OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mello (Death Note)

Mihael Keehl (ミハエル・ケール, Mihaeru Kēru) Keehl (en japonès:ミハエル・ケール, en hepburn: Mihaeru Kēru), conegut globalment pel monònim Mello (メロ, Mero), és una personatge fictici del manga Death Note, creat per Tsugumi Ohba i Takeshi Obata. S'introdueix Mello al costat de Near com a possible substitut de L Lawliet. Tant Mello com Near van créixer a la Casa Wammy, un orfenat establert per Watari, l'ajudant de L. Tanmateix, Mello refusa treballar conjuntament amb Near en la captura de l'assassí sobrenomenat "Kira". En el transcurs de la sèrie, s'uneix a la màfia, obté una Death Note, causa la mort d'algunes persones, i mor abans de poder difondre la identitat de Kira. Mello també ha aparegut en altres formats i mitjans de comunicació des de sèries, fins a videojocs, i passant per novel·les lleugeres.
El personatge de Mello va ser creat, juntament amb Near, per trencar el cicle sense fi de la confrontació entre el detectiu L i en Light Yagami (persona darrere Kira). Tant Mello com Near van ser dissenyats després de L, i inicialment estaven pensats com a fills bessons de L. Finalment, aquesta idea i la seva caracterització es va desestimar. Nozomu Sasaki dona veu al personatge en la sèrie d'anime japonesa i Manel Gimeno en l'adaptació catalana. S'ha creat diferent tipus de marxandatge del personatge com ninots de peluix i figures d'acció. Mello El personatge ha rebut crítiques positives i negatius en publicacions de mangues i animes.

## Mort

Assassinat per:
* Soichiro Yagami (causat indirectament)
Soichiro Yagami amb els ulls de Shinigami va llegir el nom real de Mello. Light va sentir el nom de Mello
* El mateix (causat)
Mello segresta en Takada perquè en Mikami escrigui el seu nom a la llibreta real.
* Light Yagami (causat)
Light revela el nom real de Mello a Takada.
* Kiyomi Takada
Takada veu la cara de Mello i, sabent el nom, l'escriu en un paper de Death Note.

## Referències

* ↑ «Sakura-Con to Host Actor Nozomu Sasaki, Lain's ABe». Anime News Network, 03-09-2009. Arxivat de l'original el 5 juliol 2014. [Consulta: 17 març 2014].
* 1 2 «Fitxa Death Note». eldoblatge.com. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 12 juliol 2015].
* ↑ Brienza, Casey. «Death Note: Another Note, the Los Angeles BB Murder Cases Review». Anime News Network, 13-08-2008. Arxivat de l'original el 5 juliol 2014. [Consulta: 12 març 2014].
* ↑ «DEATH NOTE Lを継ぐ者» (en japanese). Nintendo. Arxivat de l'original el 5 juliol 2014. [Consulta: 15 març 2014].
* ↑ "How to Think". Death Note 13: How to Read. Viz Media. 64.
Viccionari
# Cefisòdot el vell

Cefisòdot el vell (en llatí Cefisodotos, en grec antic Κηφισόδοτος "Kephisódotos") fou un cèlebre escultor atenenc.
La seva germana va ser la primera esposa de l'estrateg Foció, segons diu Plutarc. Plini el Vell diu que va viure a la 102 Olimpíada, és a dir l'any 372 aC.
Va pertànyer a l'escola més jove dels artistes àtics, que van abandonar la bellesa severa i majestuosa de Fídies i van adoptar un estil més lleuger. Algunes de les obres que se li atribueixen podrien ser també del seu net Cefisòdot el jove.
La majoria de les escultures de Cefisòdot el vell que es coneixen es van fer per commemorar esdeveniments públics o almenys per ser dedicades en temples. Destaca entre les seves obres un grup en marbre pentèlic que va fer conjuntament amb Xenofont d'Atenes per al temple de Zeus Sòter a Megalòpolis, format per una estàtua asseguda de Zeus Sòter, amb Àrtemis Soteira a un costat i la ciutat de Megalòpolis a l'altre, segons el descriu Pausànies.
La seva obra més coneguda va ser l'estàtua anomenada Irene i Plutos, on la deessa de la pau sostenia en braços al déu de les riqueses, esculpida per celebrar una assemblea panhel·lènica per la pau potser l'any 371 aC, que Pausànies va veure a l'Àgora d'Atenes. Algunes obres no se sap del cert si són de l'avi o del net, com un grup amb les nou Muses del mont Helicó i una estàtua d'Atena al Pireu. Plini el Vell menciona com a obres d'aquest Cefisòdot, una estàtua de Mercuri amb Baccus als braços a punt d'entregar-lo a les Nimfes, uns baixos relleus i la figura d'un orador desconegut alçant la mà.

## Referències

* ↑ 1.Cephisodotus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 669
# El regal (pel·lícula de 1982)

El regal (títol original en francès: Le Cadeau) és una pel·lícula francesa dirigida per Michel Lang el 1981, estrenada el 1982. Ha estat doblada al català.

## Argument

Grégoire Dufour, banquer, casat amb la bella Antonella i pare de dos fills, es jubila. Per la seva marxa, els seus col·legues decideixen oferir-li un regal: una call-girl, anomenada Barbara. En el tren cap a Itàlia, coneix Barbara i acaben tots dos a Venècia.

## Repartiment

* Pierre Mondy: Grégoire Dufour
* Claudia Cardinale: Antonella
* Clio Goldsmith: Josyane / Barbara
* Jacques François: Jacques Loriol
* Cécile Magnet: Charlotte
* Rémi Laurent: Laurent
* Henri Guybet: André
* Renzo Montagnani: l'emir
* Christophe Bourseiller: Jean-Philippe
* Laurence Badie: Marie-Ange, la secretària
* Paul Mercey: Gastounet, l'amic del tren
* Robert El Béal: Pierrot
* André Chaumeau: Pinchon, un treballador de banca
* Leila Fréchet: Sandrine
* Duilio Del Prete: Umberto
* Yolande Gilot: Jennifer
* Jean Luisi: Un revisor SNCF
* Sébastien Floche: El nou treballador de banca
* Catherine Belkhodja: dona de l'harem
* Jacqueline Dufranne
* François Jousseaume
* Caroline Jacquin
* Samia Ammar
* Louise Rioton
* Renzo Marignano
* Armando Zambelli
* Francis André-Loux
* Renato Bassonbondini
* Camille Broussay
* Jacques Bouanich
* Jerry Di Giacomo
* André Faure-Mayol
* Yves-Marc Gilbert
* Gisèle Grimm
* Evelyne Meimoun: 1a dona de l'harem
* Lise Guirot
* Nadia Sadi
* Nello Pazzafini
* Nadia Verly

## Al voltant de la pel·lícula

* El productor, Gilbert de Goldschmidt, és el cosí de l'actriu Clio Goldsmith, que encarna Barbara, la call-girl.
* Clio adorava encarregar maduixes amb xampany per esmorzar.

## Referències

* ↑ esadir.cat. El Regal. esadir.cat.
* ↑ «Le Cadeau» (en anglès). The New York Times.
# Federació Estudiantil Universitària

La Federació Estudiantil Universitària (FEU) (castellà: Federación Estudiantil Universitaria, FEU) és una organització cubana que aplega a tots i totes les estudiants universitàries de Cuba. Segueix les orientacions del Partit Comunista de Cuba i la Unió de Joves Comunistes. Inicialment només hi pertanyien els alumnes de la Universitat de l'Havana, mentre que actualment en formen part els d'arreu del país. Fou fundada l'any 1922 per Julio Antonio Mella, qui fou un líder revolucionari de la dècada de 1920 a Cuba. Aquesta organització sorgí fruit de les reformes universitàries desenvolupades a Amèrica.

## Presidència (des de la Revolució)

| Rolando Cubelas (1959-1960) Ricardo Alarcón de Quesada (1960-1962) José Rebellón Alonso (1962-1965) Jaime Crombet Hernández-Baquero (1965) Francisco Dorticós Balea (1966) Enrique Velasco (1966-1967) Juan Vela Valdés (1967-1968) Julio Castro Palomino (1969-1970) Nestor del Prado Arza (1971-1972) Ismael González González (1973-1975) Carlos Lage Dávila (1975-1977) Roberto Robaina González (1977-1982) Olga María Oceja (1982-1985) María de Jesús Calderius (1985-1987) Salvador Lavielle (1987-1989) | Felipe Pérez Roque (1989-1991) Carmen Rosa Báez (1991-1993) Alejandro García (1993-1995) Otto Rivero Torres (1995-1997) Carlos Valenciaga Díaz (1997-1999) Hassán Pérez Casabona (1999-2003) Joan Cabo Mijares (2003-2005) Carlos Lage Codorniú (2005-2007) Adalberto Hernández Santos (2007-2009) Gladys Gutierrez Bugallo (2009-2010) Maydel Gómez Lago (2010-2011) Carlos Rangel Irola (2011-2012) Lisara Corona Oliveros (2012-2013) Yosvani Alberto Montano Garrido (2013-act) |

## Referències

* ↑ «Federación Estudiantil Universitaria» (en castellà). CubaDebate.cu. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 29 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Federació Estudiantil Universitària - Lloc web oficial
* UJC.cu - FEU Arxivat 2020-09-27 a Wayback Machine. (castellà)
# Escuts del carrer Sant Roc d'Alzira

Els escuts del carrer Sant Roc d'Alzira són dos escuts nobiliaris situats en els edificis dels números 8 i 13 d'aquesta via alzirenya.
Són béns d'interès cultural amb número RI-51-0011337 pel número vuit i RI-51-0011338 pel tretze.
Destacables pel seu bon estat de conservació, el que figura a l'habitatge del carrer Sant Roc número 8 és un escut heràldic i el de l'habitatge del número 13 del mateix carrer és un emblema.

## Referències

* 1 2 http://www.valenciaterraimar.org/user_page_167.wbe?cnt_id=12952%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/detalles_bics.asp?IdInmueble=4529
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/detalles_bics.asp?IdInmueble=4530
# Paco Etxeberria

Francisco Etxeberria Gabilondo, més conegut com a Paco Etxeberria, (Beasain, 14 de febrer de 1957) és un metge, antropòleg i docent basc, és professor titular de Medicina Legal i Forense de la Universitat del País Basc.
Doctor en Medicina i professor titular de Medicina legal i forense de la Universitat del País Basc. La seva formació en medicina forense li ha permès participar en nombrosos processos d'exhumació, especialment en casos de repressió durant la Guerra Civil espanyola, en els quals ha treballat conjuntament amb l'Asociación para la Recuperación de la Memoria Histórica (ARMH). Igualment ha investigat fosses de soldats de les guerres napoleòniques i ha publicat diversos articles sobre aquesta temàtica. La seva reconeguda trajectòria professional fa que ocupi la presidència de la Secció d'Antropologia de la Societat de Ciències Aranzadi, i que sigui també el secretari de l'Associació Espanyola de Paleopatologia i el subdirector de l'Institut Basc de Criminologia.

## Referències

* ↑ «Paco Etxeberría». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Hannaford

Hannaford és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 181 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hannaford tenia 181 habitants, 79 habitatges, i 51 famílies. La densitat de població era de 332,8 hab./km².
Dels 79 habitatges en un 22,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57% hi vivien parelles casades, en un 5,1% dones solteres, i en un 34,2% no eren unitats familiars. En el 31,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,5% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 21% entre 25 i 44, un 30,9% de 45 a 60 i un 21,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.188 $ i la renda mediana per família de 42.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.500 $ mentre que les dones 15.000 $. La renda per capita de la població era de 17.716 $. Entorn del 10% de les famílies i l'11,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hannaford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hannaford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Ferdinand von Hochstetter

Christian Gottlieb Ferdinand Ritter von Hochstetter (30 d'abril de 1829 – 18 de juliol de 1884) va ser un geòleg alemany.
Nasqué a Esslingen, Württemberg, fill del també botànic Christian Ferdinand Friedrich Hochstetter (1787-1860). Estudià a la Universitat de Tübingen. Va ser escollit com geòleg en l'expedició del vaixell Novara (1857–59) en un viatge al voltant del món.
El 1859 va treballar pel govern de Nova Zelanda per a una investigació geològica del país. A la seva tornada, el 1860 va ser professor de mineralogia i geologia a Viena. Explorà parts de Turquia i de Rússia oriental. Morí a Oberdöbling prop de Viena El pic Hochstetter a la Península Trinitat a Antàrtida rep el nom per Ferdinand von Hochstetter.

## Taxonomia

La granota endèmica de Nova Zelanda,, Granota de Hochstetter's, (Leiopelma hochstetteri) rep el seu cognom. Altres espècies també com el Takahe, Porphyrio hochstetteri, i Powelliphanta hochstetteri

## Publicacions

* Karlsbad, seine geognostischen Verhältnisse und seine Quellen (1858)
* Neu-Seeland (1863); publicada en anglès com New Zealand: its physical geography, geology, and natural history: with special reference to the results of government expeditions in the provinces of Auckland and Nelson (1867)
* Geological and Topographical Atlas of New Zealand (1864)
* The geology of New Zealand: (1864)
* Leitfaden der Mineralogie and Geologie (with A Bisching) (1876, ed. 8, 1890).

## Notes

* ↑ SCAR Composite Gazetteer of Antarctica

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Enllaços externs

* Ferdinand von Hochstetter and the Austrian Novara Scientific Expedition 1858-9 Arxivat 2006-08-21 a Wayback Machine.
* Te Ara 1966 article
* Biography on teara.govt.nz
* Dictionary of New Zealand Biography article
# Abel Sánchez (pel·lícula)

Abel Sánchez és una adaptació cinematogràfica de l'any 1946 de la coneguda novel·la homònima de Miguel de Unamuno del mateix títol publicada en 1917, que versa sobre l'odi entre dos amics de la infància, Joaquín i Abel, enfrontats pel seu amor a la cosina de Joaquín.
En la tercera edició de les medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics Jesús García Leoz va rebre la Medalla a la millor música pel seu treball en aquesta i altres pel·lícules realitzades aquest any 1947.

## Referències

* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 1947». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-07-30. [Consulta: 19 març 2016].

## Bibliografia

* Aguilar, Carlos. Guía del Video - Cine. Madrid: Ediciones Cátedra, 1986. ISBN 84-376-0615-2.
# Eoacantocèfals

Els eoacantocèfals (Eoacanthocephala) són una classe de cucs paràsits, pertanyents a l'embrancament Acanthocephala. Tenen com hostes a alguns vertebrats aquàtics de sang freda com a peixos i tortugues. A diferència de les altres dues classes d'aquest embrancament, els eoacantocèfals posseeixen només una glàndula cementant. No tenen aparell excretor.

## Taxonomia

La classe Eoacanthocephala inclou 243 espècies en dos ordres i quatre famílies:

### Ordre Gyracanthocephala Van Cleave, 1936

* Família Quadrigyridae Van Cleave, 1920

### Ordre Neoechinorhynchida Southwell and Macfie, 1925

* Família Dendronucleatidae Sokolovskaja, 1962
* Família Neoechinorhynchidae Ward, 1917
* Família Tenuisentidae Van Cleave, 1936

## Referències

* ↑ «Eoacantocèfals». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Monks, S. & Richardson, D. J. 2011. Phylum Acanthocephala Kohlreuther, 1771. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. Zootaxa, 3148: 234–237.
# Moenkhausia madeirae

Moenkhausia madeirae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ Eigenmann, C. H. 1903. New genera of South American fresh-water fishes, and new names for old genera. Smithson. Misc. Collect. v. 45: 144-148.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F.C.T., L.R. Malabarba, P.A. Buckup, J.F. Pezzi da Silva, R.P. Vari, A. Harold, R. Benine, O.T. Oyakawa, C.S. Pavanelli, N.A. Menezes, C.A.S. Lucena, M.C.S.L. Malabarba, Z.M.S. Lucena, R.E. Reis, F. Langeani, L. Cassati i V.A. Bertaco 2003. Genera Incertae sedis in Characidae. p. 106-168. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Parc nacional de Xarín

El Parc nacional de Xarín (en kazakh: Шары́н ұлттық паркі; en rus: Чарынский национальный парк) és un parc nacional en el sud-est del Kazakhstan, a l'est de la ciutat d'Almati. Va ser anomenat així pel riu Xarín, que ha creat un profund canyó a la roca circumdant del parc nacional. Aquest és sovint comparat amb el Grand Canyon dels Estats Units. El Canyó de Xarín és una mica més petit que aquest, però amb una forma similar.
El parc nacional de Xarín va ser establert el 23 de febrer de 2004, i es troba dins del territori dels districtes Uigur, Raiymbek i Enbekshikazakh de la Província d'Almati.

## Enllaços externs

* Kazakhstan Discovery (anglès)
# History (canal de televisió)

History, antigament conegut com the History Channel, és un canal internacional de televisió per cable i satèl·lit, dedicat principalment als esdeveniments i personatges històrics, així com a diversos fenòmens metafísics, pseudocientífics, i paranormals.

## Programes cèlebres

* Vikings (2013-?): Sèrie que relata la vida del cap viking Ragnar Lodbrock

## Enllaços externs

* The History Channel
# El recurso del método

El recurso del método és una pel·lícula dramàtica mexicano-cubana dirigida pel xilè Miguel Littín. Està basada en la novel·la del mateix nom escrita el 1974 per Alejo Carpentier. Fou seleccionada com a part de la selecció oficial al 31è Festival Internacional de Cinema de Canes. La pel·lícula fou seleccionada per representar Cuba com a candidata a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 1978, però finalment no fou nominada.

## Sinopsi

El president de la república llatinoamericana fictícia de Nueva Córdoba és de vacances a París el 1914 amb el seu secretari Peralta i la seva amant "La Mayorala". Allí rep la notícia que el general Galván s'ha revoltat contra ell. Aleshores marxa immediatament a Nueva Córdoba per sufocar la rebel·lió. Quan torna a París pateix un escàndol a causa de la publicació de fotos de les massacres provocades en sufocar la revolta, però l'esclat de la Primera Guerra Mundial fa que les protestes s'esvaeixin. Tanmateix, es produeix un nou aixecament d'un altre general i ha de tornar un altre cop a sufocar-lo. Tanmateix, van esclatant revoltes successivament fins que una d'elles triomfa i ha de fugir.

## Repartiment

* Nelson Villagra - El Primer Magistrado
* Ernesto Gómez Cruz - Cholo
* Salvador Sánchez - Peralta
* Reynaldo Miravalles - Oberst Hoffmann
* Raúl Pomares - General Galván
* Katy Jurado - La Mayorala
* Alain Cuny - El Académico
* Gabriel Retes - El Estudiante
* María Adelina Vera - La Hija del Presidente
* Roger Cudney - Capità de l'exèrcit
* Didier Flamand
* Denis Perrot
* Monique Perrot
* Jacques Rispal

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: The Recourse to the Method». festival-cannes.com. [Consulta: 20 maig 2009].
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences

## Enllaços externs

* El recurso del método, pel·lícula sencera al web del Centro Cultural La Moneda
# Joncet

«Joncet» té aquests significats:
* Joncet o Lloncet nucli de població al municipi dels Masos, al Conflent
* Joncet (Serdinyà), nucli de població al municipi de Serdinyà, al Conflent
* Estació de Joncet, estació de ferrocarril a la línia del tren groc al llogaret del mateix nom, al municipi de Serdinyà (Conflent)
# (78071) Vicent

(78071) Vicent és un asteroide pertanyent al cinturó principal. Va ser descobert l'1 de juny de 2002 per Rafael Ferrando des de l'observatori astronòmic Pla d'Arguines de la ciutat valenciana de Sogorb (Alt Palància). La seua òrbita presenta una forma de semieix major de 2,7463075 ua amb una excentricitat de 0,0804434 i una inclinació de 5,51538° respecte de l'eclíptica. El seu període orbital és de 1 663,58 dies i té una velocitat orbital de 17,96840205 km/s.
Fou batejat en homenatge al sogorbí Francesc Vicent, autor del primer tractat d'escacs conegut.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 9 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 febrer 2024].

## Vegeu també

* Llista d'asteroides

## Enllaços externs

* (78071) Vicent a la base de dades del Jet Propulsion Laboratory del California Institute of Technology (anglès)
* Diagrama orbital del (78071) Vicent
# Saori Takarada

Saori Takarada (宝田 沙織, 27 de desembre de 1999) és una futbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2019. Va disputar 2 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2019 | 2 | 0 |
| Total | 2 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association

## Enllaços externs

* Saori Takarada, Fitxa a Soccerway
# Estadi Pedro Bidegain

L'Estadi Pedro Bidegain, també conegut com El Nuevo Gasómetro, és un estadi de futbol de la ciutat de Buenos Aires, a l'Argentina.
És la seu del club CA San Lorenzo de Almagro. El club havia jugat a l'estadi Viejo Gasómetro (1916-1979). Després de jugar de rellogat a diversos estadis, el nou estadi va ser inaugurat el 16 de desembre de 1993. La seva capacitat és per a 47.964 espectadors.

## Referències

* ↑ Estadio Pedro Bidegain on San Lorenzo website
* ↑ San Lorenzo's dream return to boedo is coming closer on The Stadium Guide
* ↑ "El Gasómetro" on Viejos Estadios blogsite
* ↑ Un sueño de cemento y corazón on El Gráfico, 17 Mar 2020
* ↑ Sueño grande en campo chico on Clarín
* ↑ Asad decidió achicar la cancha on Mundo Azulgrana, 16 Set 2011
* ↑ «CA San Lorenzo de Almagro». Soccerway. Perform. [Consulta: 31 març 2015].