OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barba-roja (peça de teatre)

Barba-roja és un drama tràgic en 3 actes, original de Frederic Soler, estrenat al Teatre Romea de Barcelona, el dia 21 d'abril de 1892.
L'acció passa a Niça, l'any 1500.

## Personatges

* Regina, dama catalana (25 anys): Pilar Clemente
* La Comtessa d'Arlès (80 anys): Anna Monner
* Plàcida, dama catalana (20 anys): Dolors Galí
* Adel, gat de mar (18 anys): Adela Clemente
* Barba-roja, rei d'Alger (40 anys): Enric Borràs
* El capità Rodolf, comte d'Arlès (30 anys): Pere Riutort
* Osman, corsari tinent de Barba-roja (35 anys): Modest Santolària
* Selim, ambaixador turc (40 anys): Ramon Valls
* Jussuf, negre africà (50 anys): Francesc Bals
* Gamot, mariner català (40 anys): Jaume Martí
* Esclau 1r (25 anys): Josep Fages
* Esclau 2n (30 anys): Anton Manso
* Esclaus cristians, corsaris algerians, soldats catalans

## Enllaços externs

* Barba-roja a la xarxa
# Gran Premi d'Itàlia del 2003

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 2003 disputat al circuit de Monza el 14 de setembre del 2003.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 53 | 1h 14' 19. 838 | 1 | 10 |
| 2 | 3 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 53 | + 5.294 s | 2 | 8 |
| 3 | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 53 | + 11.835 s | 3 | 6 |
| 4 | 6 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 53 | + 12.834 s | 4 | 5 |
| 5 | 4 | Marc Gené | Williams - BMW | 53 | + 27.891 s | 5 | 4 |
| 6 | 16 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 52 | + 1 Volta | 10 | 3 |
| 7 | 14 | Mark Webber | Jaguar - Cosworth | 52 | + 1 Volta | 11 | 2 |
| 8 | 8 | Fernando Alonso | Renault | 52 | + 1 Volta | 20 | 1 |
| 9 | 9 | Nick Heidfeld | Sauber - Petronas | 52 | + 1 Volta | 16 | |
| 10 | 11 | Giancarlo Fisichella | Jordan - Ford | 52 | + 1 Volta | 13 | |
| 11 | 12 | Zsolt Baumgartner | Jordan - Ford | 51 | + 2 Voltes | 18 | |
| 12 | 18 | Nicolas Kiesa | Minardi - Cosworth | 51 | + 2 Voltes | 19 | |
| 13 | 10 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Petronas | 50 | + 3 Voltes | 14 | |
| Ret | 5 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 45 | Pressió del combustible | 8 | |
| Ret | 20 | Olivier Panis | Toyota | 35 | Frens | 9 | |
| Ret | 19 | Jos Verstappen | Minardi - Cosworth | 27 | Pèrdua d'oli | 17 | |
| Ret | 17 | Jenson Button | BAR - Honda | 24 | Caixa canvi | 7 | |
| Ret | 21 | Cristiano da Matta | Toyota | 3 | Virolla | 12 | |
| Ret | 15 | Justin Wilson | Jaguar - Cosworth | 2 | Caixa canvi | 15 | |
| Ret | 7 | Jarno Trulli | Renault | 0 | Hidràulics | 6 | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 20. 963
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 21. 832 (a la volta 14)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». [Consulta: 24 - 06 - 2010].
# Lo Barranquill

Lo Barranquill és una llau del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà, en terres del poble del Meüll.
Es forma al vessant nord-occidental de la Serra del Castell, a llevant del Planell de Sallamana, des d'on davalla cap al nord-oest, de primer, i cap al nord després. Deixa la partida de Cabicerans a l'est, i s'aboca al cap de poc en el barranc de l'Espona.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# La revolución sexual

La revolución sexual és el tercer àlbum d'estudi del grup de pop La Casa Azul, publicat a Espanya per Elefant Records entre el 3 de novembre de 2007 i el 3 de desembre de 2007, editat en 3 formats. La gira va començar amb dos concerts acústics a les ciutats de Barcelona i Madrid a principis de novembre.
Segons MondoSonoro, la nota general de l'àlbum va ser de 8 sobre 10. El crític de la revista afirma que en aquest disc s'expressa una manera de veure el pop en el qual l'estat d'eufòria més xaró es dona la mà amb la tristesa més absoluta. Al llarg dels temes hi ha referències constants als ídols del grup com Brian Wilson, Jeff Lyne, l'europop o els dibuixos animats de Hanna-Barbera.
El single La revolución sexual va quedar en tercera posició a la gala de Salvemos Eurovisión de TVE, que decidia la cançó que representaria Espanya al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2008, en una edició marcada pel fenomen de masses Baila el Chiki Chiki de Rodolfo Chikilicuatre. La mateixa cançó va ser considerada la segona millor cançó de l'indie espanyol dels últims 30 anys, en una votació realitzada entre els internautes i oients de Radio 3 el 2008.

## Edicions

* «Edició Espacial»: 3 de novembre de 2007. Edició limitada de 5.000 unitats, CD superluxe.
* «Edició Retrospectiva»: 3 de desembre de 2007. Edició limitada de 1.000 unitats. Edició especial LP 12" en vinil blanc.
* «Edició Terrestre»: 3 de desembre de 2007. Edició en CD Digipack.

## Llista de cançons

* La nueva Yma Sumac
* La revolución sexual
* Prefiero no
* El momento más feliz
* Mis nostálgicas manías
* No más Myolastan
* La gran mentira
* Chicos malos
* Una cosa o dos
* Mucho más de lo normal
* Esta noche sólo cantan para mí
* Triple salto mortal
* Un mundo mejor

## Referències

* ↑ «La revolución sexual (La casa azul)». RTVE. [Consulta: 6 desembre 2017].
* ↑ «Presentación de La revolución sexual» (en castellà). La furgoneta azul, 24-10-2007. [Consulta: 1r gener 2016].
* ↑ Sánchez Pons, Xavi. «La revolución sexual» (en castellà). MondoSonoro, 06-11-2007. [Consulta: 31 desembre 2015].
* ↑ Peñas, Enrique. «La revolución (sexual) de las máquinas» (en castellà). MondoSonoro, 28-11-2007. [Consulta: 31 desembre 2015].
* ↑ «La parodia que engulló a Eurovisión» (en castellà). El Mundo, 09-03-2008. [Consulta: 31 desembre 2015].
* ↑ «Día de la música independiente». Rtve.es, 03-07-2008. Arxivat de l'original el 2008-08-02. [Consulta: 6 gener 2014].

## Enllaços externs

* La revolución sexual (La casa azul). RTVE.es
# Cal Garrofer

Cal Garrofer és una obra del municipi de Castelldefels (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció d'estructura irregular que sembla haver estat de planta basilical i haver perdut un dels costats. Destaquen les llindes, brancals, dovelles, etc. fetes de pedra de marès vermella, mentre que els murs són de paredat.
A la façana destaquen dos contraforts i un rellotge de sol. Un pontet la uneix a la Torre d'Antoni. Té cinc petites obertures de mig punt dalt de tot de la façana que corresponen a les golfes.

## Història

Documentada des del 1553 en el fogatge on consta el nom de Duran del Garrofer, va ser Ajuntament.
El 1789 hi ha cens perpetu a la casa de Francesc Esteva on hi ha l'escola de nens, l'hostal i l'Ajuntament. L'hostal era Ca n'Arnand.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Garrofer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2015].

## Enllaços externs

* Cal Garrofer Arxivat 2010-06-21 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Husayn Xah Xarki

Husayn Xah Xarki ibn Mahmud Xah Xarki fou sultà xàrquida de Jaunpur (1458-1493/1494), fill del sultà Mahmud Xah Xarki (1440-1458).
A la mort del seu pare seguida de la del seu germà Muhàmmad Xah Xarki (Bhikan Khan), va pujar al tron (1458) i va signar una treva amb el sultà de Delhi Bahlul Xah Lodi. Va aprofitar aquest temps per conquerir Tirhut i Orissa; el raja hindú d'Orissa li va haver de pagar un fort tribut.
El 1466 va assetjar Gwalior que governava el raja rajput Man Singh que va poder comprar la pau a canvi d'un tribut. La seva reina principal Malika-i Djahan Bibi Khumza, filla de l'antic sultà de Delhi Sayyid Ala al-Din Alam Xah (1445-1451) el pressionava per atacar Delhi i restablir el poder de la seva nissaga i el 1473, aprofitant que Bahlul estava en campanya al Panjab, va envair el seu territori. L'exèrcit de Delhi era inferior i Bahlul Xah Lodi va demanar la pau que li fou refusada; però l'exèrcit de Jaunpur va patir diverses derrotes i finalment Husayn Xah va haver de fugir per cames per salvar la vida i el seu harem incloent al reina principal va caure en mans de Bahlul.
En revenja, reorganitzades les seves forces, va atacar Etawah governada per Kutb Khan Lodi (1474) però fou altre cop derrotat. Un nou intent poc després va tenir el mateix resultat. Després d'un temps de pau, va tornar a entrar en guerra amb Delhi (1479), i finalment va aconseguir vèncer als Lodis, però quan es retirava després de la victoria, fou atacat per Bahlul pel darrere i fou derrotat, havent de cedir per ajustar la pau Kanli, Patiala i altres viles del Doab.
Va reorganitzar les seves forces durant la pau que va seguir, i va reprendre la guerra el 1486 lliurant la decisiva batalla de Sunhar al districte d'Etawah on va patir una derrota completa i la seva capital, Jaunpur fou ocupada per les forces del sultà de Delhi.
En els anys següents els governadors lodis de Jaunpur, primer Mubarak Khan i després Barbak Xah, fills de Bahlul, el van anar expulsant cap a l'est i es va haver de refugiar al Bihar sent perseguit fins a Haldi a la vora del Ganges. Husayn amb l'habilitat política que va mantenir al llarg de la seva vida, va aconseguir enfrontar a Barbak Xah amb el seu germà Sikandar Lodi que havia pujat al tron de Delhi el 1489. Però Sikandar va enganyar i derrotar a Barbak que va caure presoner i es va apoderar del seu govern autònom (1493). Poc després Husayn va fugir de Bihar i se'n va anar a Bengala, al regne de Gaur, on el sultà Ala al-Din Husayn Xah era parent seu, i el va acollir amb honors i el va deixar residir a Kahlgaon.
Va restar en aquesta ciutat fins a la seva mort el 1500 i fou enterrat a Jaunpur. Fou el darrer sultà xàrquida.

## Bibliografia

* Cambridge History of India, III.
# Paper Ton

El paper Ton és un tipus de paper estucat i reticulat per a dibuixar originals destinats al fotogravat en els anys inicials d'aquesta tècnica de reproducció gràfica. El dibuixant feia els traços en tinta xinesa damunt d'aquest paper i eliminava amb rascador la retícula sobrera modulant així la representació de llums i ombres, i creant la il·lusió de mitges tintes. S'obtenien d'aquesta manera uns originals amb aparença difuminada capaços de ser reproduïts per aquella mena de fotogravat encara incipient.
Els dibuixos en paper Ton i la seva reproducció en llibres, revistes i altres impresos es limita als anys vuitanta i noranta del segle xix, ja que el perfeccionament de les tècniques de reproducció fotomecànica el deixaren aviat inusitat, però constitueix un sistema molt característic i peculiar de dibuixar al que es varen haver d'adaptar diversos artistes, alguns dels quals de primer ordre. Un bon exemple n'és el dibuix de Darío de Regoyos Víctimas de la fiesta, de l'any 1894.
El seu nom és una denominació comercial que al món hispànic imposà la casa Thomàs de Barcelona però, com s'ha esdevingut en altres ocasions, la marca acabà passant al llenguatge comú.

## Referències

* Fontbona, Francesc. Summa Artis. vol. XXXII. Madrid: Espasa-Calpe, 1988, p. 434-436.
# Manfred Kinder

Manfred Kinder (Königsberg, 20 d'abril de 1938) és un atleta alemany, ja retirat, especialista en els 400 metres i 800 metres, que va guanyar dues medalles olímpiques.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. Formant equip amb Joachim Reske, Johannes Kaiser i Carl Kaufmann va guanyar la medalla de plata en els 4×400 metres, mentre en els 400 metres fou cinquè. Quatre anys més tard, als Jocs de Tòquio, tornà a disputar dues proves del programa d'atletisme. Fou cinquè en la cursa dels 800 metres, en els 4×400 metres quedà eliminat en sèries. La tercera, i darrera participació en uns Jocs, va tenir lloc el 1968, a Ciutat de Mèxic. Formant equip amb Helmar Müller, Gerhard Hennige i Martin Jellinghaus va guanyar la medalla de bronze en els 4×400 metres, mentre en els 400 metres quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or en els 4x400 metres i una de plata en els 400 metres al Campionat d'Europa d'atletisme de 1962 i una de plata en els 4x400 metres i de bronze en els 400 metres al de 1966. Als Jocs Europeus en pista coberta va guanyar una medalla d'or el 1967, una de plata el 1966 i una de bronze el 1969. A nivell nacional va ser campió de la República Federal d'Alemanya dels 800 metres el 1963 i 1964 i del 4x400 metres de 1959 a 1964 i el 1966. En pista coberta fou campió nacional dels 400 metres el 1960, 1961, 1962, 1967 i 1968 i del 4x400 metres de 1959 a 1963.
Durant la seva carrera esportiva va formar part de l'equip alemany que millorà el rècord d'Europa dels 4x400 metres en diverses ocasions.

## Millors marques

* 400 metres. 45.8" (1960)
* 800 metres. 1' 46.7" (1966)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Manfred Kinder». [Consulta: 13 desembre 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «European Championships (Men)». [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften (800m - Herren)». [Consulta: 13 desembre 2021].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften (Staffeln - Herren - Teil 1)». [Consulta: 13 desembre 2021].
* ↑ «Deutsche Hallen - Leichtathletik - Meisterschaften (400m - Herren)». [Consulta: 13 desembre 2021].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften - Halle (Staffeln - Herren - Teil 1)». [Consulta: 13 desembre 2021].
* ↑ García, José María. rfea.es. Progresión de los Récords de Europa al Aire Libre Progression of the European Outdoor Records (cerrado a / as at 31.10.2016) (en castellà, anglès), p. 37. Arxivat 2022-02-20 a Wayback Machine.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 13 desembre 2021].
# Laodice (dona de Seleuc)

Laodice (Laodike Λαοδίκη) fou la dona de Seleuc II Cal·línic. Polibi diu expressament que era germana d'Andròmac, el pare del general Aqueu. Fou la mare de Seleuc III Ceraune i d'Antíoc III el Gran.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Lao'dice (3)». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Cal Gaspar Ivars

Cal Gaspar Ivars és una obra de Seròs (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa, primer pis i golfes, en cantonera amb façana poc conservada i molt modificada. Amb portal d'arc de mig punt adovellat i escut a la seva clau. A la façana del portal es veuen set finestres, totes allindades; una a l'altura del portal, tres al primer pis, amb ampit motllurat i llinda d'un sol carreu, i les altres tres a les golfes.
L'aparell és de carreus de pedra prou ben escairats, amb un ràfec de tres motllures ondulades.
A l'interior, les escales compten amb baranes de fusta tornejada.

## Història

Va pertànyer també als majorals del duc.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Gaspar Ivars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Husaynites

«Husaynites, husainites, hussainites o husseinites» té aquests significats:
* Husaynites, branca dels alides derivada d'al-Hussayn ibn Alí ibn Abi-Tàlib
* Husaynites de Tunísia, dinastia tunisiana
* Husaynites de Bengala, dinastia musulmana de Bengala
# Rainier de Borbó-Dues Sicílies

Rainier de Borbó-Dues Sicílies, príncep de les Dues Sicílies (Canes, 1883 - La Combe, 1973). Príncep de les Dues Sicílies amb el tractament d'altesa reial inherent als prínceps d'aquesta casa. Des de l'any 1960 és el cap de la Casa de les Dues Sicílies segons els partidaris de la defensa de la validesa de la renúncia de Carles de Borbó-Dues Sicílies.
Nascut a Canes el dia 3 de desembre de 1883 essent fill del príncep Alfons de Borbó-Dues Sicílies i de la princesa Maria Antonieta de Borbó-Dues Sicílies. Per via paterna era net del rei Ferran II de les Dues Sicílies i de l'arxiduquessa Maria Teresa d'Àustria, mentre que per via materna era neta del príncep Francesc de Borbó-Dues Sicílies i de l'arxiduquessa Maria Isabel d'Àustria-Toscana.
Casat el 12 de setembre de 1923 amb l'aristòcrata polonesa, comtessa Karoline Zamoyska, la parella tingué:
Segons les lleis internes de primogenitura de la Casa Reial de les Dues Sicílies aquella persona que contragui matrimoni amb una persona no pertanyent al seu rang perd els drets dinàstics. Arran del seu matrimoni amb una comtessa polonesa l'any 1923 el príncep Rainier perdé els seus drets dinàstics al tron de les Dues Sicílies.
Malgrat aquest fet, l'any 1960 morí sense descendència el príncep Ferran de Borbó-Dues Sicílies. A partir d'aquest moment s'inicià un debat successori que enfrontà d'una banda el príncep Rainier i els seus descendents i de l'altre el seu nebot, l'infant Alfons de Borbó-Dues Sicílies.
Els partidaris d'Alfons, entre els quals s'hi trobava el comte de Barcelona, defensaven la seva candidatura en base el matrimoni morganàtic del príncep Rainier. I els partidaris del príncep Rainier defensaven la candidatura en base la renúncia emesa l'any 1900 per part del príncep Carles de Borbó-Dues Sicílies, pare d'Alfons, en casar-se amb la princesa d'Astúries per ell i els seus descendents al tron de les Dues Sicílies.
La divisió de la Casa Reial de les Dues Sicílies fou total i encara avui els descendents d'Alfons, l'infant Carles de Borbó-Dues Sicílies, i de Rainier, el príncep Ferran de Borbó-Dues Sicílies, mantenen la lluita per la capitania de la Casa Reial de les Dues Sicílies.
Membre de l'exèrcit reial espanyol durant el regnat del rei Alfons XIII d'Espanya, durant tota la seva vida fou un destecat filantrop que ajuda intensament a diverses associacions de caràcter benèfic. L'any 1962 presidí l'acte de trasllat de les tombes de la Família Reial de les Dues Sicílies a l'Església de Santa Chiara a Nàpols.
L'any 1966 cedí totes les seves funcions pràctiques al seu fill, el príncep Ferran de Borbó-Dues Sicílies. Pocs anys després, l'any 1973, als 89 anys, morí a la seva residència francesa, el castell de Saint-Sauver.
# Marcel Arland

Marcel Arland (Varennes-sur-Amance (Alt Marne), 5 de juliol de 1899 – Saint-Sauveur-sur-École (Sena i Marne), 12 de gener de 1986) fou un novel·lista, assagista, crític literari i guionista francès.
El seu estil literari es va veure influït per escriptors pertanyents al grup dels moralistes francesos, com Blaise Pascal.
El 1929, Marcel Arland va guanyar el Premi Goncourt per la seva obra literària "L'ordre", i el 1968 fou admès a l'Acadèmia francesa.

## Obres

* 1923 - Terres étrangères
* 1925 - Étienne
* 1926 - Monique
* 1927 - Les Âmes en peine
* 1929 - L'Ordre (Premi Goncourt)
* 1932 - Antarès
* 1934 - Les Vivants
* 1935 - La Vigie
* 1937 - Les Plus Beaux de nos jours
* 1938 - Terre natale
* 1941 - La Grâce
* 1944 - Zélie dans le désert
* 1947 - Il faut de tout pour faire un monde
* 1949 - Sidobre
* 1952 - Essais et nouveaux essais critiques
* 1960 - Je vous écris...
* 1960 - L'Eau et le feu
* 1963 - Je vous écris... La nuit et les sources
* 1965 - Le Grand Pardon
* 1970 - Attendez l'aube

## Referències

* ↑ Dictionnaire de la litterature francaise du XXe siecle.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-147-9.

## Enllaços externs

* Biografia de Marcel Arland (francès)
# Aurèlia Fadil·la

Aurèlia Fadil·la (en llatí Aurelia Fadilla) va ser una dama romana del segle ii. Era filla de l'emperador Antoní Pius i de la seva muller Faustina.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/143?rgn=full+text;view=image;q1=FadiusSmith,+William+(editor).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+biography+and+mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 133. ]
# Metaankoleïta

La metaankoleïta és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la metaautunita. Rep el nom del districte d'Ankole, a Uganda, més el prefix "meta-" que suggereix un nivell d'hidratació del mineral.

## Característiques

La metaankoleïta és un fosfat de fórmula química K₂(UO₂)₂(PO₄)₂·6H₂O. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la metaankoleïta pertany a «08.EB: Uranil fosfats i arsenats, amb ràtio UO₂:RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: autunita, heinrichita, kahlerita, novačekita-I, saleeïta, torbernita, uranocircita, uranospinita, xiangjiangita, zeunerita, metarauchita, rauchita, bassetita, lehnerita, metaautunita, metasaleeïta, metauranocircita, metauranospinita, metaheinrichita, metakahlerita, metakirchheimerita, metanovačekita, metatorbernita, metazeunerita, przhevalskita, metalodevita, abernathyita, chernikovita, natrouranospinita, trögerita, uramfita, uramarsita, threadgoldita, chistyakovaïta, arsenuranospatita, uranospatita, vochtenita, coconinoïta, ranunculita, triangulita, furongita i sabugalita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita Mungenyi, al camp de pegmatites d'Ankole, al dDistricte de Mbarara, Uganda. També ha estat descrita a Zimbabwe, França, Alemanya, Itàlia, Xile i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Meta-ankoleite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 desembre 2017].
# Cal Garriga (Sanaüja)

Cal Garriga és un edifici del municipi de Sanaüja (Segarra) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un dels habitatges més antics que trobem en aquest carrer. Es divideix en quatre nivells i està realitzat amb paredat i arrebossat superior. A la planta baixa trobem la porta d'entrada, desplaçada a la dreta, amb una estructura d'arc deprimit convex amb motllures als angles superiors; al costat esquerre, hi ha un finestral amb una reixa de ferro forjat exterior i llinda superior de grans dimensions amb una incisió en forma de creu llatina amb una sexifòlia a banda i banda, mentre que a sota la creu hi ha un altre cercle amb dos motius foliacis.
A la primera planta trobem dos balcons, el de la dreta més gran, amb baranes de ferro forjat, alhora que a la segona planta hi ha dos balcons més de dimensions més reduïdes, col·locats simètricament amb els de la primera planta. A la tercera i última planta, trobem dues finestres amb arc de mig punt rebaixat, resseguides per una faixa de color més fosc.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Garriga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Husayn Xah Langah II

Husayn Xah Langah II (1498-1524) fou sultà de la dinastia Langah de Multan. Era fill de Mahmud Khan Langah.
El 1524 Husayn Xah Arghun, que tenia l'aprovació de Baber, va marxar contra Multan, conquerint pel camí les fortaleses de Siwrai, Mau i Uchchh; aquesta darrera fou saquejada. El jove sultà Mahmud Khan Langah (1502-1524), que tenia 26 anys, va sortir de la seva capital amb 80000 homes a l'encontre de l'invasor, però va morir sobtadament de malaltia (o enverinat pel cap del seu exèrcit Langar Khan Langah, que va desertar i es va passar a Husayn Xah Arghun) i va pujar al tron el seu fill Husayn Xah Langah II, que era menor d'edat (tres anys), ocupant la regència el primer ministre Xudja al-Mulk Bukhari, gendre de Mahmud Khan Langah, el qual va preferir signar un acord de pau en lloc de continuar la guerra.
Llavors Husayn Xah Arghun se'n va anar i va atacar la fortalesa del desert de Derawar (després [Bahawalpur]) però aviat va retornar a Multan que volia conquerir com fos (1525); el regent, contra el parer dels caps militars, va decidir resistir i la ciutat va quedar assetjada; el setge va durar un any; la gana va fer estralls i quan es van acabar els gats i gossos per menjar la guarnició es va rendir i la ciutat fou saquejada de manera salvatge fent un botí enorme; tots els habitants de 7 a 70 anys foren fets presoners o executats. Husayn Xah Langah II fou fet presoner i el seu oncle i regent Xudja al-Mulk Bukhari fou torturat fins a la mort (1526).
Multan fou annexionat al Sind i el govern de la regió confiat a un tal Khwadja Xams al-Din Mahuni. No obstant això, aquest fou expulsat al cap d'un temps pel traïdor Langar Khan Langah, que al seu torn fou substituït per Mirza Kamran, fill de Baber i germà de l'emperador Humayun (vers 1530) fins al 1540 quan va ser ocupada per Xer-Xah Surí. Va romandre en mans de la dinastia Suri fins al 1555 quan Humayun la va recuperar i formà llavors part de l'Imperi Mogol.

## Bibliografia

* Gazetteer of Multan, Lahore 1906