OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carles Chamarro

Carles Chamarro (Barcelona, 12 d'agost de 1968) és un actor català conegut sobretot pel seu paper de Julián Palacios en la versió espanyola de Camera Café.

## Biografia

Nascut a Barcelona, va estudiar art a l'escola "Eina i mim i pantomima" a l'"Institut del Teatre" de la capital. Va debutar com a actor en el teatre, i en nombrosos espots de televisió. Després de participar en la cloenda dels Jocs Olímpics de Barcelona amb el Tricicle coneix Comediants amb els quals col·labora durant més de 7 anys. El 1996 funda el col·lectiu cinematogràfic ALPACINE realitzant més de 10 curtmetratges de ficció. El 1999 funda la seva pròpia companyia d'humor de l'absurd amb l'actor Toni González: FEEING Flop. A la televisió ha treballat en (Siete vidas, Porca misèria) i cinema (Vivancos III) com a actor secundari, i en programes de televisió com "Dissabte" de TVE participant en esquetxos d'humor durant el poc temps que va durar aquest espai.
També va destacar la seva aparició interpretant a un treballador d'una agència de viatges, " Jacobo Torres", per uns anuncis de l'Agència Viajes Iberia, convertint-se en la imatge de la campanya publicitària.
L'any 2006 va debutar en televisió com a actor amb un paper principal en Camera Café des dels seus inicis, on interpreta " Julián Palacios", el responsable de compres i també un sindicalista corrupte, que té un rol important en la sèrie. El seu paper l'ha compaginat amb l'aparició al teatre com a actor principal en obres com " Mandíbula Afilada" entre d'altres.
L'any 2009, va participar en el programa de Cuatro, Saturday Night Live, en un sketch anomenat "Els lligons", parodiant el programa americà del "Saturday Night Live" protagonitzat per Jim Carrey. En 2009 interpreta "Julian" en "Fibrilando", com Camera Café però en aquest cas transcorre en un hospital.
En 2010 va interpretar l'obra de teatre Ser o no ser.
Des del 2012 interpreta a "Fran" a "Senyores Què ...". Aquest mateix any participa amb diversos personatges en l'especial de Cap d'Any de La 1, Hotel 13 estrelles, 12 raïms.
El 2013 va col·laborar a la sèrie Psicodriving.

## Filmografia
### Cinema

* Susanna (1996)
* Un caso para dos (1997)
* Dolça meva (2001)
* Mi casa es tu casa (2002)
* Vivancos III (Si gusta haremos las dos primeras) (2002)
* Por estar contigo (2003,curtmetratge)
* El prado de las estrellas (2007)
* Enemigos (2009,curtmetratge)
* En fuera de juego (2011)
* El Secreto del Corazón (2014)

### Televisió

* II premios Max de las artes escénicas (1999)
* Policías, en el corazón de la calle (2000)
* 7 vidas (2004)
* De moda (2005)
* Porca misèria (2005)
* El sábado (2005)
* Camera café (2005-2009)
* Psiquiatres, psicòlegs i altres malalts (2009)
* Fibrilando (2009)
* Pelotas (2010)
* ¿Quieres algo más? (2011)
* Palomitas (2011)
* Plaza de España (2011)
* Stamos okupa2 (2012)
* Hotel 13 estrellas 12 uvas (2012)
* Señoras que... (2012-2013)
* Con el culo al aire (2013)
* Esposados (2013)
* Psicodriving (2013)
* Gym Tony (2014)
* Algo que celebrar (2015)

## Referències

* ↑ «Carles Chamarro en Psicodriving: "Me entran ganas de vivir aquí"» (en castellà). lasexta.com, 15-04-2013. [Consulta: 3 febrer 2019].
# Troxelville

Troxelville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 192 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Troxelville tenia 192 habitants, 74 habitatges, i 60 famílies. La densitat de població era de 80,6 habitants/km².
Dels 74 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,5% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 18,9% no eren unitats familiars. En el 17,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 30,7% entre 25 i 44, un 25,5% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 28.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.406 $ mentre que les dones 19.688 $. La renda per capita de la població era de 12.333 $. Entorn del 4,8% de les famílies i el 7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Troxelville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Troxelville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# International Aero Engines

IAE International Aero Engines AG és una aliança d'empreses fundada el 1983 per desenvolupar un motor d'aviació per al mercat d'avions de fuselatge estret de 150 passatgers. Aquesta col·laboració de quatre dels principals motors d'aviació del món (Pratt & Whitney, FiatAvio, MTU Aero Engines i Japanese Aero Engine Corporation) desembocà en el V2500, el segon motor de reacció comercial més reeixit del mercat actual en termes d'unitats venudes i el tercer de la història.

## Referències

* ↑ «International Aero Engines - History» (en anglès). IAE. Arxivat de l'original el 2017-08-14. [Consulta: 22 maig 2019].
* ↑ Mytelka, Lynn Krieger. Strategic Partnerships: States, Firms, and International Competition (en anglès). Fairleigh Dickinson Univ Press, 1991, p. 88. ISBN 978-0-8386-3445-5.
# Marquand

Marquand és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 251 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marquand tenia 251 habitants, 95 habitatges, i 66 famílies. La densitat de població era de 403,8 habitants per km².
Dels 95 habitatges en un 35,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,3% hi vivien parelles casades, en un 15,8% dones solteres, i en un 30,5% no eren unitats familiars. En el 28,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,9% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 17,9% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 72,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.861 $ i la renda mediana per família de 25.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.341 $ mentre que les dones 12.083 $. La renda per capita de la població era de 8.533 $. Entorn del 25% de les famílies i el 32,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marquand». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marquand». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Tongatapu

Tongatupu és l'illa principal de Tonga, on hi ha la capital Nuku‘alofa, i la residència del rei de Tonga, Siaosi Tupou V.
L'illa és quasi un atol amb uns penya-segats a la costa sud i una ampla llacuna davant la costa nord. L'orografia presenta un pendent suau des del nord, al nivell del mar, fins al sud més elevat.
És l'illa més gran de Tonga, amb un terç de la superfície total, i l'illa més poblada, amb dos terços de la població total, una de les illes amb més densitat de població del Pacífic sud.
El nom Tongatapu (tonga, sud; tapu, tabú o sagrat) significa "sagrada del sud", i és l'origen del nom del regne de Tonga.
El primer europeu que va arribar a Tongatapu va ser l'holandès Abel Tasman, el 1643, que la va anomenar illa Amsterdam. El 1802, el vaixell nord-americà Portland va ser el primer a ser capturat al Pacífic Sud. La tripulació va ser massacrada, excepte Elisabeth Morey que es va convertir en la primera dona nàufraga i va passar a ser la muller del cap. Dos anys més tard, quan estaven a punt d'assaltar el nord-americà Union, Morey els va avisar i va poder fugir amb ells. Després d'uns mesos a Sydney va tornar a Tonga.
A Tongatapu es troba una de les majors concentracions de restes arqueològiques del Pacífic. A Mu‘a, l'antiga capital, es troben piràmides funeràries de pedra del segle xvi. Les tradicions orals recorden les condicions d'esclavitud amb les que es van fer les construccions monumentals.
Un dels monuments més intrigants de la Polinèsia és el trílit de Ha‘amonga ‘a Maui. Construït al segle xiii, consta de dos pilars de 40 tones amb una llinda de 9 tones. S'ha especulat molt sobre la seva funció. L'únic que se sap és que està alineat amb la sortida i posta de sol al solstici d'hivern.

## Llocs d'interès

* Palau reial, la residència del rei de Tonga.
* Nuku‘alofa, la capital del regne de Tonga.
* Mu‘a, segona ciutat de Tongatapu i antiga capital.
* Langi, lloc d'enterrament dels antics reis.
* Mapu a Vaea, esculls de corall erosionats.
* Hufangalupe, pont natural.
* Pangaimotu, illa turística a prop de Nuku‘alofa.
* Lloc de desembarcament del Capità Cook.
* Ha‘amonga ‘a Maui, trílit monumental.

## Divisió de Tongatapu

La divisió administrativa de Tongatapu consta, a més de l'illa principal de Tongatapu, de diverses illes menors properes habitades. Es subdivideix en set districtes i totes les illes depenen d'algun districte de Tongatapu. El grup de Tongatapu inclou les divisions de Tongatapu i ‘Eua i, administrativament, el grup Niuas.
| Illa | Població (1996) | Àrea (km²) | Densitat |
| ‘Ataa | 2 | 0,22 | |
| ‘Atataa | 234 | 0,52 | 450,0 |
| ‘Eueiki | 56 | 1,06 | 52,8 |
| Fafaa | 10 | 0,09 | 111,1 |
| Nukunukumotu | 24 | 1,32 | 18,2 |
| ‘Oneata | 3 | 0,06 | |
| ‘Onevai | 8 | 0,03 | |
| Pangaimotu | 29 | 0,13 | 223,1 |
| Velitoa Hahake | 10 | 0,01 | |
| Velitoa Hihifo | 17 | 0,01 | |
| Tongatapu | 66.586 | 257,03 | 259,1 |
| TOTAL | 66.979 | 260,48 | 257,1 |

## Enllaços externs

* (anglès) Mapa i imatges de Tongatapu Arxivat 2012-02-06 a Wayback Machine.
# Via fora els adormits

Via fora els adormits fou un opuscle antiborbònic publicat a Barcelona el 1734, una crida a la defensa de les llibertats arrabassades el 1714 i a la reclamació dels territoris cedits a França per la Pau dels Pirineus, i reivindica la creació d'un domini català que amb utilitat de l'Europa pot reviure, o bé la creació d'una república lliure de Catalunya o una república o regne d'Aragó, aliada a una república galaico-portuguesa.
A més de la justificació de la necessitat de les constitucions catalanes, fa una denúncia de l'incompliment de les obligacions contretes pel Rei d'Anglaterra amb els catalans en el pacte de Gènova de 1705, de fer respectar les seves llibertats. Aquesta publicació, publicada 20 anys després de l'entrada a Barcelona de Felip V, posa de manifest la persistència de la consciència nacional catalana malgrat la manca d'institucions pròpies.
El text fou publicat en una traducció francesa contemporània i fou redescobert per Josep Narcís Roca i Farreras el 1859, qui el recuperarà per al catalanisme. El diari La Veu de Catalunya el va reeditar en català el 1898, i el 1974 la historiadora Eva Serra i Puig el va analitzar a la revista Serra d'Or.

## Vegeu també

* Record de l'Aliança fet el Sereníssim Jordi Augusto Rey de la Gran Bretanya
* Via fora

## Referències

* Diccionari d'Història de Catalunya per Edicions 62.
# Chilochroma

Chilochroma és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Chilochroma albicostalis (Hampson, 1913)
* Chilochroma interlinealis (Dyar, 1917)
* Chilochroma tucumana Munroe, 1964
* Chilochroma yucatana Munroe, 1964

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 23 desembre 2018].
# Carles Casas i Comas

Carles Casas i Comas (Sant Esteve d'en Bas, 13 de setembre de 1958) és un pilot de trial català que ha estat participant en competicions estatals des de finals de la dècada del 1970. Des d'aleshores ha guanyat 14 Campionats d'Espanya de veterans i un de clàssiques. A més, ha estat diverses vegades campió de Catalunya i campió provincial de Girona en diverses categories.
Casas és conegut com a Scottishman o Ambaixador dels SSDT, ja que ha participat desenes de vegades amb èxit als Sis Dies d'Escòcia de Trial, quatre d'elles com a millor pilot estranger, tres com a guanyador de la categoria Over 40 i catorze com a guanyador per equips estatals. A data de gener de 2022 portava disputats més de 1.123 trials i acumulava 530 victòries. Actualment, Casas presideix el Motoclub Olot.

## Palmarès
### Títols estatals

Font:
* 6 Campionats d'Espanya Veterans A (1994, 1999 - 2003)
* 8 Campionats d'Espanya Veterans B (1995 - 2002)
* 1 Copa d'Espanya de clàssiques (2007)

### Resultats al campionat d'Espanya absolut

Font:
| Any | Motocicleta | C. d'Espanya |
| 1979 | Montesa | 2n Sènior |
| 1980 | Montesa | 29è |
| 1981 | Montesa/SWM | 26è |
| 1982 | SWM | 21è |
| 1983 | SWM | 24è |
| 1984 | Merlin | 9è |
| 1985 | Montesa | 10è |
| 1986 | Montesa | 10è |
| 1987 | Montesa | 28è |

## Referències

* 1 2 «The rider... Casas Carlos» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 15 desembre 2021].
* ↑ «Palmarès» (en castellà). carloscasas.jimdofree.com. [Consulta: 15 març 2022].
* ↑ «Motoclub Olot». olot.cat. Ajuntament d'Olot. [Consulta: 15 desembre 2021].
* ↑ «RFME Campeonatos de España de Trial / Trial Indoor» (PDF) (en castellà). rfme.net. RFME, 24-11-2020. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2021. [Consulta: 30 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Carles Casas i Comas - Lloc web oficial (castellà)
* Entrevista a Carles Casas a trialsguru.net el 28/7/2016 (anglès)
# Troy (Carolina del Nord)

Troy és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2010 tenia 3.189 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Troy tenia 3.430 habitants, 1.108 habitatges i 710 famílies. La densitat de població era de 445,9 habitants per km².
Dels 1.108 habitatges en un 30,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,4% hi vivien parelles casades, en un 21% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 33,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,6% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 35% entre 25 i 44, un 16,9% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 140,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.933 $ i la renda mediana per família de 33.984 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.500 $ mentre que les dones 19.861 $. La renda per capita de la població era d'11.420 $. Entorn del 20,9% de les famílies i el 24,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Troy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Troy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Hodejov

Hodejov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1280.
# Maria Ferrer Jaume

Maria Ferrer Jaume o Sor Maria del Cor de Jesús Ferrer Jaume (Santa Maria del Camí, 1825-1913). Religiosa.
Estudià en el Col·legi de la Puresa, a Palma. El 1860 fou la fundadora de les Germanes de la Caritat de Santa Maria del Camí i la primera superiora (1860-1888). És filla il·lustre de Santa Maria del Camí i un carrer d'aquesta vila du el seu nom.

## Referències

* ↑ «Ferrer Jaume de l'Arboçar, Sor Maria del Cor de Jesús». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 19. Palma: Promomallorca, p. 23. ISBN 84-8661702-2.
# Tonghu

Tonghu és un districte de la Mongòlia Interior (República Popular de la Xina) a uns 18 km al nord-oest del comtat de Zhongwei a la Lliga Alxa de la Mongòlia Interior. La pradera de Tonghu és un lloc turístic rodejat de dunes amb herba verda, aire pur i nombroses aus migratòries. Està ple de tendes mongoles blanques i és molt representatiu de la cultura mongola. El seu nom deriva d'un poble nòmada que va habitar la regió al segle iii aC.
# Via romana

Les vies o calçades romanes formaven una xarxa de carreteres que abastava tot l'Imperi Romà.
Originàriament, la xarxa va ser dissenyada per a mantenir un control efectiu de les zones incorporades a l'imperi, però ràpidament van adquirir importància econòmica, ja que facilitaven el comerç i les comunicacions. El desenvolupament de la xarxa de vies romanes es va produir al mateix temps que el creixement de l'imperi. L'anomenat Itinerari d'Antoní és el document antic més complet per a l'estudi de les vies romanes, i data del final del segle iii.
Fins al final del segle iv aC, les calçades romanes eren poc més que senders que conduïen a Roma des de les distintes ciutats del Laci. Des d'aquest moment van començar a construir-se segons un pla establert, dissenyat conjuntament amb el programa tàctic d'expansió. Com que tenien un significat militar considerable, es van desenvolupar sistemes més complexos de construcció de calçades, en vista a fer-les més permanents i millors per a suportar diferents tipus de trànsit. Es van usar pedres de mides diferents per a construir unes calçades sòlides: les pedres grans es col·locaven a la base i sobre aquestes s'establia una capa de pedres més reduïdes i finalment una capa de sauló. En alguns casos, normalment a les rodalies de les ciutats, sobre aquests fonaments es col·locava un ferm de llambordes.
La via Àpia va començar a construir-se al voltant del 312 aC, i la via Flamínia cap al 220 aC. L'Imperi Romà va arribar a tenir un sistema de carreteres d'uns 80.000 km, consistent en 29 vies que partien de la ciutat de Roma, i una xarxa que cobria totes les províncies conquistades importants, incloent-hi la Gran Bretanya. Segons la llei romana tota persona tenia dret a usar les calçades, però els responsables del manteniment eren els habitants del districte pel qual passava. Durant l'edat mitjana el sistema de vies va començar a desaparèixer.
La via romana més antiga documentada epigràficament a la península és la que enllaçava les localitats d'Iluro i Ausa, construïda entre el 120 aC i el 110 aC.
Per Barcelona i València passava la via Augusta, que unia Cadis amb els Pirineus. Al coll de Panissars s'unia amb la via Domícia, que arribava fins a Itàlia.
Algunes vies romanes de renom són:
* A la Britànnia, la via Devana o les actualment anomenades Akeman Street, Dere Street i Watling Street
* A la Gàl·lia, la via Agripa, la via Aquitània o la via Domícia
* A Grècia, la via Egnàcia
* A Helvècia, la via Mala
* A Itàlia, la via Amerina, la via Annia, la via Àpia, la via Ardeatina, la via Aurèlia, la via Campana, la via Casilina, la via Càssia, la via Cecília, la via Clòdia, la via Col·latina, la via Flamínia, la via Flàvia, la via Llatina, la via Prenestina o la via Valèria
* A Hispània, la via Augusta
* Al Pròxim Orient, la via Diocleciana o la via Adriana

## Vegeu també

* Llista de vies romanes
* Mansio
* Mansionarius

## Referències

* ↑ David Farell i Garrigós i Francesc Lladó i Tubau, La via romana de Parpers
# Chillán

Chillán és una ciutat i comuna del centre/sud de Xile, ubicada a la Regió de Ñuble. És capital de la Regió de Ñuble i forma, juntament amb la comuna de Chillán Viejo, la conurbació Chillán. La ciutat també es coneix com a Cuna de la Patria o Tierra de Artistas.
Al nord, Chillán limita amb les comunes de San Nicolás i San Carlos, al sud amb la comuna de Chillán Viejo, a l'est amb les comunes de Pinto i Coihueco, i a l'oest amb les comunes de Quillón, Portezuelo i Ránguil.
Integra, juntament amb les comunes de Chillán Viejo, Coihueco, Pinto, San Ignacio, El Carmen, Pemuco i Yungay el Districte Electoral Nº 41 i pertany a la 13a Circumscripció Senatorial (Biobío Cordillera).
Chillán és coneguda per la seva proximitat a Termas de Chillán i els seus centres d'esquí, els quals són considerats com un dels més importants a Xile, sent un dels destins preferits per esquiar en la seva majoria per estrangers, especialment brasilers.

## Vegeu també

* Marta Colvin

## Referències

* ↑ Chillán, Cúna de la patria
* ↑ «Chillán, tierra de Héroes y Artistas». Arxivat de l'original el 2008-04-18. [Consulta: 14 octubre 2012].
* ↑ La Tercera. «Chillán inicia temporada de nieve y espera 100 mil personas este invierno».
* ↑ La Tercera. «Brasileños tienen hasta el 90% de las reservas en centros de esquí». Arxivat de l'original el 2013-12-17. [Consulta: 14 octubre 2012].