OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manasi Girishchandra Joshi

Manasi Girishchandra Joshi (malaiàlam: മാനസി ഗിരീഷ്ചന്ദ്ര; Rajkot, Índia, 11 de juny de 1989) és una jugadora de parabàdminton índia. El 2020, la BBC la va incloure a la llista 100 Women com una de les cent dones més inspiradores i influents del món.
Joshi tenia sis anys quan va començar a jugar a bàdminton amb el seu pare, un científic retirat del Centre de Recerca Atòmica Bhabha. El 2010 es va graduar en Enginyeria electrònica a la Facultat d'Enginyeria K. J. Somaiya de la Universitat de Bombai. El desembre 2011, quan treballava com a enginyera de programari en una empresa, va patir un accident mentre conduïa la seva moto en el camí a la seva feina i, finalment, va haver de ser amputada d'una cama. Va començar a jugar al bàdminton adaptat com a part de la seva rehabilitació, fins al punt de representar la selecció del seu país. Va jugar el seu primer torneig internacional a Espanya. Quan treballava en un banc d'Ahmedabad, va demanar a Pullela Gopichand que l'entrenés, i es va inscriure a la seva acadèmia de bàdminton a Hyderabad el 2018.
El setembre de 2015, Joshi va guanyar una medalla de plata en dobles mixtos al Campionat Mundial de parabàdminton celebrat a Stoke Mandeville (Anglaterra). L'octubre de 2018, va guanyar una medalla de bronze per a l'Índia als Asian Para-Games de 2018, celebrats a Jakarta (Indonèsia). L'agost de 2019, al Campionat Mundial de parabàdminton de Basilea (Suïssa), va vèncer la seva compatriota Parul Parma i va guanyar una medalla d'or.

## Medalles

* 2015: Medalla en dobles mixtos, Campionats Mundials de parabàdminton.
* 2016: Bronze en individuals femenins i dobles femenins, Asian Para Games.
* 2017: Bronze en individuals femenins, Campionats Mundials de parabàdminton.
* 2018: Bronze en individuals femenins, Campionat Internacional de parabàdminton de Tailàndia.
* 2018: Bronze en individuals femenins, Asian Para Games 2018.
* 2019: Or en individuals femenins, Campionat Mundial de parabàdminton de Basilea.

## Referències

* ↑ Gupta, Rudrani. «Four Indian Women Featured In BBC's 100 Women List Of 2020» (en anglès), 24-11-2020. [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «How Manasi Joshi overcame an accident to become a world champion» (en anglès). Sportskeeda, 21-11-2020. [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ «Manasi Joshi: The accident that created a world champion» (en anglès). BBC News, 04-02-2020.
* ↑ «Manasi Joshi Wants to Follow Pullela Gopichand's Footsteps, Help Para Athletes after Retirement» (en anglès), 27-10-2020. [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ PTI. «How meeting Gopichand shaped Manasi Joshi’s World Championship gold» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ Rebello, Maleeva «The Basel Diary: Being around friends helped Manasi Joshi perform better». The Economic Times.
# Katerina Anatoliïvna Pavlenko

Katerina Antoliïvna Pavlenkon (en ucraïnès: Катерина Анатоліївна Павленко; Nijin, 10 d'agost de 1988), coneguda com a Monokate, és una cantant ucraïnesa. Forma part de la banda musical Go A, on és la vocalista. Monokate va participar en l'Eurovisió 2021 amb la banda Go A, representant Ucraïna amb la cançó "Shum", que combina sons electrònics amb la veu blanca. Aquest estil imita la manera de cantar d'un nen, amb una veu sense vibrato, riquesa tímbrica o color, típic a Europa de l'Est.

## Referències

* ↑ "MonoKate" Public documentary project about Go_A soloist Kateryna Pavlenko, <https://www.youtube.com/watch?v=81uUAfhUEHg>
* ↑ Interview With Go_A Soloist Kateryna Pavlenko, <https://lite.rbc.ua/ukr/zvyozdy/ukraine-malo-artistov-kem-hochetsya-poyti-1614076514.html>
# Diazometà

El Diazometà és un compost orgànic de fórmula CH₂N₂. Es presenta com un gas de color groc, tòxic, que bull a -23 °C. Les seves dissolucions concentrades són molt explosives, sobretot en presència d'impureses o si estan en contacte amb metalls alcalins; a baixa temperatura es descompon lentament.
El diazometà es prepara per tractament d'una N-metil-N-nitrosoamida amb una dissolució concentrada d'hidròxid de potassi (KOH). La preparació es fa en una barreja de dos fases que consta d'èter i KOH aquós. El diazometà es desfà en l'èter a mesura que es va formant.
És emprat com a agent metilant en composts de tipus àcid, com els àcids, els fenols o els enols; fortament irritant, produeix edema pulmonar i una hipersensibilitat que condueix a l'asma.
Se utilitza com dissolució etèria diluïda per poder remenar-lo de manera segura.
El diazometà reacciona amb àcids carboxílics per transformar-los en els seus respectius èsters metílics, reacció que es veu afavorida per la formació de N₂ gasós.

## Referències

* ↑ Vollhardt, K. Peter. Química Orgànica. 3a edició. Any 2000. Omega. Madrid. p. 849. ISBN 84-282-1172-8.
# Pradell (tipografia)

Pradell és una família tipogràfica dissenyada per Andreu Balius a partir dels tipus d'impremta espanyols de la segona meitat del segle xviii i, en concret, dels tipus gravats pel punxons català Eudald Pradell (Ripoll 1721 - Barcelona 1788). Va ser dissenyada entre el 2001 i 2003 com a resultat d'un treball de recerca històric sobre la tipografia espanyola del xviii, prenent el nom de "Pradell" com a homenatge i memòria a aquest gravador que tant va contribuir a la renovació dels repertoris tipogràfics. La tipografia Pradell és, per tant, una interpretació històrica que, partint dels trets característics de l'època aporta la contemporaneïtat necessària per fer d'aquest tipus de lletra una bona eina per a la composició de text.

## Eudald Pradell

Eudald Pradell (1721-1788) va néixer a Ripoll i es va traslladar a Madrid amb una pensió de Carles III. Mor a Barcelona l'any 1788.
Hi ha alguns projectes de recuperació dels seus tipus de lletra:

## Pradell

Recuperada el 2002 per Andreu Balius i distribuïda per la foneria digital TypeRepublic.
Va ser premiada amb un "Excellence in Type Design" el 2001 en la competició Bukva: ra ! organitzada per la «Asociation Typographique Internationale» (ATypI) i amb el Excellence in Type design pel «Type Directors Club», en l'any 2002.
Podeu veure una mostra de la tipografia en la seva pàgina web Arxivat 2009-06-08 a Wayback Machine. i pot adquirir-la en Typerepublic.com.

## Eudald

Recuperada per Mario Feliciano el 1998 sota el nom provisional de "Pradell Ibarra". Podeu veure una mostra de la tipografia en Revista TR número 2, pàgina 26.
Més tard, Mario Feliciano va desenvolupar una família que va prendre el nom definitiu d'Eudald. Conté les variants Eudald News, Eudald Headlines i Eudald Fine (Roman i Itàlica). És una tipografia comercial.
Podeu veure una mostra de la tipografia i adquirir des de la seva pàgina web Arxivat 2009-08-22 a Wayback Machine..

## Vegeu també

* Tipografia catalana

## Enllaços externs

* Foneria Digital de Mario Feliciano.
* Fundició digital d'Andreu Balius.
* Eudald Pradell i la fosa del convent de Sant Josep
# Els calçons de mestre Lluc

Els calçons de mestre Lluc és una obra dramàtica escrita per Bartomeu Ferrà i Perelló entre el 1867 i el 1868 i publicada el 1872 al volum Comèdies i poesies. La primera representació documentada va ser al Saló Mallorca (Palma) el 17 de novembre del 1931.

## Descripció

És una farsa còmica protagonitzada per la figura de la dona insubmisa a l'home, aquí representats per un sabater, el mestre Lluc, i la seva esposa, madò Coloma. El tema tenia el precedent directe de l'entremès Un consei medicinal, atribuïble a Josep Palet. Ferrà, però, també hi va fer convergir la influència culta d'autors com Mesonero Romanos, Moratín i, sobretot, Manuel Bretón de los Herreros, de qui podem trobar influències directes procedents d'El pelo de la dehesa. Aquests autors aporten el model de teatre còmic didàctic i moralitzant. Tanmateix, la reproducció costumista i estereotipada de la realitat a través de les escenes que reprodueixen converses de carrer, més o menys intranscendents, sovint entre dones, és un dels seus valors més sòlids.
És la primera obra que centra l'atenció en els mossons ciutadans, això és, menestrals que reclamen més protagonisme social del que els correspon, actitud que els fa protagonitzar escenes del tot ridícules. Aquí és madò Coloma, la seva filla Filomena i el seu pretendent tartamut, el mestre Benet, els que centren aquest interès. Durant tota l'obra preparen una disfressa per assistir al ball de màscares. En canvi, els menestrals assenyats, sobretot el sabater i el mariner, han de patir les seves impertinències. Aquest és el tema central de tot el costumisme mallorquí. La mica d'intriga que basteix l'autor dona títol a l'obra: dona Coloma empenya els calçons de l'única mudada que té mestre Lluc per obtenir diners per dur a terme els seus plans. La trama es barreja amb el sorteig «arreglat» d'un conill, i això permet que apareguin la rifadora d'ofici, madò Jerònia, i la que deixa diners a penyora, madò Rosa, que s'han de comptar entre els primers «tipus» populars, tan representatius d'aquest model de teatre i de literatura.
Tota l'acció passa al taller del sabater, com en tants d'entremesos tradicionals, i formalment es resol en formes mètriques populars de qualitat contrastada.

## Significació

L'autor, que considerava el teatre una activitat gairebé immoral, no en va autoritzar la representació quan s'hi van interessar companyies més o menys professionals, encara que la peça va tenir molta difusió, també en edicions de canya i cordill difícils de controlar. La Companyia Catina-Estelrich la va incloure en el seu repertori des de 1931 i la va convertir en una de les obres més representatives del Teatre Regional.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Mas i Vives, Joan. «Els calçons de mestre Lluc». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: 31 març 2021].

## Bibliografia complementària

* Cortès, Gabriel. «El teatre mallorquí de la Renaixença». Lluc, 584 (1969), p. 293-297.
* Mas i Vives, Joan. El teatre a Mallorca a l’època romàntica. Barcelona: Curial / Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1986, p. 308-311.
# Llista d'alcaldes de Vilanova del Vallès

Llista d'alcaldes de Vilanova del Vallès:
* Ramon Galbany i Aregay (1936 - 1938)
* Francesc Asmarats i Simó (1939 - 1939)
* Francesc Escalé i Matamala (1984 - 1999)
* Nicolàs Alpiste i Garro (1999 - 2003)
* Oriol Safont i Prat (2003 - 2015)
* Yolanda Lorenzo Garcia (2015-)

## Enllaços externs

* Diccionari biogràfic d'alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental, del Museu de Granollers, amb les biografies dels alcaldes
# Kittur

Kittur (kannada ಕಿತ್ತೂರು ), és una vila del districte de Belgaum a Karnataka a uns 42 km al sud-est de Belgaum. Hi ha una pedra gravada en un temple que explica un judici de 1188. Els desais de Kittur descendien de dos germans que eren banquers per l'exèrcit del sultanat de Bijapur al final del segle xvi, i en recompensa pels seus serveis van rebre Hubli; el cinquè successor es va establir a Kittur. Van estar sota dependència dels marathes però a l'enderrocament del peshwa el 1818 la comarca va passar als britànics. Durant el setge de Belgaum el mateix 1818 el desai de Kittur va ajudar els britànics i com a recompensa fou confirmat en la possessió de Kittur. El 1824 el desai Raja Mallasarja, va morir sense successió (el fill únic havia mort poc abans) i la seva vídua Chennama (1778-1829) va adoptar, segons era costum, Shivalingappa, que fou proclamat hereu. La Companyia Britànica de les Índies Orientals invocà la doctrina del lapse (per la que un territori passava als britànics quan el sobirà moria sense hereu directe) i va esclatar el conflicte; l'agent polític i col·lector de Dharwad John Thackeray que es dirigia a la ciutat fou atacat i mort, i els seus dos ajudants foren capturats. Encara que els presoners foren alliberats, la reina va mantenir la resistència a la fortalesa de la ciutat, que era la seva residència, amb el suport del seu lloctinent Sangolli Rayanna, però el fort fou assaltat per una segona columna britànica, que va poder obrir una bretxa i la va ocupar amb la pèrdua de 3 soldats i 25 de ferits (entre els quals Munro, subcol·lector de Sholapur i nebot de Sir Thomas Munro). La reina fou feta presonera i enviada a la presó de Bailhongal on va morir quatre anys després (el 21 de febrer de 1829). El 1829 Kittur es va revoltar altre cop i va haver de ser sotmesa altra vegada per la força i amb certa dificultat.

## Vegeu també

* Punnata
# Dóbroie

«Dóbroie» té aquests significats:

## Rússia

* Dóbroie (Smolensk), localitat de l'óblast de Smolensk, a Rússia
* Dóbroie (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia

## Crimea

* Dóbre (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna
# Pradejón

Pradejón és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Baixa. Limita al nord amb Monte Alto (474 msnm) i el riu Ebre; al sud amb les localitats de Calahorra, Autol i Quel; a l'est amb Murillo de Calahorra i els termes de La Plana i Valroyuelo (ambdós de Calahorra); i a l'oest amb els termes de Piñuela, Los Horcajos, Campo Viejo i Noceleón (ambdós d'El Villar de Arnedo i Arnedo).

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Epithelantha cryptica

Epithelantha cryptica és una espècie fanerògama que pertany a la família de les cactàcies (Cactaceae). És originària de Nord-amèrica.

## Descripció

Epithelantha cryptica creix en forma globosa que amb el temps tendeix a esdevenir cilíndrica. La seva tija verda està totalment coberta per petites espines blanquinoses disposades com a raigs sobre les arèoles blanques i esponjoses. A l'àpex de la tija hi ha un plomall blanc gruixut i llarg.

## Distribució i hàbitat

Epithelantha cryptica només creix a l'estat mexicà de Coahuila de Zaragoza. En el seu hàbitat creix en turons amb pendents baixos, sobre graves barrejades amb sòls que contenen compostos orgànics i escletxes en turons i carenes. Aquests cactus es troben normalment en petits grups perquè les llavors cauen a prop. També el vent, la pluja i la vida salvatge ajuden a la dispersió de les llavors.

## Taxonomia

Epithelantha cryptica va ser descrita per Davide Donati i Carlo Zanovello i publicat a Epithelantha 55, 52–57, a l'any 2011.

### Etimologia

Epithelantha: nom genèric que deriva del grec i significa "flors que surten de tubercles".
cryptica: epítet grec que vol dir "amagat, secret, cobert".

## Referències

* ↑ «Epithelantha cryptica» (en anglès). [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ «Epithelantha cryptica D.Donati & Zanov.» (en anglès). Llifle - Encyclopedia of living forms. [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ «Epithelantha cryptica» (en anglès). Tropicos. [Consulta: 3 maig 2024].

## Enllaços externs

* https://www.pinterest.com.mx/pin/623467142139982818/ Epithelantha cryptica amb flors
* https://www.pinterest.com.au/pin/322922235775694113/ Epithelantha cryptica amb llavors
# José Luis López

José Luis López és el nom dels següents personatges:
* José Luis López Aranguren (1909 - 1996), filòsof i assagista espanyol.
* José Luis López i Carrasco (Barcelona, 1973), sindicalista i alcalde de Cànoves i Samalús des del 2007.
* José Luis López Cerrón (Valladolid, 1956) ciclista espanyol.
* José Luis López de Lacalle (1938 - 2000), periodista basc.
* José Luis López Rose (1949), militar espanyol.
* José Luis López Vázquez (Madrid, 1922 - 2009) actor espanyol.
# Llista d'alcaldes de l'Ametlla del Vallès

Llista d'alcaldes de l'Ametlla del Vallès:
* Josep Xammar (1864)
* Josep Maria Draper i Giroud (1897 - 1902)
* Sebastià Bassa i Barbany (1902 - 1916)
* Genís Viaplana i Valls (1916 - 1922)
* Ramon Riera i Morera (1922 - 1923)
* Joan Soler i Partegàs (1923 - 1924)
* Jaume Donadeu i Serra (1924 - 1929)
* Ramon Riera i Morera (1929 - 1930)
* Miquel Blancher i Riera (1930 - 1933)
* Joan Plumé i Bosch (1933 - 1934)
* Miquel Blancher i Riera (1934 - 1936)
* Joan Plumé i Bosch (1936 - 1939)
* Francesc Muntañola i Puig (1939 - 1939)
* Manuel Sitjas i Torras (1939 - 1939)
* Josep Partegàs i Forcada (1939 - 1943)
* Jaume Manent i Girbau (1943 - 1953)
* Joan Lluch i Viaplana (1953 - 1962)
* Josep Feliubadaló i Ferrer (1962 - 1965)
* Josep Maria Partegàs i Suari (1965 - 1974)
* Daniel Draper i Vidal (1974 - 1974)
* Josep Aymerich i Cortillas (1974 - 1979)
* Isidor Samper i Segura (1979 - 1987)
* Josep Garcia i Martínez (1987 - 1997)
* Albert Palay i Vallespinós (1997 - 1998)
* Joan Pratdesaba i Rodas (1998 - 1999)
* Albert Palay i Vallespinós (1999 - 2003)
* Jordi Pousa i Engroñat (2003 - 2010)
* Maria Àngels Cabello i Jodar (2010 - 2011)
* Andreu Gonzalez Gil (2011 - 2019)
* Pep Moret i Tanyà (2019 - 2023)
* Jan Santaló i Lloret (2023 -)

## Enllaços externs

* Diccionari biogràfic d'alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental, del Museu de Granollers, amb les biografies dels alcaldes
# Museu Nova Tabarca

El Museu Nova Tabarca està situat a l'illa de Tabarca, Alacant (País Valencià). Es va inaugurar l'any 2004 a l'antic edifici de l'Almadrava, magatzem usat principalment per a la pesca de la tonyina.
El museu se centra en l'estudi i difusió de les relacions que les poblacions costaneres han establert a través del temps amb el seu entorn natural, per a la qual cosa empra com a paradigma l'illa de Tabarca, i així doncs, exposa el seu espai natural, terrestre i marí, juntament amb el seu conjunt històric. Per a això compta amb dues sales:
* La primera sala està dedicada als continguts audiovisuals. Es projecta un vídeo que s'endinsa en la història entre l'home i el medi marí, a més d'arreplegar la riquesa patrimonial de l'illa i els seus costums.
* La segona sala desenvolupa l'exposició permanent del museu, que analitza els valors patrimonials de l'illa, des dels geogràfico-geològics, fins als mediambientals, a més del seu patrimoni històric i etnogràfic. Hi ha vestigis d'època romana, plànols, fotografies i informació cartogràfica. Al seu apartat etnogràfic es poden observar els diferents arts de pesca practicats a l'illa al llarg dels anys, amb especial atenció a l'almadrava. El punt interactiu del museu ofereix la possibilitat de realitzar recorreguts virtuals per Tabarca, així com d'observar imatges dels fons marins que envolten l'illa.

## Referències

* ↑ «El edificio de la Almadraba» (en castellà). Museo Nueva Tabarca. Arxivat de l'original el 25 de març de 2010. [Consulta: 29 juny 2010].
* ↑ «El museo» (en castellà). Museo Nueva Tabarca. [Consulta: 9 desembre 2015].
* ↑ «Museo Nueva Tabarca» (en castellà). anuariosculturales.com, 20-02-2009. Arxivat de l'original el 3 de març de 2016. [Consulta: 30 juny 2010].
# Kittitas

Kittitas és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 1.105 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kittitas tenia 1.105 habitants, 443 habitatges, i 295 famílies. La densitat de població era de 699,4 habitants per km².
Dels 443 habitatges en un 34,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,4% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 33,4% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,1% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 11% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.985 $ i la renda mediana per família de 31.382 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.803 $ mentre que les dones 20.563 $. La renda per capita de la població era d'11.589 $. Aproximadament el 18,2% de les famílies i el 24,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kittitas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kittitas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# República de Caucàsia sud-occidental

La República de Caucàsia sud-occidental existí de l'abril del 1918 al gener del 1919.
El 14 d'abril de 1918 els turcs ocuparen Batum, territori rus però que ara corresponia a la República de Transcaucàsia, i més exactament a Geòrgia. El 15 d'agost de 1918 el sultà va declarar Batum part de l'Imperi Otomà. Després de l'armistici de Mudros (11 de novembre de 1918) es va acordar que els britànics ocupessin la regió i els turcs se'n retirarien, però els militars turcs es van resistir a abandonar la zona i l'1 de desembre de 1918 van proclamar una República sota protecció otomana, anomenada República de Caucàsia sud-oriental (Güneydogulu Kafkazya Cumhureyeti) presidida per Cihangirzade Ibrahim Bey conegut com a Ibrahim Aydin (1874 - 1948). Els britànics van ocupar Batum (6 de desembre) però els turcofils resistien a altres zones. Els britànics establiren a Batum un consell regional que va proclamar la república el 21 de gener de 1919; el governador militar de Kars va constituir un govern provisional dirigit per Fakhr al-Din Pirioghlu (conegut per Fahrettin Pirioghlu) que reclamava la sobirania no sols sobre Kars, sinó sobre les regions turcòfones i musulmanes veïnes fins Batum i Gyumri (Aleksandrópol). Finalment el govern de Kars fou dissolt pels britànics el 19 d'abril de 1919.

## Bandera

La bandera de la república tenia els colors vermell i verd en vertical (1/ i 2/3) i al vermell la mitja lluna amb les puntes cap dalt, i l'estel, de color blanc.
# Planc

Planc (en llatí Plancus) era un cognomen de la família més distingida de la gens Munàcia o Munàtia. El nom derivava de tenir els peus completament plans, sense cap corba. El cognom apareix també com a Planci (Plancius) tant en manuscrits com en antigues edicions.
Uns personatges destacats d'aquesta família van ser:
* Luci Munaci Planc (cònsol 42 aC), consol el 42 aC
* Tit Munaci Planc Bursa, tribú de la plebs el 52 aC
* Gneu Munaci Planc, pretor el 43 aC
* Luci Plauci Planc, polític romà
* Luci Munaci Planc (consol any 13), cònsol l'any 13

## Referències

* ↑ Smith, William. «Plancus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Anna d'Hongria (consort d'Andrònic II)

* No s'ha de confondre amb Anna d'Hongria.
Anna d'Hongria, que va néixer cap al 1260 i va morir potser el 1281, era una princesa d'Hongria i Croàcia, filla d'Esteve V d'Hongria i d'Isabel Cumana.
El 8 de novembre de 1273, Anna es va casar amb Andrònic II Paleòleg, emperador romà d'Orient, fill i hereu de Miquel VIII Paleòleg.
Segons Jordi Paquimeres, el matrimoni va tenir dos fills:
* Miquel IX Paleòleg, coemperador amb el seu pare.
* Constantí Paleòleg, dèspota.
Anna va morir abans que el seu marit es convertís en emperador l'any 1282. Tots els emperadors de la Dinastia dels Paleòlegs abans de la caiguda de Constantinoble el 1453 descendien d'ella a través del seu fill Miquel.

## Referències

* ↑ Previté-Orton, C.W.. The shorter Cambridge medieval history in two volumes. 2 The twelfth century to the Renaissance. Cambridge: Cambridge University Press, 1978, p. 992. ISBN 9780521209632.