OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quentin Matsys el Jove

Quentin Metsys el Jove (rarament Quinten o Massys) (Anvers, 1543 - Frankfurt 1589) era un pintor del Renaixement flamenc. Fou un artista llogat per la Cort Tudor del regnat d'Isabel I d'Anglaterra. Era el fill del pintor flamenc Jan Massys (Matsys o Metsys) i el net de Quentin Matsys.
El 1581 va anar a viure a Londres, degut a la persecució religiosa. Ell va deixar Londres i va anar a Frankfurt el 1588, ciutat on va morir l'any següent.
És conegut sobretot pel Sieve Portrait of Elizabeth I, en el que és representada com una Verge vestal i que mostra la seva caritat portant aigua del riu Tiber al Temple de Vesta. Elizabeth està amb els símbols de l'Imperi: una columna i un globus terraqüi, iconofrafia que torna a aparèixer en els seus retrats de 1580 a 1590.

## Referències

* Hearn, Karen (ed): Painting in Tudor and Jacobean England 1530-1630), Nova York, Rizzoli, 1995.
* Strong, Roy: The English Icon: Elizabethan and Jacobean portrature, 1969, Routledge & Kegan Paul, London.
* Strong, Roy: The Cult of Elizabeth, 1977, thames and Hudson, Londres.
# Lakeland North

Lakeland North és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 15.085 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lakeland North tenia 15.085 habitants, 4.978 habitatges, i 4.101 famílies. La densitat de població era de 1.096,9 habitants per km².
Dels 4.978 habitatges en un 43,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,8% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 17,6% no eren unitats familiars. En el 12% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 31,6% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 6,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.292 $ i la renda mediana per família de 64.158 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.199 $ mentre que les dones 31.753 $. La renda per capita de la població era de 23.776 $. Aproximadament el 3,4% de les famílies i el 5,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lakeland North». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lakeland North». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Frontera entre Etiòpia i el Sudan

La frontera entre Etiòpia i el Sudan és una línia terrestre que separa el Sudan d'Etiòpia. S'estenia des del trifini entre el Sudan, Etiòpia i Eritrea al nord, fins al sud, en un nou trifini entre el Sudan, Etiòpia i Kenya.
La demarcació no està conclosa, ja que hi ha recents converses entre ambdós estats en el sentit de finalitzar el procés, iniciades en 2001. Algunes d'aquestes iniciatives foren condemnades per l'oposició etíop. És una zona insegura, amb escaramusses esporàdiques entre l'exèrcit etíop i les forces separatistes del Front d'Alliberament Oromo (OLF)
Fins a 1993 la frontera arribava fins al Mar Roig, però la independència d'Eritrea va reduir la frontera entre ambdós estats. Amb la independència de Sudan del Sud en 2011, la frontera entre Etiòpia i Sudan es va reduir de 1.606 kilòmetres a 723 km. La resta passà a definir la frontera entre Etiòpia i Sudan del Sud.

## Referències

* ↑ Sudan, Ethiopia to complete border demarcation this year Arxivat 2018-08-01 a Wayback Machine., Sudan Tribune, 17 de gener de 2016
* ↑ «Sudan border demarcation causes Ethiopian unease».
* ↑ «Fighting on Ethiopia-Sudan border».
* ↑ Unconfirmed : Sudan's troops dig trench 40 km inside Ethiopian border. Invasion?, borkena.com, 4 de desembre de 2017

## Bibliografia

* (anglès) Seri-Hersch (Iris) [2010], « “Transborder” Exchange of People, Things and Representations: Revisiting the Conflict Between Mahdist Sudan and Christian Ethiopia, 1885-1889 », The International Journal of African Historical Studies, vol. 43, n° 1, pp. 1-26
* (anglès) Dereje Feyissa [2010], « The cultural construction of state borders: the view from Gambella », Journal of Eastern African Studies, vol. 4, n° 2, pp. 314–330
# Paper carbó

El paper carbó (també anomenat en alguns països paper calc ) és una làmina que permet fer còpies simultàniament en utilitzar màquines d'escriure, impressores d'impacte o simplement escriptura a mà.
Aquest mètode de còpia - inventat a finals del segle xix per Pellegrino Turri - porta impregnat tinta, cera o carbó (d'aquí el nom paper carbó ) per una de les seves cares, la que es traspassa a un nou full sota la pressió que exerceix la màquina d'escriure, el llapis o el bolígraf en col·locar el paper de calc entre el full original i el full on es farà la còpia. No és útil per realitzar massa còpies, atès que la pressió es va atenuant a mesura que s'augmenta el seu nombre.
No obstant això, cal assenyalar que el seu origen no està, ni de bon tros, dilucidat del tot: al voltant de 1592, l'escriptor llerenense Luis Zapata de Chaves i Portocarrero escrivia en el seu miscel·lània coneguda com a Varia història : "Invención de agora es traer tinta en polvo, que se puede llevar secreta en un lienzo o en un papel sin derramarse, que son un poco pardos, y, echándolos en un plato o en cualquier vaso y encima una poca de agua, se tornan tinta negra y fina. Escríbese, también, con zumo de un limón en papel, que queda, como antes, tan blanco, y, en llegándolo al fuego, se parecen las letras claras. También se tray, en el seno, un papel negro que, sin pluma ni tinta, se escribe con un palillo puesto debajo en papel blanco" (cap. 188, "De invenciones nuevas"), la qual cosa constitueix un antecedent molt previ a la invenció decimonònica del paper carbó.
En anglès, a la còpia creada se l'anomena carbon copy (còpia de carbó). En l'actualitat es continua fent servir aquesta denominació en els sistemes de correu electrònic a l'assenyalar amb les sigles "CC" que es tracta d'una còpia d'un original.

## Vegeu també

* Paper de calc
* À chaque stencil une révolution

## Referències

* ↑ «Paper carbó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Història del paper carbó Arxivat 2008-01-07 a Wayback Machine.
# Lliurament de claus a Sant Pere

El Lliurament de claus a Sant Pere és un relleu de marbre a estil stiacciato de Donatello, que data dels anys 1430 i ara es conserva al Victoria and Albert Museum de Londres. El treball té una forma rectangular i mesura 41 x 114 cm.

## Història

No es coneix la col·locació originària del relleu, que va ser documentat el 1492 a l'inventari del Palau Mèdici a la mort de Llorenç el Magnífic, i el 1591 al palau Salviati a Florència.
Presenta un projecte una mica inusual i molt possiblement pertany a una sèrie d'obres per a la devoció privada tallades en aquests anys, però és molt probable que fora per a la decoració de l'altar original de la Capella Brancacci o es fes com a base del nínxol de sant Pere a Orsanmichele.

## Descripció

El centre de l'escena mostra la figura de Crist, que està ascendint, envoltat dels apòstols disposats en un semicercle, la Mare de Déu de genolls, entre els àngels i querubins. Als peus es troba Pere que allarga una mà per rebre les claus del Paradís.
La riquesa del detall, des dels arbres a la intempèrie atmosfèrica del cel, crea una vibrant superfície que confereix els traços dramàtics de l'escena.
El marc del quattrocento, si no original, és probablement la que s'indica a l'inventari de 1492.

## Bibliografia

* Wirtz, Rolf C.. Donatello 1386-1466. Colonia, Könemann, 1998. ISBN 3-8290-0244-0.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'obra a la web del museu
# El Campillo (Huelva)

El Campillo és un municipi de la província de Huelva (Andalusia), que pertany a la comarca de Cuenca Minera.

## Evolució demogràfica

Evolució demogràfica :
| 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 2,446 | 2,424 | 2,430 | 2,402 | 2,398 | 2,335 | 2,293 | 2,318 | 2,276 | 2,237 |

## Enllaços externs

* ElCampilloweb Arxivat 2008-10-11 a Wayback Machine.
* El Campillo al web de la Junta d'Andalusia
* El Campillo a la Comarca Minera de Ríotinto
# Nicet de Lió

Nicet de Lió o Niceci, en francès Nizier i en llatí Nicetius o Nicetus (ca 513 - 2 d'abril del 573), fou un bisbe de Lió que va jugar un gran paper en els concilis on va participar. És venerat com a sant en diverses confessions cristianes.

## Biografia

De família senatorial, va succeir el bisbe Sacerdot de Lió, de qui era nebot, el 19 de gener de 553. Al seu torn, era el besoncle de Gregori de Tours, qui en va escriure la vida en les Vitae patrum.
Va rebre del papa el títol de Patriarca. Va ser també un exorcista. Fou enterrat probablement a l'església que porta el seu nom a Lió, Saint-Nizier, que ha estat anomenada després església dels Sants Apòstols.

## Veneració

Li són atribuïts alguns miracles que van esdevenir després de la seva mort. El bisbe Eteri (Aetherius), que coneixia bé Nicet, va contribuir a la difusió del seu culte.
La seva festa com a sant cristià se celebra el 2 d'abril.

## Bibliografia

* Patrice Béghain, Bruno Benoit, Gérard Corneloup, Bruno Thévenon, Dictionnaire historique de Lyon, Stéphane Bachès, 2009, Lió, ISBN 2-915266-65-8 Error en ISBN: suma de verificació no vàlida
* Antoine Péricaud; Notice sur S. Nizier, évêque de Lyon au VIe siècle ; Edition Barret; 1830; Lió.
* André Gouilloud; Saint Nizier, évêque de Lyon; Editions Delhomme et Briguet; 1886; Lió, París.

## Referències

* ↑ . Jacques Gadille, René Fédou, Henri Hours, Bernard de Vrégille (s. jo.), Le diocèse de Lyon, en Histoire des diocèses de France, tome 16, Beauchesne, 1983, ISBN 2-7010-1066-7, pàg. 26
# Lakeland South

Lakeland South és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 11.436 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lakeland South tenia 11.436 habitants, 4.135 habitatges, i 3.163 famílies. La densitat de població era de 816,2 habitants per km².
Dels 4.135 habitatges en un 38,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,5% hi vivien parelles casades, en un 8% dones solteres, i en un 23,5% no eren unitats familiars. En el 17,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 33% entre 25 i 44, un 23,5% de 45 a 60 i un 9,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.529 $ i la renda mediana per família de 64.223 $. Els homes tenien una renda mediana de 48.584 $ mentre que les dones 34.398 $. La renda per capita de la població era de 26.833 $. Aproximadament el 4,3% de les famílies i el 5,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lakeland South». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lakeland South». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Fernanda Vidal Causanilles

Fernanda Vidal Causanilles (Castelló de la Plana, 8 de novembre de 1971) és una política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la VII i VIII legislatura.

## Biografia

És llicenciada en ciències de la informació per la Universitat CEU San Pablo a València. Militant de les Nuevas Generaciones del Partit Popular, a les eleccions municipals espanyoles de 1995 fou escollida regidora de l'ajuntament de Castelló de la Plana, el 1999 deixà el càrrec quan fou nomenada cap de gabinet de la Diputació de Castelló i cap de recursos humans de l'Autoritat Portuària de Castelló.
El 2001 fou nomenada per Carlos Fabra Carreras directora general de Castelló Cultural i el 2003 secretària autonòmica d'Administració Pública de la Conselleria de Justícia i Administració Pública del País Valencià. Fou escollida diputada per Castelló a les eleccions a les Corts Valencianes de 2007, legislatura en la qual fou secretària primera de les Corts.
El 2005 fou escollida regina dels CXXII Jocs Florals de la Ciutat i Regne de València per la Junta de Govern de Lo Rat Penat. Fou reescollida a les eleccions a les Corts Valencianes de 2011

## Enllaços externs

* Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Juan Manuel Cabot Saval | Secretària primera de les Corts Valencianes 2007-2011 | Succeït per: Angélica Such Ronda |
# Juan Manuel Prieto Velasco

Juan Manuel Prieto (Madrid, 30 de juny de 1971) és un exfutbolista madrileny, que jugava de davanter.

## Trajectòria

Va començar a destacar al modest equip madrileny de l'AD Parla, allà per la campanya 89/90. L'estiu del 1990 fitxa pel CD Leganés, amb qui juga dos anys a la Segona B, seguides d'una i mitja més al CP Cacereño i la segona meitat de la temporada 93/94 a les files del Llevant UE.
La temporada 94/95 s'incorpora al CP Mérida, que a les postres seria el campió de la Segona eixe any. Prieto va contribuir amb 10 gols en 26 partits. La temporada 95/96, ja a la màxima categoria, va deixar mostres de la seua classe (39 partits i 15 gols) però els extremenys van caure a Segona de nou. Llavors, el madrileny va fitxar pel Celta de Vigo. Amb els gallecs, però, no hi va comptar massa: un gol en dotze partits, tots ells sortint de la banqueta.
La temporada 97/98 recupera l'olfacte golejador amb el Rayo Vallecano, i a l'any següent amb la SD Compostela, ambdós a Segona Divisió. També en la categoria d'argent, la 99/00 retorna al CP Mérida, i a l'any següent, amb el descens administratiu dels extremenys, recala en la Universidad de Las Palmas. En tots quatre va ser titular i va deixar la seua empremta golejadora.
A partir del 2001 comença el seu declivi. Passa dues temporades en blanc, una sense comptar a l'Elx CF i l'altra sense equip. El 2003 s'enrola en el RSD Alcalá, amb qui fa la pretemporada. Finalment, penja les botes el 2004.
# Marcel Autaa

Marcel Autaa (Lacq, 29 d'agost de 1902 - Artix, 12 de desembre de 1959) va ser un ciclista francès, que va córrer durant el final dels anys 20. La seva única victòria coneguda és una etapa de la Volta a Catalunya de 1928. Va ser 23è de la classificació general del Tour de França del mateix any 1928.

## Referències

* ↑ «Marcel Autaa». Cycling Archives. [Consulta: 29 setembre 2020].
* ↑ «La última etapa, exenta de lucha, hubo de decidirse sobre la pista de Sans en una prueba por eliminación, triunfando Autáa». Mundo Deportivo, 17-09-1928 [Consulta: 4 desembre 2017].
* ↑ «Tour de France 1928». Cycling Archives. [Consulta: 29 setembre 2020].
* ↑ «22ème Tour de France 1928». Memoire du cyclisme. Arxivat de l'original el 24 January 2012. [Consulta: 29 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Marcel Autaa a museociclismo.it
* Fitxa de Marcel Autaa a letour.fr
# Leszno

Leszno és una ciutat de Polònia, del voivodat de Gran Polònia. El 2016 tenia 64.468 habitants. Es troba a l'eix Poznań-Wrocław.

## Història

La primera menció documentada de la ciutat data del 1393, tot i que els seus drets com a tal no van ser atorgats fins que el 1547 el rei Segimon el Vell la considerés com la ciutat més important al sud-oest de Gran Polònia. El 1628 es van refugiar a la vila força membres de la germandat de Moràvia, també coneguts com a hussites. El rei Segimon III Vasa va concedir-li el títol de Gran Ciutat el 1631. El 1707 durant la Gran Guerra del Nord la ciutat fou incendiada pels russos. La vila fou propietat de la família Leszczyński fins al 1738, quan el rei Estanislau I la va vendre en abdicar per segona vegada.
Després de la segona partició de Polònia el 1793 va passar a formar part de Prússia a la província de Posen amb el nom de Lissa. Entre el 1818 i el 1919 va formar part de l'aixecament de Gran Polònia, per la qual cosa va tornar a la sobirania polonesa mitjançant el Tractat de Versalles. El 1939 el règim nazi alemany va annexionar-se la ciutat i gran part dels membres de la comunitat jueva foren assassinats.
Entre el 1975 i el 1998 la ciutat fou capital del voivodat de Leszno, però amb la reestructuració administrativa del 1999 va recuperar l'estatus de powiat.

## Agermanaments

* Batouri, Camerun
* Dachau, Alemanya
* Suhl, Alemanya
* Deurne, Països Baixos
* Sankt Pölten, Àustria
* Montluçon, França
* Sisak, Croàcia
# OZ Wielerweekend

L'OZ Wielerweekend és una antiga cursa ciclista neerlandesa per etapes que es disputà entre 1988 i 2007. Anomenada Zeeuws-Vlaanderen Wielerweekend (en català: Setmana ciclista del Flandes zelandès) en la seva creació, a partir de 1999 passà a anomenar-se OZ Wielerweekend. Entre el 2002 i el 2005 la cursa fou reservada a ciclistes amateurs i el 2006 s'integrà a l'UCI Europe Tour, amb una categoria 2.2.
El 2008 els organitzadors de la Delta Profronde i l'OZ Wielerweekend es fusionaren per donar lloc al Delta Tour Zeeland.

## Palmarès

| 1988 - Joost van Adrichem 1989 - Angel Polvorosa 1990 - Patrick Rasch 1991 - Remco Startman 1992 - Patrick van Dijken 1993 - Steffen Blochwitz 1994 - Marcel Vegt 1995 - Daniel van Elven 1996 - Wilco Zuijderwijk 1997 - Bert Roesems | 1998 - Andreas Walzer 1999 - Jans Koerts 2000 - Jens Mouris 2001 - Kevin Van Impe 2002 - Angelo van Melis 2003 - Rick Flens 2004 - Thijs Al 2005 - Rick Flens 2006 - Niki Terpstra 2007 - Tom Veelers |

## Referències

* ↑ «OZ Wielerweekend (Pays-Bas) - Cat.2.2». [Consulta: 8 desembre 2022].
* ↑ (neerlandès) « Ontstaan van de wedstrijd », site officiel du Delta Tour Zeeland Arxivat 2008-05-03 a Wayback Machine.
# Nicerat (escriptor)

Nicerat, en llatí Niceratus, en grec antic Νικήρατος, fou un escriptor grec que va escriure sobre plantes. Va viure probablement a la segona meitat del segle i aC.
Era un dels seguidors d'Asclepíades de Bitínia, segons diuen Dioscòrides Pedaci (De Materia Medica I. praef. vol. I. p. 2) Epifani I de Constància, (Panarium 1.1. 3, p. 3, ed. Colon. 1682). És citat també per Asclepíades Farmació segons diu Galè (De Compositione Medicamentorum secundum Locos 3.1, vol. 12. p. 634), que també el cita diverses vegades (De Compositione Medicamentorum secundum Locos vol. XIII. pp. 87, 96, 98, 110; De Antidotus 2.15, vol. XIV. p. 197), i per Plini el Vell (Naturalis Historia XXXII,31). Celi Aurelià diu que va escriure una obra sobre la catalèpsia (De Morbis Acutis II,5, p. 376).

## Referències

* ↑ Niceratus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1182
# Menchettiïta

La menchettiïta és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la lillianita. Rep el nom en honor de Silvio Menchetti (1937–), professor de mineralogia i cristal·lografia a la Universitat de Florència, per la seva contribució a la sistemàtica de les sulfosals.

## Característiques

La menchettiïta és una sulfosal de fórmula química AgPb$_{2.40}$Mn$_{1.60}$Sb₃As₂S₁₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, sent publicada per primera vegada el 2012. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2,5 i 3. És una espècie relacionada químicament amb l'oyonita, i semblant a la luboržakita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural de la Universitat de Florència, a Itàlia, amb el número de catàleg: 3109/i.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Uchucchacua, situada a la província d'Oyon (Regió de Lima, Perú), on es troba en forma de grans de fins a 200 µm de diàmetre, normalment associada a calcita, orpiment i a minerals dels subgrups de la tetraedrita i la tennantita. Aquesta mina peruana és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Menchettiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 desembre 2021].
# Marcel Baillette

Marcel Baillette (Perpinyà, Rosselló, 12 d'octubre de 1904 - Toló, (Var), 30 d'abril de 1987) fou un jugador francès de rugbi a 15 que jugava al lloc de centre o 3/4 Ala (1,73 m per a 76 kg).
Va participar en vuit finals de proves nacionals d'importància i va aconseguir la proesa de ser campió de França amb 3 clubs diferents (Arnaud Marquesuzaa aconseguiria la mateixa proesa 36 anys més tard).
Va ser nomenat Cavaller de l'Orde Nacional del Mèrit.
# Livov

Livov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1470.
# O Anjo da Noite

O Anjo da Noite és una pel·lícula brasilera en blanc i negre de terror del 1974 dirigida per Walter Hugo Khouri.
Amb localitzacions a Petrópolis, la pel·lícula va ser escrita per Fernando César Ferreira i el mateix director, que també signa amb el pseudònim d'Hugo Conrado. Va formar part de la selecció oficial del VII Festival Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror de Sitges.

## Sinopsi

En un cap de setmana a Petrópolis, una noia va a treballar a una mansió com a mainadera per a dos nens els pares dels quals han viatjat. Estranyament, comença a rebre insistents trucades anònimes, que la terroritzen.

## Repartiment

* Selma Egrei.... Ana
* Eliezer Gomes.... Augusto
* Lilian Lemmertz.... Raquel
* Pedro Coelho .... Marcelo
* Rejane Saliamis .... Carolina
* Isabel Montes .... Beatriz
* Fernando Amaral .... Rodrigo
* Waldomiro Reis

## Premis

Festival de Gramado
* Millor director (guanyador)
* Millor actor (guanyador)
* Millor fotografia (guanyador)
* Millor pel·lícula (nominada)
Premis Associació de Crítics d'Art de São Paulo
* Millor pel·lícula (guanyador)
* Millor música (guanyador)

## Referències

* ↑ Cinemateca Brasileira. «Dados da filmografia». Arxivat de l'original el 2022-07-04. [Consulta: 28 juny 2022].
* ↑ SITGES: Vil Festival Internacional de Cine Fantástico y de Terror
* ↑ PEDRO ANTUNES. «Mostra em São Paulo exibirá três filmes de terror raros» (en portuguès). Rolling Stone Brasil, 15-09-2012. [Consulta: 8 agost 2019].

## Enllaços externs

* O Anjo da Noite a YouTube
# Nicerat

Nicerat és el nom dels següents personatges:
* Nicerat (Niceratus, Nikératos Νικήρατος), pare del general atenenc Nícies.
* Nicerat d'Atenes, fill del general atenenc Nícies
* Nicerat (poeta), poeta grec
* Nicerat (escriptor), escriptor grec
* Nicerat (escultor), escultor grec