OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gott der Hoffnung erfülle euch, BWV 218

Gott der Hoffnung erfülle euch, BWV 218 (Que Déu us ompli d'esperança) és una cantata – atribuïda inicialment a Johann Sebastian Bach– per al diumenge de Pentecosta. El llibret és d'Erdmann Neumeister i la música de Georg Philipp Telemann. En el catàleg de Bach correspon a 218/Anh. III 157.

## Discografia seleccionada

* The Apocryphal Bach Cantatas BWV 217-222. Wolfgang Helbich, Steintor Barock Bremen, Alsfelder Vokalensemble, Johanna Koslowsky, Kai Wessel, Harry Geraerts, Philip Langshaw. (CPO), 1992.

## Referències

* ↑ Daniel S. Vega Cernuda. “Bach. Repertorio completo de la música vocal”. Cátedra, Barcelona, 2004

## Bibliografia

* Daniel S. Vega Cernuda. “Bach. Repertorio completo de la música vocal”. Cátedra, Barcelona, 2004.
* Alfred Dürr. “The Cantatas of J. S. Bach”. Oxford University Press, Oxford, 2005.

## Enllaços externs

* Bach Cantatas Website
* J.S. Bach Home Page Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Forn de calç (la Vall de Bianya)

El Forn de calç és una obra de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Proper al Molí de la Coromina va existir una petita indústria de ciment que utilitzava les margues calcàries de la contrada. N'ha restat el forn, bastit amb grans blocs de pedra poc escairats. Té la forma típica d'una naveta menorquina amb porta dovellada. Aquest forn és dels pocs que es conserven a la comarca en bon estat i d'aquest tipus constructiu.

## Referències

* ↑ «Forn de calç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Sin título (José Luis Fernández)

L'escultura urbana coneguda pel nom Sin título, ubicada a la part ovetense del Pont de Gallegos (molt conegut per ser part del Camí de Sant Jaume), en el poble de Les Regueres, localitzat en el marge dret del riu Nora, al final de la coneguda com “Senda Verda del Naranco”, limítrof amb Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx. L'escultura, feta de formigó, és obra de José Luis Fernández, i està datada 1982, sent part de la sèrie “Encuentros”. La seua actual ubicació no és l'original que es trobava a la intersecció entre la bifurcació esquerra de la carretera AS-232, direcció Sant Claudi, i la ramificació dreta, direcció al concejo de Les Regueres, el qual representava un punt de trobada.

## Referències

* 1 2 3 http://www.vivirasturias.com/quehacer/Oviedo/Qu%C3%A9+hacer%7CPatrimonio+civil%7CEsculturas/es Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.esculturaurbana.com/paginas/oviedo.htm Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.turismoviedo.es/
* ↑ http://elcaminodesantiagodesdeasturias.blogspot.com.es/2012/04/puente-de-gallegos.html
# Varnentsi

Varnentsi (búlgar: Варненци) és un poble del municipi de Tútrakan a Bulgària que el 2020 tenia 271 habitants. Es deia Denizler (Денизлер) fins que el 1942 fou reanomenat en honor del 31è Regiment d'Infanteria de Varna per les seves gestes a la batalla de Tútrakan.
# Kanderfirn

La Kanderfirn és una glacera de 6,6 km (2005) del Alps Bernesos, situada al sud de Kandersteg en el cantó de Berna. La glacera llisca cap al final superior del Gasterental, al peu del Blüemlisalp i el Tschingelhorn. Limita amb la vall de Lauterbrunnen a l'est (Tschingel Pass) i el cantó de Valais al sud (Petersgrat). El 1973 tenia una superfície de 13,9 km².
La glacera alimenta les aigües del Kander, un riu que flueix cap al Llac de Thun, i d'aquí a l'Aar i el Rin.
Al vessant rocós de Mutthorn, al sud del collet fins a Tschingelfirn, hi ha la cabana Mutthorn del Swiss Mountaineering Club (SAC) a una altitud de 2900 m. A la cabana només s'hi pot arribar per les glaceres, ja sigui des de la vall de Gastern o des de la vall de Lauterbrunnen.
* Kanderfirn vist des del Gasterntal
* Vista del Kanderfirn des del Hockenhorngrat
* Kanderfirn amb vistes cap al Mutthornhütte

## Referències

* ↑ «mapa». [Consulta: 1r novembre 2020].
* ↑ «Factsheet | Gletschermessnetz Schweiz GLAMOS» (en alemany). [Consulta: 1r novembre 2020].
# Albosseira

Albosseira (francès: Alboussière) és un municipi francès situat al departament de l'Ardecha i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2020 tenia 998 habitants.

## Demografia

El 2007 la població de fet d'Alboussière era de 890 persones. Hi havia 520 habitatges, 359 habitatges principal, 132 segones residències i 30 desocupats. 452 eren cases i 60 eren apartaments.

### Habitatges

El 2007 Dels 359 habitatges principals, 256 estaven ocupats pels seus propietaris, 94 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 9 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien una cambra, 30 en tenien dues, 68 en tenien tres, 102 en tenien quatre i 157 en tenien cinc o més. 273 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 160 habitatges hi havia un automòbil i a 163 n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 505 persones, 391 eren actives i 114 eren inactives.
Dels 54 establiments que hi havia el 2007, hi havia dues empreses alimentàries, sis empreses de fabricació de productes industrials, 14 empreses de construcció, 13 empreses de comerç i reparació d'automòbils, 4 empreses de transport, 3 empreses d'hostatgeria i restauració, 3 empreses de serveis, 5 entitats de l'administració pública i 4 empreses diverses.
L'any 2000 hi havia 34 explotacions agrícoles que conreaven un total de 817 hectàrees.
Té una escola elemental.

## Referències

* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Filley

Filley és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 174 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Filley tenia 174 habitants, 73 habitatges, i 48 famílies. La densitat de població era de 610,7 habitants per km².
Dels 73 habitatges en un 28,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,4% hi vivien parelles casades, en un 2,7% dones solteres, i en un 32,9% no eren unitats familiars. En el 31,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 20,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.500 $ i la renda mediana per família de 48.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 22.250 $. La renda per capita de la població era de 19.112 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Filley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Filley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Buzuluk (riu)

* Aquest article tracta sobre el riu. Vegeu-ne altres significats a «Buzuluk».
El Buzuluk - Бузулук (rus) - és un riu de Rússia, un afluent per l'esquerra del Samara. Passa per l'óblast d'Orenburg.
Té una llargària de 248 km i una conca hidrogràfica de 4.460 km². El seu cabal mitjà és de 7,7 m³/s a la desembocadura. Neix al límit sud-oest dels Urals, a l'Obsxi Sirt. Pren direcció oest per l'estepa agrícola del sud-oest de la província. Poc abans de rebre les aigües del Gratxevska gira cap al nord. Pocs kilòmetres després rep les aigües del Bobrovka i flueix en direcció nord-est abans d'arribar a Buzuluk i al riu Samara, on desemboca.
# Funció Q

En estadístiques, la funció Q és la funció de distribució de la cua de la distribució normal estàndard. En altres paraules, $Q(x)$ és la probabilitat que una variable aleatòria normal (gaussiana) obtingui un valor més gran que $x$ desviacions estàndard. De manera equivalent, $Q(x)$ és la probabilitat que una variable aleatòria normal estàndard pren un valor més gran que $x$ .
Si $Y$ és una variable aleatòria gaussiana amb mitjana $\mu$ i la variància $\sigma ^{2}$, doncs $X={\frac {Y-\mu }{\sigma }}$ és estàndard normal i$P(Y>y)=P(X>x)=Q(x)$on $x={\frac {y-\mu }{\sigma }}$ .
Altres definicions de la funció Q, totes elles simples transformacions de la funció de distribució acumulada normal, també s'utilitzen ocasionalment.
A causa de la seva relació amb la funció de distribució acumulada de la distribució normal, la funció Q també es pot expressar en termes de la funció d'error, que és una funció important en matemàtiques i física aplicades.
Formalment, la funció Q es defineix com
$Q(x)={\frac {1}{\sqrt {2\pi }}}\int _{x}^{\infty }\exp \left(-{\frac {u^{2}}{2}}\right)\,du.$
Així,
$Q(x)=1-Q(-x)=1-\Phi (x)\,\!,$
on $\Phi (x)$ és la funció de distribució acumulada de la distribució gaussiana normal estàndard.

## Referències

* ↑ The Q-function, from cnx.org
* ↑ Basic properties of the Q-function Arxivat March 25, 2009, a Wayback Machine.
* ↑ Normal Distribution Function – from Wolfram MathWorld
* ↑ Stephanie. «Q Function: Definition, Examples» (en anglès). https://www.statisticshowto.com,+07-12-2017.+[Consulta: 6 gener 2023].
* ↑ «Q function - MATLAB qfunc» (en anglès). https://www.mathworks.com.+[Consulta: 6 gener 2023].
# Sortir de l'armari (pel·lícula de 2019)

Sortir de l'armari (originalment, Coming Out) és una pel·lícula documental francès del 2019, dirigida per Denis Parrot. Aquest documental està fet a base de vídeos gravats per joves just en el moment que anunciaven a les seves famílies que eren gais o lesbianes o que volien ser transgèneres. Són vídeos que ells mateixos van penjar a internet perquè, fent públic aquest moment tan íntim, volien ajudar els que viuen aquesta situació a fer el pas, un pas que posa fi a un llarg temps de dubtes, de por i d'angoixa. Compta amb vídeos de joves dels Estats Units, Sud-àfrica, Regne Unit, el Canadà, el Japó, Alemanya i França. Una coproducció de Dryades Films i Upside Films amb la participació de Canal+, Ciné+ i el suport de CNC i Région Île-de-France. El 10 de gener de 2022 es va estrenar el doblatge en català al programa 60 minuts del canal 33.

## Referències

* ↑ «“Coming Out”, un documentaire fort sur cet instant où tout bascule» (en francès). Télérama.fr. [Consulta: 6 maig 2019].
* ↑ «« Coming Out » : mille manières de dire son homosexualité». Le Monde, 01-05-2019 [Consulta: 6 maig 2019].
* ↑ «« Coming Out », de Denis Parrot : un documentaire nécessaire» (en francès). KOMITID, 29-04-2019. [Consulta: 6 maig 2019].
* 1 2 «"Sortir de l'armari", a "60 minuts"». CCMA, 07-01-2022. [Consulta: 15 gener 2022].

## Enllaços externs

* Une brève histoire des films sur le coming-out a yagg.com (francès)
# Varney el vampir

Varney el vampir és una obra per capítols (220 entregues) escrita per James Malcolm Rymer entre 1845 i 1847 i que suposa la consagració del subgènere dels vampirs dins la literatura gòtica. El seu èxit va fer recopilar el serial en un llibre únic il·lustrat, que accentuava el caràcter macabre de les accions del vampir. Diversos personatges recullen el seu nom, com Varnae dels còmics Marvel i proliferen al·lusions a la seva figura en altres obres de terror.

## Argument

Sir Francis Varney és un vampir que busca la sang de la família Bannerworth durant el segle xviii, tant per sobreviure com per sotmetre'ls i aconseguir diners per a la seva vida de luxe. L'elecció d'aquesta família no és casual, ja que sembla que hi està secretament emparentat. Les accions del vampir tenen lloc a diversos escenaris, en especial Londres, Bath, Winchester, Nàpols i Venècia. Malgrat l'extrema violència dels seus actes, Varney no vol ser un vampir, per la qual cosa acaba confessant-se amb un sacerdot i suïcidant-se llançant-se des del Vesuvi. Abans deixa escrita la seva vida per alliçonar els potencials lectors.

## Anàlisi

El llibre introdueix una novetat rellevant respecte a les obres de vampirs anteriors, el penediment del personatges principal respecte les seves accions. El protagonista, doncs, ja no és un simple monstre sanguinari sinó que acaba apareixent com a víctima, amb un caràcter turmentat que serà constant en els vampirs des d'aquell moment, especialment a les obres d'Anne Rice. Varney consolida els tòpics sobre el físic dels vampirs, amb dos ullals que són la marca a les seves víctimes, una força extraordinària i poders especials, en aquest cas la capacitat d'hipnotitzar les persones. Aquests trets seran comuns amb el Dràcula de Bram Stoker, el prototip per excel·lència de la literatura vampírica.
El gènere s'adscriu a la literatura de terror popular de l'època, on la intriga es manté gràcies a escapades inversemblants i atacs ferotges, amb abundància de sang i crits. Les descripcions de la família rica i el contrapunt còmic del servent, Jack Pringle, fan de contrapunt a la història principal, que no segueix un únic fil sinó que inclou excursos sobre altres episodis del passat de Varney.
El fet de publicar-se per entregues explica algunes de les contradiccions de la trama. L'ambientació és confusa perquè se citen esdeveniments anacrònics. Un dels fills de la família és anomenat en una ocasió, protagonitza un episodi i no torna a aparèixer. De vegades sembla que Varney no sigui un vampir, sinó un home que ho simula ésser, mentre que després es confirma el seu caràcter maleït. La seva genealogia és contradictòria amb els indicis que deixa anar durant els capítols inicials. Totes aquestes desviacions no es van reparar en l'edició en forma de llibre, donat el caràcter popular de la literatura de gènere, que no busca qualitat artística sinó entreteniment, en aquest cas provocat pel suspens de la persecució del vampir i l'horror dels seus atacs.

## Referències

* ↑ Skal, David J. (1996). V is for Vampire. p.99. New York: Plume. ISBN 0-452-27173-8
# Kew Jaliens

Kew Rafique Jaliens (Rotterdam, 15 de setembre de 1978) és un futbolista neerlandès que juga com a defensa per l'AZ Alkmaar de l'Eredivisie.
# Collada del Rei (Carreu)

La Collada del Rei és una collada situada a 1.563,1 msnm, en el terme municipal d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà, a la vall de Carreu.
És a la part oriental de la vall de Carreu, al nord-oest del Coll de Llívia, i al sector sud-oriental de la Serra del Boumort. Hi passa el Camí de Boumort.

## Enllaços externs

* La Collada del Rei en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Buzuq

El buzuq (en àrab, بزق; també transliterat bozuq, bouzouk o buzuk) és un llaüt de coll llarg relacionat amb el busuqui grec i el saz turc. És un instrument de corda pinçada essencial en el repertori dels germans Rahbani, però no està classificat entre els instruments clàssics de la música àrab o turca. No obstant això, aquest instrument es pot considerar com un parent més gran i de tons més profunds del saz, amb el qual es podria comparar de la mateixa manera que la viola amb el violí en la música occidental. Abans que els Rahbanis popularitzessin l'ús d'aquest instrument, el buzuq s'havia associat amb la música del Líban i Síria.
A diferència de l'ud, sense trasts i de coll curt, el buzuq té un coll més llarg, un cos més petit i uns trasts lligats al coll que es poden moure per produir els intervals microtonals utilitzats en els molts maqamat («modes musicals»). Normalment, està equipat amb dos cursos de cordes metàl·liques que es toquen amb un plectre, oferint una ressonància metàl·lica però lírica. Alguns instruments tenen tres cursos i fins a set cordes en total.
El nom de l'instrument pot provenir del turc bozuk («trencat» o «desordenat»), i fer referència a bozuk düzen bağlama, una afinació del saz turc. Una altra teoria sobre l'origen del nom és que prové de l'expressió persa tanbur e bozorg, que significa «un gran llaüt estil tanbur».

## Vegeu també

* Tanbur

## Referències

* ↑ «Arabic Musical Instruments», 07-05-2006. Arxivat de l'original el 2006-05-07. [Consulta: 21 juliol 2022].
* ↑ «Buzuq», 03-05-2009. Arxivat de l'original el 2009-05-03. [Consulta: 21 juliol 2022].
# Francesc Xavier Ibarz i Alegria

Francesc Xavier Ibarz i Alegria (Barcelona, 1 d'abril de 1953) és un antic jugador d'hoquei sobre patins català de les dècades de 1970 i 1980.

## Trajectòria

Va començar a practicar l'hoquei patins al col·legi Immaculada dels Germans Maristes, passant a continuació al CT Barcino. Posteriorment jugà dues temporades al CE Arenys de Munt i una a l'AA Noia, fins que el 1976 fitxà pel Reus Deportiu per substituir Sergi Centell. Va destacar al Reus Deportiu, on jugà durant més de 10 temporades en les quals guanyà una Copa del Rei (1983), una supercopa d'’Espanya (1984) i la Recopa d'’Europa (1984). Fou el màxim golejador de lliga espanyola les temporades 1978-79 i 1982-83.
Fou internacional amb Espanya entre els anys 1973 i 1984, en els quals guanyà un Campionat d'Europa l'any 1983. També fou campió europeu júnior el 1972.
L'any 1984 va ser escollit millor esportista de Tarragona.

## Palmarès
### Reus Deportiu

* Recopa d'Europa:
** 1984
* Copa d'Espanya:
** 1983
* Supercopa d'Espanya:
** 1984

### Espanya

* Campionat d'Europa:
** 1983
* Campionat d'Europa Júnior:
** 1972

## Referències

* ↑ «Ibarz: nueva figura del stick». Mundo Deportivo, 24-09-1972. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Las plantillas». Mundo Deportivo, 03-10-1976. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Ibarz puede sustituir a Centel en el Reus Deportivo». Mundo Deportivo, 02-08-1976. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 3 4 5 «CiU anuncia el fitxatge de Xavier Ibarz, antic jugador d'hoquei del Reus Deportiu». Nació Digital, 20-03-2011. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 «Perfil a rinkhockey.net». rinkhockey.net. [Consulta: 1r octubre 2015].
# Províncies de l'Equador

La República de l'Equador es divideix en 22 províncies. Aquestes, al seu torn, es divideixen en 215 cantons, que contenen 788 parròquies rurals i 367 parròquies urbanes. Cada província escull un Consell Provincial, dirigit per un Prefecte, i cada cantó escull el seu Consell Cantonal, dirigit per un alcalde. Les parròquies d'un mateix cantó estan sota jurisdicció del mateix Consell Cantonal i el mateix alcalde.

## Llista de províncies

* Província d'Azuay
* Província de Bolívar
* Província de Carchi
* Província de Cañar
* Província de Chimborazo
* Província de Cotopaxi
* Província d'El Oro
* Província d'Esmeraldas
* Província de Galápagos
* Província del Guayas
* Província d'Imbabura
* Província de Loja
* Província de Los Ríos
* Província de Manabí
* Província de Morona-Santiago
* Província de Napo
* Província d'Orellana
* Província de Pastaza
* Província de Pichincha
* Província de Santa Elena
* Província de Santo Domingo de los Tsáchilas
* Província de Sucumbíos
* Província de Tungurahua
* Província de Zamora-Chinchipe
# Celje

Celje (en alemany: Cilli, en hongarès: Cille) és la tercera ciutat d'Eslovènia per nombre d'habitants. És la capital de la regió d'Estíria Inferior Sud-occidental (Jugozahodna Spodnja Štajerska) i la seu administrativa del municipi del mateix nom.
La ciutat està situada en el tram inferior de la vall de Savinja a la confluència dels rius Savinja, Ložnica i Voglajna (amb el seu afluent, el Hudinja) sota el turó del Castell de Celje (407 m).

## Símbols

L'escut de Celje fa referència als Comtes de Celje.
L'escut d'armes de Celje es va integrar en l'escut nacional eslovè el 1991. El mateix escut ja havia estat seleccionat el 1918, en finalitzar la Primera Guerra Mundial, quan Eslovènia es va unir a Sèrbia i Croàcia, formant el Regne de Iugoslàvia.

## Història

El primer assentament urbà del qual es té notícia correspon a l'època de la Cultura de Hallstatt.
Durant l'ocupació celta la ciutat va ser coneguda com a Kelea, i així apareix en les monedes encunyades per aquest poble. En temps de l'Imperi Romà es va anomenar Civitas Celeia. La ciutat va obtenir els seus drets municipals l'any 46, durant el mandat del Cèsar Claudi, sota el nom de municipium Claudia Celeia.
Els registres escrits afirmen que va ser una vila rica i densament poblada, envoltada de muralles defensives amb torres, palaus de marbre, carrers i places àmplies. En aquesta època va rebre el sobrenom de "la petita Troia" o Troia secunda. Una calçada romana comunicava Aquilea amb Panònia.
Celeia es va convertir ràpidament en una de les colònies romanes més florents i posseïa un nombre considerable d'edificis públics, entre els quals destacava el temple de Mart, famós en tot l'Imperi Romà. Celeia va ser incorporada a la diòcesi d'Aquilea cap a l'any 320, en temps de l'emperador Constantí I el Gran.
Durant les grans migracions dels segles V i VI la ciutat va ser arrasada. No es tornen a tenir notícies de la ciutat fins al segle xii, quan apareix sota el nom de Cylie en la Crònica d'Admont, escrita entre 1122 i 1137.
Celje va adquirir l'estatus de ciutat-mercat a la primera meitat del segle XIV i drets l'11 d'abril de 1451 per ordre del Comte Frederic II de Celje.

## Fills il·lustres

* Alenka Bratušek n. 1970, primera ministra d'Eslovènia.

## Enllaços externs

* Web oficial de Celje Arxivat 2018-03-19 a Wayback Machine.
# Simonel·lita

La simonel·lita és un mineral de la classe dels compostos orgànics. Rep el seu nom de Vittorio Simonelli (1860-1929), geòleg italià de la Universitat de Bolonya, qui va descobrir el mineral.

## Característiques

La simonel·lita és una substància orgànica de fórmula química C$_{19}$H$_{24}$. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la simonel·lita pertany a «10.BA - Hidrocarburs» juntament amb els següents minerals: fichtelita, hartita, dinita, idrialita, kratochvilita, carpathita, ravatita i evenkita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1919 a Fognano, al municipi de Montepulciano, a la província de Siena (Toscana, Itàlia), l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral. Es troba en el lignit, pel que sembla, derivada dels boscos de coníferes.

## Referències

* ↑ «Simonellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 octubre 2016].
* ↑ «Simonellite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 31 octubre 2016].