipus concret d'element d'amarratge en terra que permet fixar l'embarcació.
Rep també el nom de bol·lard (de l'anglès bollard).
Les gasses dels caps d'amarratge s'encapellen segons mostra la figura (encapellades una sobre l'altra). Això permet que l'ordre en què es surt de l'amarratge sigui indiferent, és a dir, es pot ser deixat anar qualsevol gassa en qualsevol ordre, cosa que facilita enormement la maniobra de desatracada.
Noteu que si s'encapellessin un a continuació de l'altre (sense aquesta enginyosa precaució), obligaria a efectuar la maniobra en l'ordre invers a l'hora de salpar.

## Vegeu també

* Eixàrcia d'amarratge

## Enllaços externs

* Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Norai». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* «Norai». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* «Norai». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Norai» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* «Norai». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# La barraca

* Per a altres significats, vegeu «Barraca (desambiguació)».
La barraca és una novel·la de l'autor valencià Vicent Blasco Ibáñez publicada el 1898, enquadrada en el moviment literari del Realisme i pertanyent al cicle valencià de novel·les de l'autor. Fou traduïda al valencià per Miquel Duran de València en 1927, i per Francesc Bayarri en 2016.

## Argument

El llibre es desenvolupa a la València rural del final del segle xix. Descriu amb precisió les dures condicions de vida de la població camperola i agricultora. L'oncle Barret es veu impossibilitat per a continuar treballant l'horta que havien cultivat els seus avantpassats durant generacions per no poder pagar l'arrendament al propietari de la terra, Don Salvador. Com a conseqüència, tots els veïns de l'aldea, amb Pepeta i Pimentó - filla i gendre de Barret respectivament - al capdavant es conjuren per a impedir que ningú no torne a treballar en aquella parcel·la.
Fins que arriben Batiste i la seua família (la seua muller Teresa i els seus fills Roseta, Batistet i Pasqualet) que, aclaparats per la necessitat, s'instal·len en la finca i accedeixen a pagar l'arrendament corresponent per a poder cultivar el terreny. A partir d'eixe moment es veuran infatigablement assetjats per la resta de la comunitat, que els acusava de doblegar-se a les exigències del terratinent perjudicant amb això els interessos del col·lectiu.
La fustigació arriba al seu punt culminant quan els fills menuts de la família Batiste tenen un enfrontament amb uns altres xiquets de l'aldea, a conseqüència del qual el petit Pasqualet acaba morint. Un sentiment de culpa i compassió envaeix la comunitat.
Però serà temporal. Batiste s'enfronta a Pimentó en una brega tavernària i pocs dies després, quan Batiste és disparat, respon ferint de mort el seu agressor, el mateix Pimentó. Les represàlies no es fan esperar: la barraca on viuen els Batiste és incendiada i ells es veuen en l'obligació d'abandonar el poble.

## Vegeu també

* La barraca (pel·lícula)
* La barraca (sèrie de televisió)

## Referències

* ↑ «La barraca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Francesc Bayarri tradueix "La Barraca" de Blasco Ibáñez». La Veu del País Valencià, 13-11-2016. [Consulta: 14 novembre 2016].
# Danforth (Maine)

Danforth és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 629 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Danforth tenia 629 habitants, 263 habitatges, i 175 famílies. La densitat de població era de 4,5 habitants per km².
Dels 263 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,4% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 33,1% no eren unitats familiars. En el 30,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 22,6% entre 25 i 44, un 27,7% de 45 a 60 i un 21,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.769 $ i la renda mediana per família de 25.341 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.083 $ mentre que les dones 17.083 $. La renda per capita de la població era d'11.079 $. Entorn del 21,6% de les famílies i el 23,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Danforth». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Danforth». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sulfur de coure(I)

El sulfur de coure(I) o sulfur cuprós és un sulfur de coure, un compost químic de coure i sofre. Té la fórmula Cu₂S. Es troba en la natura en el mineral calcocita. Té un estret rang estoiquimètric des de Cu$_{1.997}$S a Cu$_{2.000}$S.

## Preparació i reaccions

Cu₂S pot ser preparat escalfant coure en vapor de sofre o H₂S. La reacció de pols de coure en sofre fos produeix ràpidament Cu₂S, mentre que els grànuls de coure requereixen una temperatura molt més alta. Cu₂S reaccciona amboxigen per formar SO₂:
    2 Cu₂S + 3 O₂ → 2 Cu₂O + 2 SO₂

## Estructura

Hi ha dues formes de Cu₂S: una forma monoclínica a baixa temperatura ("low-chalcocite") la qual té una estructura complexa amb 96 àtoms de coure en la cel·la i una forma hexagonal estable per sobre de 104 °C.

## Referències

* ↑ Potter, R. W. «An electrochemical investigation of the system copper-sulfur». Economic Geology, 72, 8, 1977, pàg. 1524–1542. DOI: 10.2113/gsecongeo.72.8.1524.
* ↑ Blachnik R., Müller A. «The formation of Cu₂S from the elements I. Copper used in form of powders». Thermochimica Acta, 361, 2000, pàg. 31. DOI: 10.1016/S0040-6031(00)00545-1.
* ↑ Wiberg, Egon and Holleman, Arnold Frederick (2001) Inorganic Chemistry, Elsevier ISBN 0-12-352651-5
* ↑ Evans, H. T. «Djurleite (Cu$_{1.94}$S) and Low Chalcocite (Cu₂S): New Crystal Structure Studies». Science, 203, 4378, 1979, pàg. 356–8. DOI: 10.1126/science.203.4378.356. PMID: 17772445.
* ↑ Wells A.F. (1984) Structural Inorganic Chemistry, 5th ed., Oxford Science Publications, ISBN 0-19-855370-6
# Dècada del 1620 aC

Resum dels esdeveniments de la dècada del 1620 aC:

## Esdeveniments

* 1627 aC — Començament d'un llarg període en el qual el clima mundial es refredà. Aquest event quedà gravat en els anells de creixements de molts arbres d'arreu del planeta. Tal canvi podria haver estat causat per l'Erupció Minoica de Santorí o l'Erupció Avellino del Mont Vesuvi.
* 1626 aC — Samsuditana esdevé rei de Babilònia succeint a Ammisaduqa
* Vers 1625 aC els hitites arriben a la mar a la zona de Khalpa (Àlep); el regne de Iamkhad que queda sotmès a vassallatge.
* 1621 aC — Lullaia esdevé rei d'Assíria.
* 1620 aC — Mursilis I esdevé rei de l'Imperi hitita a la mort del seu avi Labarna II Hattusilis I

## Referències

* ↑ LaMarche, Valmore C. Jr. & Hirschboeck, Katherine K. «Frost rings in trees as records of major volcanic eruptions». Nature, 307, 1984, pàg. 121-126. DOI: 10.1038/307121a0.
* ↑ Baillie, M. G. L. & Munro, M. A. R. «Irish tree rings, Santorini and volcanic dust veils». Nature, 332, 1988, pàg. 344-346. DOI: 10.1038/332344a0.
* ↑ Vogel, J. S. et al. «Vesuvius/Avellino, one possible source of seventeenth century BC climatic disturbances». Nature, 344, 1990, pàg. 534-537. DOI: 10.1038/344534a0.
# L'Enfant de l'hiver

L'Enfant de l'hiver és una pel·lícula francesa dirigida per Olivier Assayas, estrenada el 1989.

## Sinopsi

Natalia, embarassada d'Stéphane, la deixa per Sabine, una escenògrafa de teatre. Sabine també surt d'una història d'amor acabada amb Bruno, un actor. Mentre la Natalia intenta suïcidar-se i és salvada per una amiga, Sabine es veu tancant les portes del teatre pel director, qui li informa que Bruno ja no la vol veure, després que una nit es presentés a l'habitació de l'ex amant, amenaçant-lo amb un ganivet. El temps passa. De gira a Spoleto amb un espectacle, Bruno torna a trobar-se amb Sabine. Els dos discuteixen, es fan un petó, fan les paus. Però no durarà gaire. Mentrestant, la Natalia, el pare de la qual ha mort, troba l'Stéphane a casa abraçant el seu fill que ella volia veure a tota costa. A la Sabine li agradaria tornar amb l'Stéphane, però ell no vol saber-ne res. La dona també té un xoc amb la dona de Bruno. En una festa de fi de curs, l'Stéphane i la Natalia troben la seva comprensió: riuen, beuen, són feliços. Tot sota els ulls de Sabine que, de matinada, apareix davant d'en Bruno i li dispara. L'Stéphane segueix la dona a la neu... El nadó de la Natalia ja té dos anys: La mare presenta l'Stéphane com un oncle. El nen també es diu Stéphane: els dos marxen i la Natàlia plora.

## Repartiment

* Clotilde de Bayser : Sabine
* Michel Feller : Stéphane
* Marie Matheron : Natalia
* Jean-Philippe Écoffey : Bruno
* Gérard Blain : pare de Stéphane
* Anouk Grinberg : germana de Stéphane
* Nathalie Richard : Leni
* Yves Dangerfield : Jean-Marie
* Pierrick Mescam
* Virginie Thévenet : Maryse
* Myriam David : Marie
* Inês de Medeiros : Ana
* Jérôme Zucca
* Serge Riaboukine
* Michel Raskine

## Referències

* ↑ L'Enfant de l'hiver a cinematheque.fr
* ↑ L'Enfant de l'hiver a unifrance.org

## Enllaços externs

* Sortie du film "L'enfant de l'hiver" d'Olivier ASSAYAS a l'INA
# Lyot (cràter marcià)

Lyot és un cràter d'impacte de grans proporcions del planeta Mart situat al Nord-Oest del cràter Moreux, al Nord de Cerulli, al Nord-Est de Bamberg i al Sud-Est de Kunowsky, a 50.5° Nord i 29.3º Est.
L'impacte va causar una depressió de 236 quilòmetres de diàmetre. El nom va ser aprovat en 1973 per la Unió Astronòmica Internacional, en honor de l'astrònom francès Bernard Lyot (1897-1952).

## Referències

* ↑ «USGS Astro: Planetary Nomenclature: Feature Data Search Results». USGS Gazetteer of Planetary Nomenclature Feature Information. [Consulta: 19 juliol 2008].
# LSA

LSA té els següents significats:
* Societat Lingüística d'Amèrica (de les sigles en anglès de Linguistic Society of America), societat científica estatunidenca
* Late Stone Age, una fase de l'Edat de pedra a l'Àfrica vegeu Edat de pedra#Late Stone Age .28LSA.29
* Ergina, LSA (de les sigles en alemany de Lyserg Säure Amid, amida de l'àcid lisèrgic), alcaloide precursor de l'LSD
* Llei de Societats Anònimes, llei que regeix les societats anònimes
# La petita Havana (Little Havana)

La petita Havana és un barri cubà a la ciutat de Miami. Encara que hi ha moltes comunitats cubanes a tot el món, la comunitat a Miami és particularment vibrant perquè Miami té la major població de cubans fora de l'illa de Cuba. Des de 2011, la petita Havana té la major concentració d'hispans a Miami - 98%.
Hi ha un munt de coses interessants que fer en aquest barri. Es pot anar a veure una pel·lícula al Teatre Tower - una sala de cinema independent d'execució pel Miami-Dade College. També pot observar els vells juguen al dòmino durant qualsevol hora del dia al Parc del Dòmino. Aquests dos llocs estan un al costat de l'altre i estan situats al llarg del Carrer Vuit - o Calle Ocho.
No obstant això, l'aspecte més important de la petita Havana és el menjar. Els dos llocs més notables per menjar el menjar cubà són Versailles i La Carreta. Aquests dos restaurants també són al Carrer Vuit, ja que és la via principal del barri.
Conduint pel Carrer Vuit és una excel·lent atracció turística, així perquè es pot veure petits trossos de la història de Cuba on vagi. La petita Havana és una part tan important de la ciutat de Miami com el poble cubà.

## Referències

* ↑ http://www.miamiandbeaches.com/places-to-see/little-havana
* ↑ http://www.timeout.com/miami/little-havana