OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mikurajima

Mikurajima (御蔵島村, Mikurajima-mura) és un poble i municipi de la subprefectura de Miyake, a Tòquio, Japó. L'activitat principal del poble és el turisme estacional combinat amb la pesca i l'agricultura i ramaderia de subsistència.

## Geografia

El municipi de Mikurajima ocupa l'illa de Mikura, una de les illes septentrionals de l'arxipèleg d'Izu, a la mar de les Filipines, a 200 quilòmetres al sud del centre de Tòquio i a 19 quilòmetres al sud-est de Miyake, capital subprefectural, a l'illa de Miyake. Mikurajima també compren l'illot inhabitat d'Inanba. Afectat per la corrent de Kuroshio, el poble té un clima més càlid i humid que el del Tòquio urbà.

## Història

El poble de Mikurajima va ser fundat l'1 d'octubre de 1923, pertanyent aleshores a la subprefectura d'Ōshima. Posteriorment, l'1 d'abril de 1943, Mikurajima va formar amb el poble de Miyake la subprefectura de Miyake.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 359 | 384 | 371 | 406 | 287 | 203 | 225 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 293 | 308 | 350 | 332 | - | - | - |

## Transport
### Aire

L'illa compta amb una pista d'aterratge per a helicòpters que connecta el poble amb el centre de Tòquio i la prefectura d'Ibaraki, així com amb els municipis insulars de Miyake, Hachijō i Ōshima.

### Mar

El poble no disposa d'un gran port com a tal, sinó de molls on atraquen els vaixells (generalment transbordadors) que connecten l'illa amb altres del seu entorn i amb el centre de Tòquio. També existeixen passeigs el vaixell per a observar els dofins.

### Carretera

L'única carretera del poble és competència del Govern Metropolità de Tòquio
* Metropolitana 223

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=13382&az=1
* ↑ https://www.metro.tokyo.lg.jp/english/about/links/municipalities.html
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Municipi de Kresna

El municipi de Kresna (búlgar: Община Кресна) és un municipi búlgar pertanyent a la província de Blagòevgrad, amb capital a la ciutat homònima. Es troba a l'oest de la província, i és fronterer amb Macedònia del Nord.
L'any 2011 tenia 5.441 habitants. Gairebé el 65% dels habitants del municipi viuen a la capital municipal, Kresna.

## Localitats

El municipi es compon de les següents localitats:
* Kresna (Кресна)
* Dolna Gradeshnitsa (Долна Градешница)
* Ezerets (Езерец)
* Gorna Breznitsa (Горна Брезница)
* Oshtava (Ощава)
* Slivnitsa (Сливница)
* Stara Kresna (Стара Кресна)
* Vlahi (Влахи)

## Referències

* ↑ «Mapa de Kresna». Google Maps.
* 1 2 3 «Преброяване на населението» (en búlgar). National Statistical Institute - Republic Of Bulgaria, 01-02-2011. Arxivat de l'original el 13 de juny 2018. [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ «НАСЕЛЕНИЕ ПО ОБЛАСТИ, ОБЩИНИ, НАСЕЛЕНИ МЕСТА И САМООПРЕДЕЛЕНИЕ ПО ЕТНИЧЕСКА ПРИНАДЛЕЖНОСТ КЪМ 1.02.2011 ГОДИНА» (en búlgar). Национален статистически институт (Institut Nacional d'Estadística de Bulgària). [Consulta: 2 març 2018].
# Josep Callís i Marquet

Josep Callís i Marquet (Vic, Osona, 1879 - ibíd., 1954) fou pèrit agrícola i escriptor català, sempre relacionat amb actes literaris. Va escriure sobre qüestions de la seva especialitat a La Veu de Catalunya, Gazeta Montanyesca, Gazeta de Vich, Revista de la Cambra Agrícola Ausetana, de la qual fou director, i Ausona amb el pseudònim de Galerich. Junt amb Lluís B. Nadal fundà Catalunya Vella, amb càrrec de secretari. Al Cercle Literari llegí poesies i donà conferències sobre la seva especialització. Formà part de l'Associació de la Premsa.

## Bibliografia

* Miquel dels Sants Salarich i Torrents, Miquel S. Ylla-Català i Genís «Vigatans Il·lustres». Publicacions del Patronat d'Estudis Ausonencs Vic. Núm. 5-6
# Jaroslav Kovář

Jaroslav Kovář (Praga, 12 de maig de 1934 - 14 de febrer de 2015) fou un atleta txec, especialista en el salt d'alçada, que va competir sota bandera txecoslovaca durant la dècada de 1950.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en la prova del salt d'alçada del Campionat d'Europa d'atletisme de 1954, rere els italians Bengt Nilsson i Jiří Lanský. També guanyà una medalla d'or als International University Games de 1954 i una d'or i una de plata en el Festival Mundial de la Joventut i els Estudiants de 1953 i 1955. Va guanyar el campionat nacional de salt d'alçada de 1955, 1956 i 1957.
Un cop retirat passà a exercir d'entrenador d'atletisme.

## Millors marques

* Salt d'alçada. 2,06 metres (1957)

## Referències

* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «World Student Games (Pre-Universiade)». [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ «World Student Games (UIE)». [Consulta: 21 juny 2020].
* ↑ Hladík, Pavel. Mistrovství a přebory v atletice. I. dil. Muži a ženy. Království České 1907 – 1918; Československo 1919 – 1938, 1945 – 1992; Čechy a Morava 1939 – 1944. atletika.cz, 2015. Arxivat 2020-08-24 a Wayback Machine.
* ↑ Jirka, Jan.. Kdo byl kdo v české atletice. 2. dop. vyd. Praha: Olympia, 2004, p. 89. ISBN 80-7033-864-4.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 29 juny 2020].
# Els Salarots

Els Salarots és un paratge del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situat a ponent del Pla del Sant, a llevant del Serrat de la Rectora i a migdia de la Baga de la Coma. És a la carena que separa les vall de la riera de Sant Joan, al sud, i del torrent de Colljovà, al nord. En el seu vessant sud-est hi ha el paratge de la Beresma.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Jinhan

* Per a altres significats, vegeu «Jin (desambiguació)».
Jinhan (/tɕin.ɦan/) fou una confederació poc centralitzada de 12 clans del sud-est de Corea, sorgida per la fragmentació de la lliga coreana de Jin al segle ii aC, i que va ser l'origen del regne de Silla.
# Potassicfluororichterita

La potassicfluororichterita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup del nom arrel richterita. Rep el nom per la seva relació amb la richterita. Originàriament va ser anomenada potassifluorrichterita, sent reanomenada com a fluoropotassicrichterita a partir de Burke i Leake (2004). Es va rebatejar al nom actual l'any 2012.

## Característiques

La potassicfluororichterita és un silicat de fórmula química {K}{CaNa}{Mg₅}(Si₈O$_{22}$)(F,OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1986. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.DE - Inosilicats amb 2 cadenes dobles periòdiques, Si₄O$_{11}$; clinoamfíbols» juntament amb els següents minerals: antofil·lita, cummingtonita, clinoholmquistita, grunerita, manganocummingtonita, manganogrunerita, permanganogrunerita, ferrofluoropedrizita, ferrifluoroleakeïta, actinolita, ferritschermakita, ferroactinolita, ferrohornblenda, ferrotschermakita, joesmithita, magnesiohornblenda, tremolita, tschermakita, cannilloïta, fluorcannil·loïta, parvomanganotremolita, fluorotremolita, potassicfluoropargasita, edenita, ferroedenita, ferrokaersutita, ferropargasita, hastingsita, kaersutita, magnesiohastingsita, pargasita, sadanagaïta, fluoroedenita, potassicferroferrisadanagaïta, potassicsadanagaïta, potassicpargasita, potassicferrosadanagaïta, magnesiofluorohastingsita, potassicfluorohastingsita, potassicclorohastingsita, fluoropargasita, parvomanganoedenita, potassiccloropargasita, potassicferrocloroedenita, potassicmagnesiohastingsita, potassicferropargasita, cromiopargasita, ferro-taramita, barroisita, ferroferribarroisita, ferroferriwinchita, ferribarroisita, ferroferritaramita, ferroferricatoforita, ferrobarroisita, ferrorichterita, ferrowinchita, ferrocatoforita, ferritaramita, magnesiotaramita, richterita, winchita, taramita, fluororichterita, catoforita, potassicrichterita, ferrighoseïta, ferriwinchita, fluorotaramita, arfvedsonita, eckermannita, ferroeckermannita, ferroglaucòfan, glaucòfan, potassicmanganileakeïta, manganoarfvedsonita, ferrileakeïta, magnesioriebeckita, magnesioarfvedsonita, nyboïta, riebeckita, manganomanganiungarettiïta, ferroferrinyboïta, clinoferroferriholmquistita, ferrinyboïta, ferroferrileakeïta, ferroferrifluoroleakeïta, sodicferriclinoferroholmquistita, magnesiofluoroarfvedsonita, ferripedrizita, potassicferrileakeïta, fluoronyboïta, manganidellaventuraïta, fluoropedrizita, potassicarfvedsonita, ferriobertiïta, potassicmagnesiofluoroarfvedsonita, ferroferripedrizita, potassicmagnesioarfvedsonita, pedrizita, ferropedrizita, fluoroleakeïta i ferroferriobertiïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera San Vito, situada a la localitat d'Ercolano, al mont Somma, dins la Ciutat metropolitana de Nàpols (Campània, Itàlia). També ha estat descrita al proper municipi de Sant'Anastasia, així com a Rússia, l'Afganistan, Austràlia i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Potassic-fluoro-richterite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r gener 2020].
# Mercenasco

Mercenasco és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 35 quilòmetres al nord-est de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.231 habitants.
Mercenasco limita amb els següents municipis: Barone Canavese, Candia Canavese, Cuceglio, Montalenghe, Orio Canavese, Romano Canavese, Scarmagno i Strambino.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 5 abril 2020].
# Jorge María Mejía

Jorge María Mejía (Buenos Aires, 31 de gener de 1923 – Ciutat del Vaticà, 9 de desembre de 2014) fou un cardenal argentí de l'Església Catòlica, arxiver i bibliotecari emèrit del Vaticà.
Va ser ordenat prevere per l'arquebisbat de Buenos Aires el 22 de setembre de 1945, aconseguint posteriorment un doctorat en teologia a l'Angelicum i una llicenciatura en Sagrada Escriptura pel Pontifici Institut Bíblic de Roma.
Va ser professor d'Antic Testament a la facultat de teologia de la recent creada Universitat Catòlica Argentina. Durant l'època de Perón edità la revista catòlica Criterio. Va exercir de pèrit durant el Concili Vaticà II. Va ser secretari del Departament d'Ecumenisme del CELAM des de 1967 fins que va ser nomenat secretari de la Comissió de la Santa Seu per a les Relacions Religioses amb els Jueus el 1977. El 1986 va ser nomenat vicepresident del Consell Pontifici Iustitia et Pax i bisbe titular d'Apolònia, sent ordenat el 12 d'abril.
El 5 de març de 1994 va ser nomenat Secretari de la Congregació per als Bisbes i elevat a la dignitat arquebisbal. Des de 1998 ha estat Arxiver i Bibliotecari de la Santa Església Romana, passant a ser-ho emèrit al novembre de 2003.
Va ser creat cardenal per Joan Pau II al consistori del 21 de febrer de 2001, amb el títol de San Girolamo della Carità, diaconia elevada pro hac vice a títol presbiteral el 21 de febrer de 2011.
El 15 de març de 2013 patí un infart a Roma l'endemà de l'elecció al soli pontifici del seu compatriota el Papa Francesc, que el visità personalment a l'hospital.

## Obres

* Historia de una identidad. Letemendia, 2005. ISBN 987-21732-6-5.

## Referències

* ↑ «Murió en Roma Jorge Mejía, el cardenal argentino cercano al Papa» (en castellà). Clarín.com, 09-12-2014. [Consulta: 9 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Holy See Press Office. Cardinal Jorge María Mejía (anglès)
* Sala Stampa della Santa Sede. Cardinale Jorge María Mejía (italià)
* Catholic-Hierarchy. Jorge María Cardinal Mejía
# Ettore Balmamion

Ettore Balmamion (Nole, Torí, Piemont, 1 de febrer de 1907 - Nole, 18 de maig de 1995) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1929 i 1933. El seu nebot Franco Balmamion guanyà les edicions del Giro de 1962 i 1963.
La seva millor temporada fou la de 1931, quan acabà cinquè en la general del Giro d'Itàlia i guanyà una etapa de la Volta a Catalunya.

## Palmarès

* 1930
** 1r al Giro del Sestriere
* 1931
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1932
** 1r a la Coppa Catene Regina

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1931. 5è de la classificació general
* 1932. 17è de la classificació general
* 1933. Abandona

## Referències

* 1 2 «BALMAMION Ettore». [Consulta: 22 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Ettore BALMAMION» (en italià). [Consulta: 22 novembre 2022].
* ↑ Resultats de la 7a etapa a El Mundo Deportivo, 13 de setembre de 1931, pàg. 1 i 2

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Dionfo

Dionfo és una localitat de la prefectura de Labé a la regió de Labé, Guinea, amb una població censada al març de 2014 de 12.633 habitants.
Està situada al nord del país, prop de la frontera amb Senegal.

## Referències

* ↑ Informació demogràfica de Guinea.
# Enric V de Luxemburg

Enric V de Luxemburg (1216 - Magúncia, 24 de desembre de 1281), nomenat el Ros, va ser el comte de Luxemburg, Laroche i Arlon des de 1247 fins a la seva mort, i el comte de Namur entre 1256 i 1264 com Enric III. Era fill i successor de Walerà III de Limburg i Ermesinda I de Luxemburg.
El 1240 Enric es va casar amb Margarida de Bar, filla d'Enric II de Bar i Felipa de Dreux que era la besneta del rei Lluís VI de França. El matrimoni d'Enric amb Margarida va portar com a dot Ligny-en-Barrois, tanmateix, per una clàusula al contracte de matrimoni, es va mantenir sota la sobirania feudal del ducat de Bar. En menyspreu d'aquest, Enric va retre homenatge el 1256 a Teobald II de Navarra, en la seva qualitat de comte de Xampanya. El cunyat d'Enric, Teobald II de Bar, va aprofitar el conflicte que es lliurava entre Frederic III de Lorena i el bisbe de Metz. Enric V era partidari del duc i així Teobald es va posar de part del bisbe. Enric va ser capturat a la batalla de Prény el 14 de setembre de 1266. El 8 de setembre 1268, el rei Lluís IX de França va arbitrar entre els dos comtes i Enric va ser alliberat i embargat de Ligny, però sota la sobirania de Barrois.
L'any 1256, Enric es va apoderar de Namur, mentre que el marcgravi regnant, Balduí II, també regnava com a emperador de Constantinoble. Balduí va cedir els seus drets de Namur a Guiu I de Flandes, que va reprendre el marcgraviat d'Enric. Les dues parts van signar la pau i Guiu es va casar amb la filla d'Enric.

## Descendència

De Margarida va tenir els següents fills:
* Enric VI (1250-1288), comte de Luxemburg
* Walerà I (mort el 1288), comte de Ligny i Roussy
* Elisabet (1247-1298), casada amb Guiu I de Flandes
* Felipa (1252-1311), es va casar amb Joan II, comte d'Holanda
* Margarida casada amb Joan III. Comte de Ghistelles
* Joana (morta el 1310), abadessa de Clairefontaine
* Balduí († 5 de juny de 1288)
També va tenir almenys tres fills bastards, incloent:
* Enric, bastard de Luxemburg (mort el 1288), es va casar amb Elisabet d'Houffalize, hereva d'Houffalize.
Enric V de Luxemburg Casa de LuxemburgNascut: 1216 Mort: 24 de desembre 1281 :
| Precedit per: Ermesinda | Comte de Laroche 1247–1281 | Succeït per: Walerà I |
| Precedit per: Ermesinda | Comte de Luxemburg 1247–1281 | Succeït per: Enric VI |
| Precedit per: Walerà III | Comte d'Arlon 1226–1281 | Succeït per: Enric VI |
| Precedit per: Balduí II | Comte de Namur 1256–1264 | Succeït per: Guiu |

## Referències

* Nicolas van Werveke: Heinrich V. (II.). In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 11, Duncker & Humblot, Leipzig 1880, S. 537 f.
* Lefort, Alfred, La Maison souveraine de Luxembourg, Reims, Imprimerie Lucien Monge, 1902.
# Jesús de la Serna

Jesús de la Serna Gutiérrez-Répide (Santander, 18 de juny de 1926 - Madrid, 5 de setembre de 2013) va ser un periodista espanyol.

## Biografia

De la Serna va néixer a la ciutat de Santander l'any 1926. El seu pare, Víctor de la Serna, també era periodista i la seva àvia, Concha Espina, novel·lista. En els anys cinquanta va començar a exercir la professió del seu pare. En els seus inicis, va ser redactor en cap de la revista Teresa, i va passar a ocupar el mateix lloc al diari Pueblo. Posteriorment, va ser nomenat director del diari Informaciones. El 1979, es va unir al Grup PRISA per exercir la funció d'assessor de publicacions. Dos anys més tard, el 1981, va ser nomenat sotsdirector del diari El País. A més, fins a 1989, es va encarregar de diferents departaments d'aquest diari.
El 1989, es va convertir en el director de la Fundació Escola de Periodisme de la Universitat Autònoma de Madrid. Va deixar aquest lloc el 1991 per tornar a exercir la tasca de defensor del lector d'El País.
Així mateix, va ser el vicepresident de l'Associació de la Premsa de Madrid sota la presidència de Luis Apostua. Entre març i octubre de l'any 1982 va presidir aquesta associació de forma interina en substitució d'Apostua i de manera efectiva durant aproximadament set anys, entre el 25 de novembre de 1992 i el juny de 1999.
Va morir el 5 de setembre de 2013 a Madrid, als 87 anys, després d'una llarga malaltia.

## Premis i reconeixements

L'abril de 2013 se li va concedir el premi Ortega y Gasset a la trajectòria professional. El jurat que va decidir el guanyador d'aquest premi va ressaltar «el seu treball perquè el periodisme portés Espanya cap a la modernitat, així com la seva tasca de mestre, exemple i referència que suposa per a generacions de periodistes». En la qual seria una de les seves últimes aparicions públiques, tots els directors del diari El País des de la seva fundació li van atorgar un reconeixement en el seu domicili de la capital madrilenya.

## Referències

* ↑ Europa Press. «Fallece a los 87 años el periodista Jesús de la Serna». Antena 3, 05-09-2013. [Consulta: 6 setembre 2013].
* 1 2 «Muere Jesús de la Serna, maestro y ejemplo para periodistas». Cadena Ser, 05-09-2013. Arxivat de l'original el 2014-01-18. [Consulta: 6 setembre 2013].
* 1 2 Agencia EFE. «Fallece el periodista Jesús de la Serna a los 87 años». Público, 05-09-2013. [Consulta: 6 setembre 2013].
* ↑ Juan Cruz. «Los alumnos despiden al maestro». El País, 05-09-2013. [Consulta: 6 setembre 2013].
* ↑ «Categorías - Trayectoria profesional». Premios Ortega y Gasset. Arxivat de l'original el 2013-09-04. [Consulta: 6 setembre 2013].
# Mohamed Fadel Leili

Mohamed Fadel Leili és un advocat saharaui, especialitzat en la defensa dels drets humans del poble saharaui. L'any 2011 fou guardonat amb el premi Fundación Abogados de Atocha, juntament amb Mohamed Lahbib, Mohamed Boukhaled i Mohamed Bazaid Lahmad tots ells també advocats saharauis. El gener de 1976 es desplaçà fins a Casablanca per estudiar Dret a la Universitat Hassan II.

## Referències

* ↑ «La Fundación Abogados de Atocha reconoce la labor del Colectivo de Abogados Saharauis» (en castellà). FundaciónAbogadosDeAtocha.es, 21-01-2011. [Consulta: 11 juliol 2017].
* ↑ Enfedaque, Blanca. «Mohamed Fadel Leili: “Continúo con mi promesa de defender a los saharauis que sufren torturas”» (en castellà). PorUnSaharaLibre.org, 22-01-2015. [Consulta: 22 juliol 2017].
# Mercer (Missouri)

Mercer és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 342 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mercer tenia 342 habitants, 165 habitatges, i 97 famílies. La densitat de població era de 377,3 habitants per km².
Dels 165 habitatges en un 24,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,7% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 41,2% no eren unitats familiars. En el 38,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,6% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 23,7% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 27,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.906 $ i la renda mediana per família de 27.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.583 $ mentre que les dones 16.406 $. La renda per capita de la població era de 13.493 $. Entorn del 18,1% de les famílies i el 26,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mercer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mercer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Lipit-Enlil

Lipit-Enlil va ser el vuitè rei de la dinastia d'Isin a Sumer cap a finals del segle segle xix aC.
Va ser fill i successor de Bur-Sin. La Llista de reis sumeris li dona un regnat de 5 anys. El va succeir Erra-imiti de filiació desconeguda.

## Referències

* ↑ «The Sumerian King list». The ETCSL project. Faculty of Oriental Studies, University of Oxford. [Consulta: 21 setembre 2021].
# Estadi Major Antônio Couto Pereira

L'Estadio Major Antônio Couto Pereira és un estadi de futbol propietat del Coritiba Foot Ball Club situat a Curitiba. La seva capacitat és per a 40,502 espectadors.

## Referències

* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (en portuguès), 18-01-2016. Arxivat de l'original el 29 de juny 2017.

## Enllaços externs

* Coritiba
# Borre

Borre (en neerlandès Borre) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 568 habitants. Limita al nord amb Caëstre, a l'oest amb Hazebrouck, a l'est amb Pradelles i al sud amb Vieux-Berquin.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 796 | 771 | 843 | 756 | 803 | 800 | 776 | 775 | 770 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 711 | 733 | 703 | 774 | 757 | 792 | 772 | 752 | 696 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 651 | 655 | 645 | 612 | 571 | 569 | 536 | 516 | 521 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 483 | 455 | 419 | 465 | 473 | 540 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1945-1953 | Abel Pauwels |
| 1953-1971 | Marcel Cauwel |
| 1971-1989 | Gaston Decouvelaere |
| 1989- | Jean Catteau |
# Jesús del Muro

Jesús del Muro (Guadalajara, 30 de novembre de 1937 - 3 d'octubre de 2022) fou un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1958.

## Referències

* ↑ Mexico - Record International Players rsssf
* ↑ Jesús del Muro Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.