OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orani

Orani (en sard, Orane) és un municipi italià, dins de la província de Nuoro. L'any 2007 tenia 3.152 habitants. Es troba a la regió de Barbagia di Nuoro Limita amb els municipis de Benetutti (SS), Bolotana, Illorai (SS), Mamoiada, Nuoro, Oniferi, Orotelli, Ottana i Sarule.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Franco Pinna | Llista Cívica |
# Club Deportivo Portugués

El Club Deportivo Portugués fou un club de futbol veneçolà de la ciutat de Caracas.
Va ser fundat l'agost de 1952.

## Palmarès

* Lliga veneçolana de futbol:
** 1958, 1960, 1962, 1967
* Copa veneçolana de futbol:
** 1959, 1972

## Referències

* ↑ «DEPORTIVO PORTUGUES». futboluso.blogspot.com. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «Venezuela - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ «Venezuela - List of Cup Winners and Runners Up». rsssf.com. [Consulta: 9 febrer 2018].
# Garaninka

Garaninka (en rus: Гаранинка) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 111 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Municipis del Cantó de Solothurn

Els Municipis del cantó de Solothurn (Suïssa) són 126 i s'agrupen en 10 districtes:
* Aedermannsdorf
* Aeschi
* Aetigkofen
* Aetingen
* Balm bei Günsberg
* Balm bei Messen
* Balsthal
* Bärschwil
* Bättwil
* Beinwil
* Bellach
* Bettlach
* Biberist
* Bibern
* Biezwil
* Bolken
* Boningen
* Breitenbach
* Brügglen
* Brunnenthal
* Büren
* Büsserach
* Däniken
* Deitingen
* Derendingen
* Dornach
* Dulliken
* Egerkingen
* Eppenberg-Wöschnau
* Erlinsbach
* Erschwil
* Etziken
* Fehren
* Feldbrunnen-St. Niklaus
* Flumenthal
* Fulenbach
* Gempen
* Gerlafingen
* Gossliwil
* Grenchen
* Gretzenbach
* Grindel
* Günsberg
* Gunzgen
* Hägendorf
* Halten
* Härkingen
* Hauenstein-Ifenthal
* Heinrichswil-Winistorf
* Herbetswil
* Hersiwil
* Hessigkofen
* Himmelried
* Hochwald
* Hofstetten-Flüh
* Holderbank
* Horriwil
* Hubersdorf
* Hüniken
* Kammersrohr
* Kappel
* Kestenholz
* Kienberg
* Kleinlützel
* Kriegstetten
* Küttigkofen
* Kyburg-Buchegg
* Langendorf
* Laupersdorf
* Lohn-Ammannsegg
* Lommiswil
* Lostorf
* Lüsslingen
* Luterbach
* Lüterkofen-Ichertswil
* Lüterswil-Gächliwil
* Matzendorf
* Meltingen
* Messen
* Metzerlen-Mariastein
* Mühledorf
* Mümliswil-Ramiswil
* Nennigkofen
* Neuendorf
* Niederbuchsiten
* Niedergösgen
* Niederwil
* Nuglar-St. Pantaleon
* Nunningen
* Oberbuchsiten
* Oberdorf
* Obergerlafingen
* Obergösgen
* Oberramsern
* Oekingen
* Oensingen
* Olten
* Recherswil
* Rickenbach
* Riedholz
* Rodersdorf
* Rohr
* Rüttenen
* Schnottwil
* Schönenwerd
* Seewen
* Selzach
* Solothurn
* Starrkirch-Wil
* Steinhof
* Stüsslingen
* Subingen
* Trimbach
* Tscheppach
* Unterramsern
* Walterswil
* Wangen bei Olten
* Welschenrohr
* Winznau
* Wisen
* Witterswil
* Wolfwil
* Zuchwil
* Zullwil
# Peter Maurer

Peter Maurer (Thun, Suïssa, 20 de novembre de 1956) és un historiador i diplomàtic suís, especialista en dret internacional humanitari, president del Comitè Internacional de la Creu Roja (CICR) des de l'1 de juliol de 2012 fins a l'octubre de 2022.
Després de cursar estudis d'història i de dret internacional a Berna, i doctorar-se el 1987, entrà al servei de la diplomàcia suïssa, on ocupà diverses funcions a Berna i a Pretòria, abans de traslladar-se a Nova York, el 1996, com a col·laborador del cap de la Missió Permanent d'Observació de Suïssa davant les Nacions Unides. L'any 2000, el Consell Federal el nomenà ambaixador i cap de la Divisió de Seguretat Humana a la Direcció Política d'Afers Exteriors, a Berna. El 2004 és nomenat ambaixador i cap de la Missió Permanent de Suïssa davant les Nacions Unides a Nova York. El 2009 l'Assemblea General de l'ONU el nomenà president de la Cinquena Comissió, encarregada dels assumptes administratius i pressupostaris de les Nacions Unides. També és elegit president de la Configuració encarregada de Burundi de la Comissió de Consolidació de la Pau de les Nacions Unides.
Secretari d'Estat del Departament Federal d'Afers Exteriors a Berna des de gener de 2010 fins a juliol de 2012, l'octubre de 2011 és escollit per cooptació com a president del Comitè Internacional de la Creu Roja (CICR), i l'1 de juliol de 2012 va succeir a Jakob Kellenberger, mantenint-se en el càrrec fins al 2022. Des d'aleshores ocupa el càrrec de president de l'Institut de Governació de Basilea, una organització anticorrupció vinculada a la Universitat de Basilea, on succeeix al fundador i president de l'Institut de Basilea, el professor Mark Pieth. El novembre de 2014 va ser nomenat membre de la junta fundacional Fòrum Econòmic Mundial. Durant molt de temps va treballar a la missió permanent suïssa davant les Nacions Unides a Nova York, abans i després de l'admissió de la Confederació Suïssa a l'ONU.

## Referències

* ↑ «Peter Maurer». Agencia Española de Cooperación Internacional para el Desarrollo (AECID), 07-11-2013. [Consulta: 22 agost 2023].
* ↑ «Peter Maurer». Basel Institute on Governance. [Consulta: 22 agost 2023].
* ↑ «El presidente y la vicepresidente del CICR». Comité Internacional de la Creu Roja, 08-01-2014. [Consulta: 22 agost 2023].
* ↑ Savio, Irene «Maurer: "Caminamos hacia unas guerras cibernéticas cada vez más preocupantes"». El Confidencial, 16-11-2019 [Consulta: 22 agost 2023].
# Regina Dalcastagnè

Regina Dalcastagnè (Duque de Caxias, 1967) és una investigadora, escriptora i crítica literària brasilera que es destaca per avaluar aspectes de desigualtat social en la literatura brasilera, com en el llibre Literatura brasilera contemporània: un territori contestat que mostra un elitisme de l'escriptor brasiler mig, generalment home, blanc, amb diploma superior i vivint a Rio de Janeiro o São Paulo.
En el llibre O espaço da dor: o regime de 64 no romance brasileiro, Dalcastagnè analitza les descripcions de tortura de Renato Tapajós i les figuracions de l'autoritarisme en Josué Guimarães.

## Referències

* ↑ «Tramóia : histórias de rendeiras» (en anglès). Stanford University. [Consulta: 19 juny 2015].

## Bibliografia

* Literatura brasileira contemporânea: um território contestado. Editora da Universidade do Estado do Rio de Janeiro. ISBN 978-85-99279-41-0.
* O espaço da dor: o regime de 64 no romance brasileiro. Editora UnB. ISBN 978-85-230-0426-2.
* A garganta das coisas: movimentos de Avalovara, de Osman Lins. Editora UnB. ISBN 978-85-230-0582-5.
# Chuck Weyant

Chuck Weyant fou un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 3 d'abril del 1923 a St. Mary's, Ohio - 24 january 2017.
Weyant va córrer a la Champ Car a les temporades 1952-1959 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis dels anys 1955 i 1957-1959.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1955 | 41 | 25 | 138.063 | 25 | 12 | 196 | 0 | a 4 voltes |
| 1957 | 82 | 25 | 141.105 | 18 | 14 | 196 | 0 | a 4 voltes |
| 1958 | 89 | 29 | 142.608 | 29 | 24 | 38 | 0 | Accident |
| 1959 | 47 | 29 | 141.950 | 28 | 28 | 45 | 0 | Accident |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 475 | 0 | |
| Curses | 4 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 0 |
| Top 10 | 0 |
| Retirades | 2 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitats pel campionat de la F1.
Chuck Weyant va participar en 4 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1955.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 4
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Pòdiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0
# Mellac

Mellac (en bretó Mellag) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 2.537 habitants. El consell municipal ha aprovat la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució de la població Cassini :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 250 | 1 312 | - | 1 216 | 1 141 | 1 259 | 1 188 | 1 299 | 1 302 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 272 | 1 350 | 1 370 | 1 213 | 1 326 | 1 371 | 1 409 | 1 421 | 1 496 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 501 | 1 475 | 1 456 | 1 469 | 1 452 | 1 435 | 1 357 | 1 412 | 1 264 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 283 | 1 390 | 1 638 | 1 855 | 2 192 | 2 314 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Pelleter | |

## Referències

* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Population avant le recensement de 1962
# Marie Souvestre

Marie Souvestre (Brest, 28 d'abril de 1830 - Surrey, 30 de març de 1905) va ser una educadora feminista bretona (estat francès), que va tractar de desenvolupar una ment independent en les dones joves. Fou coneguda pel seu alt nivell acadèmic i les seues idees polítiques liberals.

## Biografia

Nasqué el 28 d'abril del 1830, a Brest (Bretanya)), filla del novel·lista Émile Souvestre.
Amb Caroline Dussaut, la seua companya des del 1859, va fundar una primera casa educativa, "Les Ruches", a Fontainebleau i després a Avon, on van construir un internat, un edifici de rajola roja envoltat d'un parc, per a educar les joves. Hi ensenyaven cal·ligrafia, dibuix, teoria de la música, composició i poesia francesa, alemany, anglès i italià. El personal era d'origen estranger per a desenvolupar la pràctica d'idiomes. S'hi educaren l'escriptora Natalie Clifford Barney i la seua germana Laura Clifford Barney.
Souvestre abandonà França el 1883 i obrí un internat a Allenswood, als afores de Londres. La seua alumna més famosa fou Eleanor Roosevelt.
Dorothy Bussy, germana de l'escriptor Lytton Strachey, publicà anònimament una novel·la, Olivia (1949), sobre la seua experiència com a estudiant en Els Ruches. Bussy donà classes sobre Shakespeare en Allenswood.
Dussaut és Cara en la novel·la de Bussy, Olivia. Quan es van separar al 1883, Souvestre se n'anà a Anglaterra amb Paolina Samaïa, exmestra de Les Ruches, que seria després mestra en l'Acadèmia Allenswood, així com la companya a llarg termini de Souvestre.

## Referències

* ↑ Roosevelt, Eleanor. "The Seven People Who Shaped My Life," en What I Hope to Leave Behind: The Essential Essays of Eleanor Roosevelt. ed. Allida Black. (Brooklyn, N.Y.: Carlson Publishing Inc., 1995), 40.
* ↑ Rodriguez, Suzanne. Wild Heart: A Life: Natalie Clifford Barney and the Decadence of Literary Paris. Nova York: HarperCollins, 2002, p. 39–40. ISBN 0-06-093780-7.
* ↑ Cook, Blanche Wiesen «'Women Alone Stir My Imagination': Lesbianism and the Cultural Tradition». Signs, 4, 4, Summer 1979.
* ↑ Hernández, Publicado por Hortensia. «Marie Souvestre feminista y pedagoga» (en castellà). [Consulta: 18 setembre 2022].
# Sebastian Jung

Sebastian Jung és un futbolista professional alemany que començà com a futbolista al 1. FC Königstein, i que juga actualment a l'VfL Wolfsburg

## Enllaços externs

* Fitxa a Kicker.de
# Cases del Raval (Campdevànol)

Cases del Raval és una obra del municipi de Campdevànol (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt uniforme d'habitatges construïts dins les mateixes dates i amb una tipologia idèntica. Tot i alguns afegits posteriors, conserven l'aspecte homogeni. Estan reformats per una planta baixa artesanal, dos pisos d'habitació i unes petites golfes.

## Referències

* 1 2 «Cases del Raval». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Oreophrynella huberi

Oreophrynella huberi és una espècie d'amfibi de la família dels bufònids. Només es coneix de la seva localitat tipus a Cerro El Sol, al nord-est de Auyán-tepui, a l'Estat de Bolívar, Veneçuela, a una elevació d'uns 1.700 metres. Cal destacar que la superfície de la cimera de la muntanya és d'unes 10 hectàrees. És una espècie molt rara.
Té activitat diürna. Viu entre la vegetació espessa en ambients herbacis a torberes situades en tepuis. Es reprodueix per desenvolupament directe.

## Referències

* 1 2 «Oreophrynella huberi» (en anglès). IUCN Red List. Oswaldo Luiz Peixoto, Ana Maria Telles. 2004. [Consulta: 14 setembre 2014].
# Strongylopus kitumbeine

Strongylopus kitumbeine és una espècie de granota que viu a Tanzánia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Davenport, T. & Channing, A. 2004. Strongylopus kitumbeine. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 19 d'abril del 2008.
# Muntanyes Barda

Les muntanyes Barda són una serralada del Kathiawar a l'estat del Gujarat a l'Índia a uns 30 km de la costa no gaire lluny de la ciutat de Porbandar. Tenen forma circular amb uns 45 km de circumferència i es poden veure a quasi 50 km. A la part nord tenen tres puntes principals de les quals el pic Venu té uns 535 metres. Estan cobertes de bambú. En un temps foren refugi de bandits.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Melle (Baixa Saxònia)

Melle és una ciutat alemanya, que pertany a l'estat de Baixa Saxònia. Des de la reforma territorial regional del 1972 Melle és la tercera ciutat més gran de la Baixa Saxònia, en termes de superfície.

## Geografia

| Bissendorf 16 km | Bad Essen 18 km | Rödinghausen 18 km |
| Bünde 18 km | | Georgsmarienhütte 27 km |
| Spenge 17 km | Borgholzhausen 12 km | Dissen 19 km |

## Referències

* ↑ «Melle (Baixa Saxònia)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Malden (Missouri)

Malden és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 4.782 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Malden tenia 4.782 habitants, 1.914 habitatges, i 1.261 famílies. La densitat de població era de 297,3 habitants per km².
Dels 1.914 habitatges en un 31,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,2% hi vivien parelles casades, en un 19,1% dones solteres, i en un 34,1% no eren unitats familiars. En el 30,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,2% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 17,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.910 $ i la renda mediana per família de 27.819 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.671 $ mentre que les dones 16.920 $. La renda per capita de la població era de 12.475 $. Entorn del 22,9% de les famílies i el 27,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Malden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Malden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
Viccionari
# Casa al carrer Prat de la Riba, 2 (el Vendrell)

La Casa al carrer Prat de la Riba, 2 és una obra eclèctica del Vendrell (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana de l'edifici que dona al carrer Prat de la Riba és composta de quatre plantes separades per motllura decorativa. Els baixos tenen diverses botigues, i la portalada d' accés té un llinda que conté l'escut i les inicials "DR" (inicials del nom de la muller seu propietari). La resta de les plantes presenten una alternança de finestres i portes balconeres, amb guarnició a la cornisa. La façana és rematada per una barana de pedra.

## Història

Es creu que la casa fou edificada als voltants del 1880, per Josep Mª Álvarez i Fuster, diputat provincial al segle xix (també construí la vila d'El Vendrell, el mercat i el pont de França).

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Prat de la Riba, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Oreophryne zimmeri

Oreophryne zimmeri és una espècie de granota que viu a Indonèsia.

## Referències

* Iskandar, D. & Mumpuni 2004. Oreophryne zimmeri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Strongylopus rhodesianus

Strongylopus rhodesianus és una espècie de granota que viu a Moçambic i Zimbàbue.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Poynton, J.C. & Channing, A. 2004. Strongylopus rhodesianus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 19 d'abril del 2008.
# Kirkia wilmsii

Kirkia wilmsii és una espècie d'arbre de la família Kirkiaceae amb preferència pels sòls silicis i les zones rocoses. És un arbre no gaire gran amb el tronc llis de color gris, sovint ramificat des de la base. Té fulles de color verd pàl·lid que canvien de color des de vermellós a brillant escarlata a la tardor. Les flors, poc vistoses, apareixen a finals de l'hivern i a la primavera, i fructifica a l'estiu.
Creix a zones seques i arbustives de la sabana, i a la selva baixa seca. És endèmica de Mpumalanga i del Limpopo, dues petites àrees del sud-est d'Àfrica. Aquest arbre emmagatzema aigua en les seves arrels per sobreviure durant els períodes de sequera. Les flors són pol·linitzades per petits insectes i les llavors són dispersades pel vent.
Les fulles d'aquest arbre són utilitzats com a aliment per a les cabres. Aquest arbre és una font útil d'aigua per a les persones en períodes de sequera, obtenint aquesta de les arrels engrossides dels arbres, on s'emmagatzema l'aigua. La fibra obtinguda de l'escorça, brots i arrels joves és bastant forta i es pot utilitzar per a teixir.

## Referències

* ↑ «Kirkia wilmsii» a PlantZAfrica.
# Muntanyes Balaghat

Les muntanyes Balaghat són una serralada muntanyosa a Karnataka, Índia.
S'estenen per una longitud de 450 km en una amplada entre 5 i 10 km; una branca arriba fins a Ashti en direcció sud-est. Una altra branca es desvia cap al sud. Les terres entre les muntanyes principals i les dues branques formen un altiplà que també s'anomena Balaghat.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Merit-Ptah

Merit-Ptah era cantora del déu Amon. Va ser enterrada a la tomba TT. 55. Sheik Abd el-Qurna, a la necròpolis tebana, amb el seu espòs, Ramose, governador de Tebes i visir durant els regnats d'Amenhotep III i d'Amenhotep IV (Akhenaton). Entre les seves titulacions també figurava la de la senyora de la casa, entesa com a la persona que governava la llar d'una de les famílies més rellevants del país.
En la seva condició de cantora, sabia salmodiar els textos sagrats que s'acostumaven a acompanyar amb la música d'instruments interpretats per la mateixa cantora. A Tebes, durant l'Imperi Nou, les dones de l'alta societat eren sobretot cantores d'Amon, el déu principal, però podien ser-ho d'altres divinitats. La reina estava al capdavant d'aquestes comunitats femenines com a primera instrumentista del regne.
El seu nom, que significa estimada per Ptah, ha estat equívocament relacionat amb la primera dona metge de la història a causa de la confusió que va generar la feminista i doctora Kate Campbell Hurd-Mead als anys 30, que segurament la va confondre amb Peseshet, un personatge de la V dinastia que sí va exercir la medicina. La seva titulatura' imy-t-rA swnw.t Hm.w kA' significaria, segons algunes fonts, 'directora de les metgesses i dels sacerdots del ka'. Una estela a la tomba del seu fill, el metge Akhethotep, a la necròpolis de Guiza, ha permès conèixer de la seva existència.

## Referències

* Desroches Noblecourt, Christiane. La mujer en tiempos de los Faraones. Editorial Complutense. 1999
* M. Cuenca-Estrella, R. Barba: La Medicina en el Antiguo Egipto, Cuenca, Aldebarán Ed. 2010
* O.A: Jarman: The social status of physicians in ancient Egypt. History of Medecine, 2015.
* Ruiz Marull, David (20 de desembre de 2019). «Merit Ptah, la primera doctora que probablemente nunca existió». La Vanguardia. Consultat el 18 de març de 2021.
# María Josefa Carón

María Josefa Carón (París, 1725 - Madrid, 1824) va ser una pintora espanyola que va arribar a ser nomenada Acadèmica de Mèrit en 1761 en la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando.
A mitjan segle XVIII, era bastant usual que moltes dames aristocràtiques van practicar activitats artístiques com a entreteniment. Això va fer que quan en 1752 s'instaura la Reial Acadèmia de Sant Fernando amb Antón Rafael Mengs, moltes d'aquestes aristòcrates van entrar a formar part de l'Acadèmia aconseguint en molts casos el títol d'“acadèmica de mèrit”, títol que no era equiparable al que rebien els homes ni en qualitat, ni en prestigi. María Josefa Carón va ser una d'aquestes dames que va passar a ser nomenada en 1761 “Acadèmica de mèrit”.
No es pot perdre de vista les limitacions que l'educació artística de les dones sofria en aquesta època, en la qual les artistes no podien assistir a les classes de dibuix de nu en l'acadèmia, ni a altres classes d'aprenentatge de tècniques artístiques, ja que tan solament se'ls permetia realitzar temes considerats “femenins”, per evitar qualsevol transgressió de les normes socials i morals de la societat del moment.
Entre les obres de María Josefa Carón destaca el retrat d'En Diego Villanueva, que es troba al Museu de la Reial Acadèmia de Belles arts de San Fernando.

## Referències

* 1 2 http://ceres.mcu.es/pages/ResultSearch?txtSimpleSearch=Car%F3n,%20Mar%EDa%20Josefa&simpleSearch=0&hipertextSearch=1&search=simpleSelection&MuseumsSearch=MRABASF%7C&MuseumsRolSearch=1&
* ↑ https://books.google.cat/books?id=T0J-VUp4zdUC&pg=PA100&lpg=PA100&dq=Mar%C3%ADa+Josefa+Carr%C3%B3n&source=bl&ots=Rgyvpg93bI&sig=ID_WxUAaXzDDYRHGK_GGUnNwDXU&hl=ca&sa=X&ved=0ahUKEwjFvYnQ6pXLAhXDtBQKHeU8DNM4ChDoAQgbMAA#v=onepage&q=Mar%C3%ADa%20Josefa%20Carr%C3%B3n&f=false
* 1 2 3 http://www.arteindividuoysociedad.es/articles/N21/Pilar_Munoz.pdf
* ↑ http://www.europeana.eu/portal/record/2022703/oai_euromuseos_mcu_es_euromuseos_MRABASF_0040.html