OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cabecou

El cabecon [cabe'ku] (en francès cabecon) és un formatge francès fet amb llet de cabra, originari de les regions del Carcí (Quercy en francès), del Rouergue, d'Alvèrnia i del Perigord.
La paraula ve de 'cabra' en occità amb el diminutiu « on » a la fi : cabecon en occitan.
Hi ha cabecons que tenen una AOC sota diferents noms:
També tenen segell vermell d'AOC amb el nom de Cabécou d'Autan.
Es tracta d'un formatge rodó, de 4 o 5 cm de diàmetre i d'1,5 cm d'alçada, amb la pasta fresca i no premsada, crua, tendra i cremosa i amb crosta natural i fina. El pes del formatge no passa de 40 gr i conté el 45% de matèria grasa. El gust és de lleugerament làctic, amb un toc d'avellana.
El temps d'afinament varia, de deu dies a quatre setmanes.

## Notes i referències

* ↑ Denominació anomenada a Thiézac el 1852 al Diccionari estatístic del Cantal.
# Mardukakhkheriba

Mardukakhkheriba o també Marduk-aḫḫē-erība, va ser el novè rei de Babilònia de la Segona dinastia d'Isin, IV dinastia de Babilònia. Segons la Llista dels reis de Babilònia va tenir un regnat molt curt, només de sis mesos, cap a l'any 1046 aC.
Va succeir a Adadapaliddina que era un usurpador, rei dels arameus, però no se sap la relació que Mardukakhkheriba hi tenia. Només s'esmenta un conflicte amb els elamites que abans no apareixen per res als afers de Babilònia. Va morir entre mig any i un any i mig de regnat segons algunes fonts, i cap referència suggereix que a la seva mort es suscités alguna revolta com faria pensar el seu curt regnat. El va succeir un rei anomenat Marduk-Zer.

## Referències

* ↑ Brinkman, J.A. A political history of post-Kassite Babylonia 1158-722 B.C.. Roma: Pontificium Institutum Biblicum, 1968, p. 44.
# Mühledorf (Solothurn)

Mühledorf és un municipi del cantó de Solothurn (Suïssa), cap del districte de Bucheggberg.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Jeollanam-do

Jeollanam-do és una província del sud-oest de Corea del Sud. La província es va crear el 1896 a partir de la meitat sud de l'antiga província de Jeolla. Gwangju va ser la capital de la província fins a l'any 2005, en què es va traslladar al sud l'administració provincial, a la ciutat de Namaka, pertanyent al comtat de Muan.

## Geografia

La província forma part de la regió de Honam, i limita per l'est amb el mar Groc, pel nord amb la província de Jeollabuk-do, pel sud amb l'estret de Jeju, i per l'est amb Gyeongsang.
Hi ha gairebé 2.000 illes al llarg del litoral de Jeollanam-do, de les quals tres cambres estan deshabitades. El litoral té uns 6.100 quilòmetres de longitud. La província és muntanyenca, però només en part; hi ha planes en el curs dels rius Seomjin, Yeongsan i Tamjin. Quant al clima, es produeixen abundants precipitacions i les temperatures són temperades.

## Recursos

Es troba al capdavant de Corea del Sud en l'obtenció d'alguns productes marítims, com les ostres i les algues per mitjà de cultiu. L'agricultura és una activitat florent a les zones planes, gràcies a l'orografia i a les condicions climàtiques. Els cultius més importants són l'arròs, el blat, l'ordi, les mongetes i les patates. També es produeixen verdures, cotó i fruites.
Hi ha explotacions mineres, però a petita escala, d'or i carbó. A més, en aquesta província hi ha diverses indústries.

## Divisió administrativa

Jeollanam-do es divideix en 5 ciutats (Si o Shi) i en 17 comtats (Gun). A continuació, s'enumeren els noms de cada entitat en alfabet llatí, hangul i hanja.

### Ciutats

* Gwangyang (광양 시, 光 阳 市).
* Mokpo (목포시, 木浦 市).
* Naju (나주 시, 罗 州市).
* Suncheon (순천시, 顺天 市).
* Yeosu (여수시, 丽水 市).

## Enllaços externs

* Web del govern provincial de Jeollanam-do
# Réflexions sur la puissance motrice du feu et sur les machines propres à développer cette puissance

Réflexions sur la puissance motrice du feu et sur les machines propres à développer cette puissance és un llibre publicat pel físic francès Nicolas Léonard Sadi Carnot l'any 1824. Compta amb 65 pàgines i és una publicació molt important en la història de la termodinàmica que tracta sobre la teoria generalitzada de les màquines tèrmiques. De fet, el llibre es considera el treball pioner de la termodinàmica. Conté les línies generals preliminars de la segona llei de la termodinàmica.
L'obra passà desapercebuda fins al 1834, quan l'enginyer de mines francès Emile Clapeyron el va citar en la seva obra Mémoire sur la puissance motrice de la chaleur. Gràcies a aquest treball de Clapeyron, el físic alemany Rudolf Clausius va sentir a parlar sobre la teoria del calor de Carnot i va poder escriure la segona llei de forma matemàtica amb la seva introducció al concepte de l'entropia.
L'any 1849 el terme termo-dinàmica ja fou usat en l'article de William Thomson An Account of Carnot's Theory of the Motive Power of Heat.
L'obra conté un nombre de principis com el cicle de Carnot, la màquina de Carnot, el teorema de Carnot o el rendiment tèrmic.

## Referències

* ↑ Carnot (1890), Thurston's introduction
* ↑ Clausius, R. (1867). The Mechanical Theory of Heat – with its Applications to the Steam Engine and to Physical Properties of Bodies. London: John van Voorst, 1 Paternoster Row. MDCCCLXVII. (anglès)
* ↑ Kelvin, William T. (1849) "An Account of Carnot's Theory of the Motive Power of Heat - with Numerical Results Deduced from Regnault's Experiments on Steam." Transactions of the Edinburg Royal Society, XVI. 2 de gener Còpia escanejada (anglès)

## Bibliografia

* Carnot, Sadi. Réflexions sur la puissance motrice du feu et sur les machines propres à développer cette puissance. París: Bachelier, 1824. (francès) (full text)
* Carnot, Sadi; Thurston, Robert Henry (editor and translator). Reflections on the Motive Power of Heat and on Machines Fitted to Develop That Power. Nova York: J. Wiley & Sons, 1890. (full text of 1897 ed.)) (html Arxivat 2007-08-18 a Wayback Machine.)
* Carnot, Sadi; E. Clapeyron; R. Clausius. Reflections on the Motive Power of Fire – and other Papers on the Second Law of Thermodynamics. Edited with an introduction by E. Mendoza. Nova York: Dover Publications, 2005. ISBN 0-486-44641-7.
# Segon de Tàrent

Segon de Tàrent, en llatí Secundus, en grec antic Σεκοῦνδος fou un poeta epigramàtic grec nadiu de Tàrent.
Dos dels seus epigrames s'han conservat a l'Antologia grega. Els seus versos foren inclosos a l'Antologia de Filip de Tessalònica, del qual probablement n'era contemporani, a finals del segle i o començament del segle ii.

## Referències

* ↑ 2.Secundus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 763
# Priapella

Priapella és un gènere de peixos de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Priapella bonita (Meek, 1904) †
* Priapella chamulae (Schartl, Manfred, Meyer & Wilde, 2006)
* Priapella compressa (Alvarez, 1948)
* Priapella intermedia (Alvarez & Carranza, 1952)
* Priapella olmecae (Meyer & Espinosa Pérez, 1990)

## Referències

* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cabdill ullblanc

El cabdill ullblanc (Hemitriccus zosterops) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, a les terres baixes del sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela, Surinam i Caiena cap al sud fins al nord del Perú i nord i est del Brasil del sud-est del Perú, nord de Bolívia i Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Cabdill ullblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Mare, em deixes dormir amb un assassí?

Mare, em deixes dormir amb un assassí? (títol original: Mother, May I Sleep with Danger?) és un telefilm estatunidenc dirigit per Jorge Montesi, difós l'any 1996. Ha estat doblat al català.

## Argument

L'amor que Billy Owens té per la seva ex-amiga gira cap a la obsessió, i decideix matar-la amb la finalitat que ningú no pugui posseir-la. Després Billy canvia d'identitat i comença una nova vida sota el nom de Kevin Shane. Laurel, una estudiant seriosa i aplicada, coneix Kevin, el play-boy del campus, del qual cau immediatament enamorada. Laurel, que lluita per lliurar-se de la influència d'una mare possessiva, s'enganxa a Kevin en qui posa tots els seus somnis de felicitat. Però Jessica, la mare de Laurel, no veu aquesta connexió amb bons ulls.

## Repartiment

* Tori Spelling: Laurel Lewisohn
* Ivan Sergei: Billy Jones
* Todd Caldecott: Jackson
* Lochlyn Munro: Kevin Shane
* Lisa Banes: Jessica Lewisohn
* Bryn Erin: Erin
* Suzy Joachim: Detectiu Sandy Unger
* Cheryl Wilson: el conseller d'admissions
* Teryl Rothery: l'entrenador
* Hrothgar Mathews: l'instructor de literatura anglesa

## Referències

* ↑ «Mare, em deixes dormir amb un assassí?». esadir.cat.
* ↑ «Mother, May I Sleep with Danger?». Allociné.
# Mühleberg

Mühleberg és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat al districte de Laupen.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Jean De Clercq

Jean De Clercq (17 de maig de 1905 - 20 de març de 1984) fou un futbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1930. Fou jugador del Royal Antwerp FC, on jugà 219 partits de lliga.

## Referències

* ↑ Player caps at the URBSFA page Arxivat 25-5-2011 a Wayback Machine.
* ↑ Player page on the site of rafcmuseum.be
# Rédené

Rédené (en bretó Redene) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2007 tenia 2.684 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.034 | 1.053 | 1.759 | 2.112 | 2.383 | 2.313 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Lomenech | Divers droite |
# Carol Pott

Carol Pott és una autora i editora que va viure a Ruanda durant el genocidi de Ruanda. Escriu sobre el genocidi i ha publicat un llibre que porta per títol Genocidi a Ruanda: Una Memòria Col·lectiva.

## Carrera

Actualment, Pott és la directora de comunicacions de l'Àrea d'Informàtica del Laboratori Nacional Lawrence Berkeley. Pott es va unir al Laboratori el gener de 2019.
Pott és la coeditora (juntament amb John Berry) de Genocidi a Ruanda: Una Memòria Col·lectiva. Va viure a Ruanda quan va començar el genocidi i va ser evacuada amb nacionals estrangers a l'abril de 1994. Va tornar l'octubre de 1994 amb l'Oficina d'Emergència de les Nacions Unides a Ruanda i l'Alt Comissariat pels Drets Humans. Extractes del seu diari van ser publicats a The Washington Post.
Genocidi a Ruanda: Una Memòria Col·lectiva va ser el resultat d'una conferència amb el mateix nom organitzada pels editors l'any 1995 i que incloïa el testimoni i presentacions sobre història i cultura de la mà d'experts amb l'objectiu de proporcionar a voluntaris estrangers context per llurs obres. El llibre que en va resultar combinava aquests elements amb rerefons històric i cultural així com amb la traducció a l'anglès dels Deu Manaments Hutu i va ser publicat per la Universitat de Howard l'any 1999. El llibre és inclòs en la majoria de llistes de lectura i bibliografies del genocidi de Ruanda.
És també l'editora i autora en contribució del bestseller Pàgines Blaves: Un Directori d'Empreses Valorades segons la seva Política i Pràctiques i va contribuir en l'edició revisada. Va fundar Editorial Girl l'any 2010 i va reprendre el negoci l'any 2016. És la cantant principal del grup francès ié-ié, Rue'66.

## Referències

* ↑ https://cs.lbl.gov/about/staff/communications-group/carol-pott/
* ↑ https://www.linkedin.com/in/carol-pott-4745018/
* ↑ Berry, John A., and Carol Pott Berry. 1998. Genocide in Rwanda: A Collective Memory. Washington, DC: Howard University Press.
* ↑ Pott, Carol. "Three Days of Terror in Kigali". The Washington Post, 12 April 1994, sec. A.
* ↑ Heartland Independent Bookseller List, bestseller, March 2006
* ↑ Pott, Carol. 2005.The Blue Pages: A Directory of Companies Rated by Their Politics and Practices. Sausalito, CA: PoliPointPress
* ↑ Crouse, Angie, with Pott, Carol, et al. contributors. 2010. The Blue Pages: A Directory of Companies Rated by Their Politics and Practices Revised Edition. Sausalito, CA: PoliPointPress.
* ↑ Rue '66 Arxivat 2021-02-28 a Wayback Machine.. Retrieved October 7, 2013.
# José Irízar Urbizu

José Irízar Urbizu (Bilbao, 5 d'octubre de 1882 - Barcelona, 28 de març de 1935), conegut amb el sobrenom de el pare, fou un futbolista basc de les dècades de 1900 i 1910.

## Trajectòria

La seva posició al camp era la de defensa. Després jugar a l'Athletic Club, s'incorporà al futbol català a les files del FC X la temporada 1906-07, club amb el qual guanyà dos Campionats de Catalunya (1907, 1908). A continuació jugà dues temporades i mitja amb l'Espanyol (1909-11), club continuador de l'X, i tres amb el FC Barcelona (1911-14), club on guanyà la Copa d'Espanya en dues ocasions (1912, 1913), una vegada el Campionat de Catalunya (1913) i dues la Copa Pirineus (1912 i 1913). Ja havia jugat l'any 1908 amb el Barcelona, en una gira que va fer el club per l'estranger. Posteriorment tornà a jugar a l'Athletic Club. Fou un habitual amb la selecció catalana durant els primers anys de la dècada de 1910.

## Palmarès
### FC X

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1906-07, 1907-08

### FC Barcelona

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1912-13
* Copa espanyola:
** 1911-12, 1912-13
* Copa dels Pirineus:
** 1911-12, 1912-13

## Referències

* ↑ Algunes fonts identificaven aquest jugador com Juan Irizar Eizaguirre, informació errònia.
* ↑ «Fitxa d'Irízar». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «José Irizar, "el padre" del Barça». Diari Sport, 07-03-2020. [Consulta: 7 març 2020].
* 1 2 3 4 5 6 «Juan Irízar». Gran Enciclopèdia Catalana, 30-04-2013. [Consulta: 7 maig 2016].
* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «El Foot-Ball Club Barcelona en el extranjero». Mundo Deportivo, 02-01-1908. [Consulta: 7 maig 2016].
# Premi Turia a la millor opera prima

El Premi Turia a la Millor Opera Prima és un guardó atorgat anualment per la Cartelera Turia des de 1992, en la gala dels Premis Turia, a la millor opera prima. En ella s'honren els assoliments del món de la cultura i l'espectacle.

## Guardonats

| Any | Pel·lícula | Director |
| 2018 | Júlia ist | Elena Martín i Gimeno |
| 2017 | María (y los demás) | Nely Reguera |
| 2016 | Techo y comida | Juan Miguel del Castillo |
| 2015 | 10.000 km | Carlos Marqués-Marcet |
| 2014 | Stockholm | Rodrigo Sorogoyen |
| 2013 | Carmina o revienta | Paco León |
| 2012 | EVA | Kike Maíllo Iznájar |
| 2011 | Planes para mañana | Juana Macías Alba |
| 2011 | Herois | Pau Freixas |
| 2010 | Tres dies amb la família | Mar Coll |
| 2010 | Pagafantas | Borja Cobeaga |
| 2009 | Los cronocrímenes | Nacho Vigalondo |
| 2008 | El millor de mi | Roser Aguilar |
| 2008 | Ladrones | Jaime Marqués Olarreaga |
| 2007 | La noche de los girasoles | Jorge Sánchez-Cabezudo |
| 2006 | 15 días contigo | Jesús Ponce |
| 2005 | Fuera del cuerpo | Vicente Peñarrocha |
| 2004 | La suerte dormida | Ángeles González-Sinde |
| 2004 | Las horas del día | Jaime Rosales |
| 2003 | El segon nom | Paco Plaza |
| 2002 | L'illa de l'holandès | Sigfrid Monleón |
| 2001 | Sé quién eres | Patricia Ferreira |
| 2000 | Em dic Sara | Dolors Payàs i Puigarnau |
| 1999 | Mensaka | Salvador García Ruiz |
| 1998 | Familia | Fernando León de Aranoa |
| 1997 | La buena vida | David Trueba |
| 1997 | Hola, ¿estás sola? | Icíar Bollaín |
| 1996 | Antártida | Manuel Huerga |
| 1995 | Ojalá Val del Omar | Cristina Esteban |
| 1994 | - | - |
| 1993 | El cielo sube | Marc Recha |
| 1992 | - | - |

## Referències

* ↑ Los premios Turia celebran la cultura, Levante-EMV, 18 de juliol de 2018
* ↑ 'El hombre de las mil caras', 'La estrategia del silencio', o 'Merlí', entre los Premis Turia 2017, Europa Press, 29 de juny de 2017
* ↑ La cartelera Turia premia a los actores Pedro Casablanc, Natalia de Molina y Fernando Colomo, La Vanguardia, 23 de juny de 2016
* ↑ XXIV Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XXIII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XXII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XXI Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XX Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XIX Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XVIII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XVII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XVI Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XV Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XIV Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XIII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ XI Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ X Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ IX Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ VIII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ VII Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ VI Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ V Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ IV Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ III Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ II Premis Turia al web de Cartelera Turia
* ↑ I Premis Turia al web de Cartelera Turia
# Monasterio de Rodilla

Monasterio de Rodilla és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de La Bureba i està construïda sobre l'antiga ciutat autrigona de Tritium Autrigonum.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 219 | 217 | 223 | 224 | 215 |
# Llista de ciutats de San Marino

El castello («castell»), equivalent a municipi, és l'entitat administrativa en la qual se subdivideix la República de San Marino. San Marino compta amb nou castelli: Ciutat de San Marino, Borgo Maggiore, Serravalle, Acquaviva, Chiesanuova, Domagnano, Faetano, Fiorentino i Montegiardino. Cada castello està regit de manera oficial per una «Consell de Castello» (Giunta di Castello) presidida per l'alcalde, denominat Capitano di Castello, que és triat al costat de la resta de consellers mitjançant sufragi directe per part dels ciutadans de San Marino. La seu de l'ajuntament es coneix amb el nom de Casa del Castello.
| Castello | Superfície (km²) | Població (ab) | Data d'annexió a San Marino |
| Ciutat de San Marino | 7,09 | 4211 | |
| Acquaviva | 4,86 | 2104 | 1243 |
| Borgo Maggiore | 9,01 | 6640 | segle xiii |
| Chiesanuova | 5,46 | 1090 | 1320 |
| Domagnano | 6,62 | 3265 | 1463 |
| Faetano | 7,75 | 1179 | 1463 |
| Fiorentino | 6,57 | 2537 | 1463 |
| Montegiardino | 3,31 | 911 | 1463 |
| Serravalle | 10,53 | 10601 | 1463 |

## Vegeu també

* San Marino

## Referències

* 1 2 3 4 «Legge 24 febbraio 1994, n. 22 “Legge sulle Giunte di Castello» (en italià). Giunte di Castello, 28 febrer 1994 (28-02-1994).
# Mare

* Per a altres significats, vegeu «Mare (Sorolla)».
Una mare és la dona o femella que pareix un animal o pon l'ou del qual sortirà, i en algunes espècies el cria durant el primer període de vida. També s'anomena mare la que assumeix aquest rol de cuidadora encara que no en sigui la progenitora biològica. El terme s'aplica als animals però per extensió es pot parlar d'altres regnes o fins i tot d'idees i objectes (en el sentit d'engendradora o protectora). Un ús específic és quan s'aplica la paraula a la monja superior d'un convent.

## Les mares humanes

El model arquetípic de mare és Maria, mare de Jesús i usualment la festa de les mares va lligada a ella en els països cristians (sol celebrar-se el primer diumenge de maig). En sistemes de parentiu extensos, es pot anomenar mare a qualsevol membre de la generació anterior de sexe femení.
Una excessiva identificació del fill amb la mare pot donar lloc a trastorns com el complex d'Èdip, així com a immaduresa i incapacitat per mantenir relacions sentimentals estables. Per contra, la manca d'amor maternal pot donar lloc a psicopaties violentes, inseguretat o retards en el desenvolupament.
Usualment es comptabilitza la mare com la unitat bàsica de la família, ja que els fills solen estar amb ella i en alguns països el divorci i el canvi de parella és molt freqüent. Avui dia, però, amb els nous models de família hi ha llars homoparentals amb només homes com a progenitors, custòdies compartides o avis que assumeixen el rol dels pares. S'ha perdut la concepció única de la família nuclear.
Les funcions de la mare han anat variant al llarg del temps. En un primer moment, era la dona que, després de nou mesos d'embaràs, paria un nen o una nena i el criava amb la seva llet fins que es podia valdre autònomament. Després, a les classes socials més altes, la funció d'alletament va passar a la dida i la mare es limitava a tenir la criatura i assegurar-ne la legitimitat. Amb les adopcions, la mare era la persona que es preocupava del benestar del nadó. Avui dia, les funcions són múltiples i poden incloure des de la gestació, l'alletament, l'educació i la socialització primària, la cura fins a la majoria d'edat i l'amor.

## La mare a la literatura

El tractament de la mare com a tòpic a tractar a obres literàries es troba a l'obra de Gorki Mare i a poemes àrabs tradicionals i moderns.

## Vegeu també

* Pare
* Matriarcat
* Llet materna

## Referències

* ↑ «mare». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ Alkhalifa, Waleed Saleh «Ejemplos de la imagen de la madre en la tradición arabo-islámica». Anaquel de Estudios Árabes, 21, 2010, pàg. 221-234.
Viccionari