OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Villalba González

Juan Villalba González (Sagunt, 15 d'agost de 1949 - 24 d'abril 2005) fou un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la III i IV Legislatures.

## Biografia

De 1967 a 1968 va treballar a Altos Hornos de Vizcaya i de 1968 a 1974 a Altos Hornos del Mediterráneo. El 1965 va ingressar a les Joventuts Comunistes d'Espanya i el 1967 en el Partit Comunista d'Espanya. El 1974 fou alliberat pel PCE per tal que reconstruís el partit al Camp de Morvedre, alhora que militava a les CCOO del País Valencià. El 1976 participà en la formació del Partit Comunista del País Valencià, del qual en fou membre del comitè central des de 1978, secretari general des del 1983 i candidat a l'alcaldia de Sagunt a les eleccions municipals espanyoles de 1983. L'abril de 1985 fou expulsat del PCE juntament amb Santiago Carrillo i 18 membres més per oposar-se al projecte de creació d'Izquierda Unida.
Va passar aleshores al Partit dels Treballadors d'Espanya-Unitat Comunista, del que en fou el seu secretari general al País Valencià el març 1987. Tanmateix, poc després es va incorporar al PSPV-PSOE, partit amb el qual fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1991 i 1995. De 1991 a 1995 fou vicepresident de la Comissió d'Indústria, Comerç i Turisme de la Generalitat Valenciana.
Va morir l'abril de 2005 després d'una llarga malaltia. Poc després el ple de l'ajuntament de Sagunt va proposar dedicar-li un carrer.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.571-572. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., III Legislatura
* ↑ «Acta del Ple de 28 d'abril de 2005». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 juny 2015].
# Fuenmayor

Fuenmayor és un municipi de la comunitat autònoma de La Rioja (Espanya). Situat entre el riu Ebre i la N-232, i junt el ferrocarril Castejón-Bilbao, en un lloc estratègic que ha propiciat el seu desenvolupament. Té 3.071 habitants i una superfície de 34,29 km². El nucli està situat a 419 m d'altitud.

## Història

Fuenmayor és citada per primera vegada en el segle xi, en un document en el qual la reina Estefanía de Foix cedia aquesta localitat i altres al Monestir de Santa María la Real de Nájera. Però restes celtibèrics i romans indiquen que ja estava habitada amb anterioritat.
En el segle xvii els seus veïns van comprar la independència a la localitat a la qual pertanyien, Fuenmayor, per 6.600 ducats. El seu enlairament econòmic va esdevenir en el segle xix, amb la construcció de grans cellers.

## Enllaços externs

* (castellà) Ajuntament
# Francés Totsant Gròs

Francés Totsant Gròs (en francés : François Toussaint Gros; Marsella, 1698 - Lió, el 20 de gener de 1748) fou un escriptor provençal de llengua occitana.
Gròs estudià en Marsella en el Collège de oratoriens per ésser preste però no va mai ésser ordenat. Fou amic de la marquesa de Simiana, neta de l'escriptora francesa marquesa de Sévigné. Gròs va viure a París. Se maridà e tingué fills. Va viure les seves darrers anys a Lió on tingué el poste administratiu de fermier.

## Edicions en línia

* Recuil de pouesiés prouvençalos, segunda edició, 1763.
* Obres completes, 1841.
# Fàbregues (Viladrau)

Fàbregues és una masia de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil,. Masia de planta rectangular (11x4) coberta a diverses vessants, però amb el carener perpendicular a la façana E (sector més enlairat on hi ha l'era encaironada); consta de planta i primer pis. La façana E, té dos nivells i presenta un portal adovellat (gres ros), i petits portalets de construcció posterior; davant l'accés de la casa hi ha un mur que forma una lliça i uns graons d'accés; al primer pis hi ha dues finestres (una de gres gris amb espiera a sota); també hi ha unes escales que pugen a l'era. La façana N presenta tres portals de mides diverses i amb llindes de fusta a la planta; tres finestres de pedra al primer pis (dues són de gres vermell, i una de gòtica de gres oliva). La façana O, zona més baixa, té el mur atalussat i tres finestres. El sector S presenta un mur que tanca el femer, dos cossos de porxos amb corts a la planta baixa adossats. Situada en un pendent més amunt que la casa dels amos, la construcció conserva elements i fragments de murs que fan pensar en la seva antiguitat,i les poques modificacions que han sofert.

## Història

Antic mas que probablement formava part dels 82 masos que existien en el municipi pels volts de 1340 segons consta en els documents de l' època. El trobem registrat en els fogatges de la "Parròquia i terme de Viladrau fogajat a 6 de octubre de 1553 per Joan Masmiguell balle com apar en cartes 230", juntament amb altres 32 que continuaven habitats després del període pestes, on consta un tal "Joan Montanyà al molí den Fabregues". Tenim constància que aquest ma, junt amb altres quatre de la rodalia varen pertànyer a la Parròquia de Vilalleons.

## Referències

* 1 2 «Fàbregues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# KWordQuiz

KWordQuiz és un programa educatiu del paquet Kdeedu. Consisteix en una versió per a KDE d'un programa per a Windows anomenat WordQuiz, una eina que s'ha usat tradicionalment a les escoles d'idiomes per practicar vocabulari en l'aprenentatge d'idiomes. Substitueix, a KDE 4, juntament amb el Parley, el programa KVocTrain.

## Referències

* ↑ Linux-Magazine.com Abril del 2004 (anglès) PDF
* ↑ «The KDE Education Project - KVocTrain» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-12-31. [Consulta: 30 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial
# K 127

K 127 Komposition Nr. 127 (en valencià: Composició nº127) és un oli sobre llenç realitzat el 1941 pel pintor neoplasticista alemany Fiedrich Vordemberge-Gildewart. La pintura explica el concepte que l'artista comprenia com “art absolut”, on entendre l'activitat artística no comporta una intenció de representació, i on cada obra presentava una possibilitat d'explorar les relacions d'equilibri (espacial i perceptiu) entre les figures geomètriques a través de les seues característiques (color, la forma i mida).
Aquesta obra de 80 x 60 cm pertany al conjunt d'obres que l'artista realitzà a l'inici dels anys 40 i en què reconeix el quadrat com a element principal de la composició. En el cas de K 127, els quadrats giren, es projecten, es descomponen en formes menors, es complexitzen i varien cromàticament per l'espai pictòric. La subtil i curta línia morada que hi ha sota dels dos quadrats intensifica la seva intersecció actuant com el contrapunt que estabilitza la composició.
L'obra pertanyia a la col·lecció del Dr. M. Huber, a Sissach, Suïssa, i es troba actualment al museu de l'IVAM, a València.

## Referències

* ↑ 50 obras maestras de la colección del IVAM (en català). ((IVAM)), 18/11/2021, p. 109-110. ISBN 978-84-482-6416-1. Arxivat 2021-10-05 a Wayback Machine.
* ↑ «K 127» (en anglès britànic), 26-04-2018. [Consulta: 18 novembre 2021].
# Forn d'en Plana

El Forn d'en Plana és una obra d'Osor (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici aïllat de petites dimensions, de planta rectangular, que funcionava com a forn de calç del mas proper de Can Plana. El forn està fet de pedra i morter. Consta de dues obertures d'arc de mig punt a migdia, una de les quals està tapada. A l'interior de la cambra hi ha un replà sobrepujat i encara s'entreveuen les dues boques amb arquets de rajola. Actualment és una ruïna coberta de vegetació. No té coberta i es conserven bàsicament les parets mestres.

## Història

Aquest forn de calç està datat del segle xix i sembla que funcionà fins a principis del segle xx. El seu estat de conservació és molt dolent. La vegetació se'l menja i fins i tot, hi ha varis arbres situats entre les parets i l'interior.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Forn d'en Plana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Vieux-Boulogne

El Vieux-Boulogne (també conegut com a sablé du Boulonnais) és un formatge francès fet amb llet de vaca no pasteuritzada, amb una pasta premsada. És originari de la regió del Pas de Calais, al voltant de Boulogne-sur-Mer.

## Un formatge artesanal

Es tracta d'un formatge artesanal de forma quadrada amb 11 cm de costat i 4 cm de gruix. Pesa al voltant de 500 grams. La pasta és tova i elàstica, amb forats que provenen de la fermentació. La crosta és d'un vermell ataronjat gràcies al fet que és rentat de manera regular amb cervesa de Saint-Léonard mentre s'elabora. Aquest formatge es sala i s'afina de 7 a 9 setmanes.
Gairebé oblidat, el Vieux-Boulogne se'n va reprendre l'elaboració gràcies a tres artesans formatgers, amb llet de vaques criades entre el Blanc-Nez i Gris-Nez, que mengen una herba específica gràcies als vents i les boires marines.

## Un bouquet singular

El Vieux-Boulogne és conegut per la forta olor, fins i tot s'ha testat científicament que és el formatge més olorós de tots els que han pogut analitzar amb un nas electrònic i un grup de 19 degustadors. L'origen d'aquesta olor és la reacció bioquímica de la cervesa sobre el formatge.

## Notes i referències

* ↑ Cranfield University, Bedfordshire, Regne Unit
* ↑ BBC : World's smelliest cheese

## Enllaços externs

* (francès) El vieux-boulogne, formatge francès Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
# Anguiano

Anguiano és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Fotos del poble
* Dansa de les xancres d'Anguiano
# Lentidi

Lentidi (en llatí Lentidius) era un dels líders de les milícies organitzades per Publi Clodi Pulcre amb esclaus i gladiadors al gener del 57 aC. Encapçalava un grup d'atacants quan Publi Sexti, tribú de la plebs, va ser assaltat i deixat per mort al temple de Càstor, al fòrum.

## Referències

* ↑ Lentidius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 728
# A poeta analfabeta

A poeta analfabeta és una pel·lícula documental gallega del 2020 dirigida per Sonia Méndez Alonso i rodada en gallec. La pel·lícula és un retrat de l'escriptora i activista Luz Fandiño. La pel·lícula, que compta amb el suport d'AGADIC, es va estrenar el 12 d'octubre al Festival Cineuropa.

## Sinopsi

El documental repassa la vida de Luz Fandiño, filmada quan tenia 88 anys.

## Reconeixements

Fou nominada al premi al millor documental als 20a edició dels Premis Mestre Mateo.

## Notes

* ↑ «A poeta analfabeta en Cineuropa». cineuropa.gal. Arxivat de l'original el 2021-07-13. [Consulta: 15 desembre 2022].
* ↑ «Cineuropa estrea en primicia 'A poeta analfabeta'», 11-11-2020.
* ↑ «Gran despregadura técnica e humana da TVG para ofrecer este sábado en directo a gala dos XX Premios Mestre Mateo». crtvg.es, 18-03-2022.
# Muñogalindo

Muñogalindo és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 481 | 458 | 448 | 435 |

## Enllaços externs

* Muñogalindo a la Xarxa Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 13 agost 2021].
# Francesc Cuixart i Barjau

Francesc Cuixart i Barjau (Berga, 1875 - Manresa, 1927) va ser un pintor que va alternar l'academicisme amb el modernisme.
Va estudiar a l'Escola de Llotja de Barcelona amb Claudi Lorenzale. Es va traslladar a Manresa on va desenvolupar la seva activitat professional i on va fer de professor de l'Escola d'Arts i Oficis. Va fer dibuix i en pintura destaquen les seves natures mortes. També destaquen les obres de gènere històric.
Entre la seva obra modernista cal destacar la senyera de l'Orfeó Manresà i els rètols de la "sastreria Tuneu" de Manresa. També va dissenyar medalles commemoratives de la guerra del francès, encunyades pel germans Vallmitjana.
EL 1914 va abandonar la seva activitat per problemes de salut.

## Referències

* ↑ Mónica Maspoch. Ajuntament de Barcelona. Galeria d'Autors, 2009. ISBN 978-84-96696-02-0. , pàg.79
# Forn de Raimundo

El forn de Raimundo és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Forn de pa de llenya, situat al carrer Major. El forn té forma circular amb falsa cúpula. Fet amb maçoneria emblanquinada, i situat a l'interior d'un espai quadrat amb parets també de maçoneria, hi ha entre una paret i l'altra un passadís d'un metre a tot el voltant. La boca del forn, situada a l'exterior, té al seu davant un fumeral rectangular. La boca del forn, situada a l'exterior, té al seu davant un fumeral rectangular. La boca, d'un metre quadrat, té una porta de ferro accionada amb una maneta, al seu costat hi ha una petita porta també de ferro per veure l'interior.

## Història

Aquests tipus de forn en l'actualitat estan en desús si bé encara en queda algun. Aquest forn fou bastit l'any 1860 com consta a l'entrada damunt la llinda i va funcionar fins als anys 60.

## Referències

* 1 2 «Forn de Raimundo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].

## Enllaços externs

* «Forn de Raimundo». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Friedrich Heinrich Jacobi

Friedrich Heinrich Jacobi (Düsseldorf, 25 de gener de 1743 - Múnic, 10 de març de 1819) va ser un filòsof alemany. El punt central de la filosofia de Jacobi era la necessitat d'anar més enllà del coneixement demostrable, més enllà del saber intel·lectual per arribar a un coneixement immediat de l'absolut. El pensament conceptual era sospitós i Jacobi oposava a aquest la primacia de la creença i del sentiment. Però, per a ell, la fe no equival necessàriament a la creença en realitats transcendents o ocultes, es tracta de certeses immediates, com ara l'existència del nostre ésser i d'altres éssers, certeses que fonamentarien el pensament discursiu.
Després de treballar com a comerciant i conseller de finances dels ducats de Berg i Juliers, es va dedicar a la filosofia, convertint-se en President de l'Acadèmia de Ciències de Baviera, des del 1807 al 1813. A la casa de camp en Pempelfort, prop de Düsseldorf, rebia l'elit intel·lectual de l'Alemanya del seu temps. Especialment lligat a Johann Gottfried Herder, Johann Georg Hamann i Goethe. Deixeble de Jean-Jacques Rousseau, Jacobi va combatre vivament als hereus idealistes de Kant, particularment Johann Gottlieb Fichte i Friedrich Schelling. Un dels seus deixebles més destacats va ser Carl August von Eschenmayer, que també va polemitzar amb Schelling.

## Bibliografia

* Homann, F., Jacobi Philosophie der Freiheit, Alber, Friburgo, 1973.
* Verra, V., F. H. Jacobi. Dall'illuminismo all'idealismo, Edizioni di Filosofía, Turín, 1963.
* Baum, G., Vernunft und Erkenntnis. Die Philosophie F. H. Jacobi, Bouvier, Bonn, 1969.
* Hammacher, K., Die Philosophie F. H. Jacobis, Fink, Múnic, 1969.
# Fúlvia Plautil·la

Fúlvia Plautil·la (en llatí Fulvia Plautilla) era la filla de Luci Fulvi Plaucià, i va ser escollida per Septimi Sever per ser la dona del seu fill Caracal·la.
El matrimoni va tenir lloc l'any 202 i va resultar molt infeliç. Caracal·la se'n va distanciar ràpidament i de fet la va deixar de reconèixer com a muller. Poc després, l'any 203, el seu pare va ser executat acusat de conspiració i ella mateixa va ser desterrada a Sicília inicialment i després a Lipara, on va patir tota mena de privacions, va ser tractada durament i amb prou feines tenia menjar i aigua per subsistir.
Després de la mort de Publi Septimi Geta l'any 212, Caracal·la la va fer matar. El seu germà Quint Fulvi Plauci (Quintus Fulvius Plautius) que havia estat desterrat al mateix temps, va ser igualment executat. Dió Cassi és el que transmet aquesta història, on sembla que la influència de Fúlvia havia de ser molt breu, ja que entre el matrimoni i l'exili van passar pocs mesos. Però això sembla difícil de reconciliar amb la gran quantitat de monedes que s'han trobat amb l'efígie de Fúlvia Plautil·la no només a Roma, sinó a les ciutats més llunyanes de l'Imperi.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mithology: Vol.III. Londres: John Murray, 1876, p. 406.
# Fúlvia (delatora)

Fúlvia (en llatí Fulvia) era una dama romana d'alt rang, però de baixa moralitat. Va viure aparellada amb Quint Curi ("erat ei cum Fulvia, muliere nobili, stupri vetus consuetudo" diu Sal·lusti). Curi va ser un còmplice de Catilina, i li va revelar la conspiració. Ella li exigia extravagàncies que Curi no podia complir i com a revenja Fúlvia va revelar la conjuració a Ciceró, i gràcies a això aquest la va poder denunciar i desmuntar.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 187.
* ↑ Sal·lusti. La conjuració de Catilina. XXII,3,5
# Frederickson

Frederickson és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 5.758 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Frederickson tenia 5.758 habitants, 1.877 habitatges, i 1.542 famílies. La densitat de població era de 305 habitants per km².
Dels 1.877 habitatges en un 46,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 17,8% no eren unitats familiars. En el 12,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,28.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,1% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 35,2% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 6,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 56.862 $ i la renda mediana per família de 57.060 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.439 $ mentre que les dones 28.690 $. La renda per capita de la població era de 19.385 $. Aproximadament el 5,8% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Frederickson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Frederickson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Gai Cosconi Calidià

Gai Cosconi Calidià (en llatí: Gaius Cosconius Calidianus) va ser un orador romà del segle i aC. Formava part de la gens Coscònia, i va ser adoptat per algú de la gens Calídia i adoptà el cognomen de Calidià.
Segons Ciceró era un orador de poc mèrit, que es caracteritzava per la seva gesticulació vehement. Podria ser la mateixa persona que el pretor Gai Cosconi, o més aviat un fill seu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 863.
# Gai Curi

Gai Curi (en llatí Caius Curius) va ser un cavaller romà (princeps ordinis equestris) cunyat de Gai Rabiri, l'assassí de Saturní, que va ser pare adoptiu de Gai Rabiri Pòstum. Formava part de la gens Cúria, una antiga família romana d'origen plebeu.
Era el més important dels terratinents de terres públiques. Era de caràcter noble i es va enriquir extraordinàriament. Utilitzava els seus diners per ajudar a la gent, i semblava que els busqués només per mostrar la seva benevolència. Malgrat aquest caràcter bondadós, va ser acusat d'haver-se apoderat de diners públics i d'haver destruït llençant-los al foc, diversos documents. Va ser absolt i va ser considerat encara més honorable.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 904.
# Friedrich von Esmarch

Friedrich von Esmarch (alemany: Johannes Friedrich August von Esmarch) (Tönning, 9 de gener de 1823 - Kiel, 23 de febrer de 1908) fou un cirurgià alemany, metge militar i capdavanter d'una important escola quirúrgica a Kiel a la segona meitat del segle xix.
Va estudiar Medicina a Kiel i a Göttingen. Es va llicenciar el 1848, el mateix any que fou enrolat a l'exèrcit alemany per participar en la Primera Guerra de Schleswig contra Dinamarca. Fet presoner, fou finalment alliberat i això li permeté participar com a cirurgià d'hospitals de campanya.
El 1854 dirigí una clínica quirúrgica a Kiel i el 1857 esdevingué director d'un hospital general, però novament s'enrolà com a cirurgià militar en la Segona Guerra de Schleswig el 1864, durant la qual prestà importants serveis als hospitals de campanya a Flensburg i a Kiel.
Gran expert en el tractament quirúrgic de les ferides de guerra, el seu nom ha quedat lligat decisivament a l'ús de les bandes elàstiques conegudes amb el seu nom, per aconseguir l'hemostàsia quirúrgica de les extremitats.

## Referències

* ↑ «Friedrich von Esmarch». Encyclopædia Britannica [Consulta: 17 novembre 2018].
# Friedrich von Berchtold

Friedrich Carl Eugen Vsemir von Berchtold, baró von Ungarschitz (en txec:Bedřich Karel Eugen Všemír Berchtold hrabě z Uherčic) (25 d'octubre de 1781 – 3 d'abril de 1876), va ser un botànic de txec de Bohèmia de parla alemanya d'origen austríac.

## Biografia

Berchtold nasqué a Stráž nad Nežárkou (en alemany: Platz an der Naser) a l'Imperi austríac. Es graduà en medicina el 1804 i després de practicar la medicina es dedicà principalment a la botànica i la història natural. Viatjà per Europa, l'Orient Mitjà i el Brasil. Va ser coautor amb Carl Borivoj Presl i Jan Svatopluk Presl de diversos escrits de recerca científica.
Participà en la fundació del Museu Nacional de Praga. Morí a Buchlau (actualment Buchlovice), Moràvia (actualment part de la República Txeca). En honor seu es va donar nom al gènere Berchtoldia C.Presl (sinònim Chaetium Nees). Participà en l'establiment de la família asteràcia.

## Notes

El títol alemany Graf és l'equivalent al txec Hrabě i el femení és hraběnka. La seva signatura abreujada com botànic és Bercht.

## Enllaços externs

* Partial list of papers by Berchtold - WorldCat (alemany)
* Berchtold biography on Czech Radio (txec)
* Heribert Sturm, Collegium Carolinum (Múnic, Germany). Biographisches Lexikon zur Geschichte der böhmischen Länder. R.Oldenbourg, 1979. ISBN 3-486-49491-0 [Consulta: 13 octubre 2009]. (alemany)