OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bikrampur

Bikrampur (bengali বিক্রমপুর Bikrômpur) és una vila de Bangladesh, al districte de Munshiganj, famosa per haver estat la seu del govern dels rages hindús del nord de Bengala (regió) des del regnat de Vikramaditya fins a l'arribada dels musulmans. Està situada a 23° 33′ N, 90° 33′ E﻿ / ﻿23.550°N,90.550°E﻿ / 23.550; 90.550.
Les restes de l'antiga ciutat formen un munt de runes amb una superfície d'uns 300 metres quadrats. Se la suposa la residència o palau de Raja Ballal Sen. Restes d'edificis s'han trobat a tota la zona; l'excavació més important és la de l'Agnikunda, on segons la tradició el darrer rei de Bikrampur i la seva família es van cremar vius en acostar-se els musulmans.
Sota els mogols fou una pargana, una de les 52 del sarkar de Sonargaon a la suba de Bengala.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Beniel

Beniel és un municipi de la Regió de Múrcia i pertany a la comarca de l'Horta de Múrcia. Està a 18 km de Múrcia i a 8 km d'Oriola. Limita amb la comarca del Baix Segura. La seva extensió és de 10 km², sent el més petit de tots els municipis murcians. El seu clima és el típic del sud del Mediterrani, semiàrid i amb poques precipitacions (296 Mm). Les seves pedanies són La Basca, El Mojón i El Raiguero - La Villa.
# Billy Wright

William Ambrose Wright, CBE (6 de febrer de 1924 - 3 de setembre de 1994) fou un futbolista anglès de la dècada de 1950.
Fou internacional amb la selecció d'Anglaterra amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1950, la de 1954 i 1958. Fou el primer futbolista al món en assolir les 100 internacionalitats amb la seva selecció.
Defensà durant tota la seva carrera els colors de Wolverhampton Wanderers FC.

## Palmarès

Wolverhampton Wanderers
* First Division: 1953-54, 1957-58, 1958-59
* FA Cup: 1949
* FA Charity Shield: 1949, 1954

## Bibliografia

* Giller, Norman (2003) Billy Wright: A Hero for All Seasons, ISBN 1-86105-528-5

## Referències

* ↑ «Billy's historic ball put up for auction». Shropshire Star, 12-05-2015, p. 15.Report by Andrew Owen. Main subject of report being pending auction of the football he played with at his century appearance for England.
* ↑ «Obituary: Billy Wright» (en anglès). [Consulta: 23 desembre 2015].
* ↑ «Redknapp will face fury in Portsmouth return». The Japan Times Online, 17-10-2009 [Consulta: 13 gener 2012].
* 1 2 3 «City of Wolverhampton: History». Arxivat de l'original el 2013-04-23. [Consulta: 21 agost 2018].
* ↑ «England: Most Appearances».
* ↑ «Billy Wright».

## Enllaços externs

* Billy Wright - Lloc web oficial
# Berracoteri

El berracoteri (Berracotherium koimeterion) és una espècie extinta de mamífer piroteri de la família dels pirotèrids que visqué a Sud-amèrica des de l'Eocè mitjà fins a l'Oligocè inferior. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina. Es tracta de l'única espècie del gènere Berracotherium.

## Descripció

Aquest animal és conegut únicament per una mandíbula incompleta, així que és impossible reconstruir-ne l'aspecte. Extrapolant a partir d'animals semblants però més ben coneguts, com ara el piroteri, se suposa que el berracoteri era un animal de complexió pesant, semblant a un elefant i dotat d'una probòscide curta i ullals llargs. Devia ser més gros que Carolozittelia, però més petit que el piroteri.
Es caracteritzava per una símfisi mandibular gran que s'estenia posteriorment fins al nivell de la primera dent molar. Les premolars i les molars inferiors eren més llargs que amples, al contrari del que passava en Proticia i el piroteri. La segona molar inferior ja era de tipus bilofodont, mentre que els lòfids eren d'amplada pràcticament igual, transversals, paral·lels i gairebé drets. A més a més, els lòfids estaven completament separats a les extremitats labials i linguals i eren més baixos que en el baguateri, Griphodon i el piroteri Estaven dotats de cúspides crenulades. El talònid estava dotat d'una obliqua del crístid distinta que es connectava mesialment i labialment als lòfids. El crístid era gairebé perpendicular als dos lòfids i encara més gran que en els altres piroteris, amb un cingúlid posterior engrandit que formava un taló.

## Classificació

El berracoteri forma part dels piroteris, un grup de mamífers del Cenozoic primerenc oriünds de Sud-amèrica, de complexió pesant i relacions incertes. En particular, sembla que era un piroteri més aviat derivat i que pertanyia a un clade que també agrupava el propiroteri, Griphodon, el baguateri i el piroteri.
B. koimeterion fou descrit el 2023 a partir d'una mandíbula dreta parcial descoberta a la província argentina de Salta, en capes de l'horitzó estratigràfic incert entre l'Eocè mitjà i l'Oligocè inferior, a la formació Quebrada de Los Colorados.

## Bibliografia

* Fernández, M.; Zimicz, A. N.; Bond, M.; Chornogubsky, L.; Muñoz, N. A.; Fernicola, J. C. «First Pyrotheria (Mammalia, Meridiungulata) from the Quebrada de Los Colorados Formation (middle Eocene–early Oligocene) at Los Cardones National Park, northwestern Argentina» (en anglès). Journal of Mammalian Evolution, 30, 2023, pàg. 461-474. DOI: 10.1007/s10914-023-09649-5.
# Berrader

Berrader és un antic poble i moderna urbanització de xalets del terme municipal d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situat al sud-est d'Espot i a llevant de Super Espot; forma part del complex de l'estació d'esquí. Actualment són pràcticament quatre blocs d'apartaments.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, Berrader és un dels molts topònims pirinencs d'origen basc, almenys en part. Coromines postula la hipòtesi de berro (esbarzer) més rader (per metàtesi de darrer); és a dir, l'esbarzer darrer, fent referència a l'altitud del lloc, on ja es comença a perdre la vegetació.

## Referències

* ↑ Coromines 1995.

## Bibliografia

* Coromines, Joan. «Escart». A: Onomasticon cataloniae. IV D - J. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona La Caixa, 1995. ISBN 84-7256-825-3.
* Iglésies, Josep. El Fogatge de 1553. Estudi i transcripció. II. Barcelona: Fundació Salvador Vives Casajoana, 1981. ISBN 84-232-0189-9.

## Enllaços externs

* Berrader en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Torres del Carrizal

Torres del Carrizal és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 566 | 555 | 500 | 501 |
# Pinckneyville

Pinckneyville és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 5.464 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pinckneyville tenia 5.464 habitants, 1.504 habitatges, i 920 famílies. La densitat de població era de 667,6 habitants/km².
Dels 1.504 habitatges en un 25,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,3% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 38,8% no eren unitats familiars. En el 35,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14% tenia menys de 18 anys, un 15% entre 18 i 24, un 39,7% entre 25 i 44, un 17,4% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 209,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.391 $ i la renda mediana per família de 41.574 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.402 $ mentre que les dones 21.848 $. La renda per capita de la població era de 15.601 $. Aproximadament el 8,2% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pinckneyville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pinckneyville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Botxí blanc septentrional

El botxí blanc septentrional (Eurocephalus ruppelli) és un ocell de la família dels Lànids (Laniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones boscoses àrides amb acàcies d'Àfrica oriental, des de sud-est del Sudan, centre, sud i est d'Etiòpia i Somàlia, cap al sud, a través de l'est d'Uganda i Kenya fins al sud de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Botxí blanc septentrional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2021 (català)
# Manuel Antón Ferrandiz

Manuel Antón Ferrandiz (Mutxamel, 29 de desembre de 1849 - Cercedilla, Madrid, 4 de setembre de 1929) fou un antropòleg i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes durant la restauració borbònica.

## Biografia

Es llicencià en ciències físiques a la Universitat de Madrid el 1876 i es doctorà en ciències naturals el 1888. Treballà com a professor de ciències a un institut de Còrdova i com a professor ajudant a la Universitat. El 1880 realitzà un viatge al Marroc en una expedició científica per a estudiar la seva flora i fauna, i al seu retorn va fer un curs d'antropologia al Museu d'Història Natural de París.
A la tornada de París va crear la secció d'Antropologia del Museu de Ciències Naturals de Madrid; el 1883 fou catedràtic de zoologia a la Universitat de Madrid i el 1885 secretari de la Secció de Ciències Exactes, Físiques i Naturals de l'Ateneo de Madrid. El 1886 va fundar i dirigir la Biblioteca Científica Internacional, per a la qual va traduir La inteligencia animal de George John Romanes, deixeble de Darwin, i el 1893 fou nomenat catedràtic d'antropologia de la Universitat de Madrid. El 1900 va representar Espanya al Congrés d'Antropologia i Arqueologia Prehistòriques de París i fou nomenat mantenidor dels Jocs Florals d'Alacant. El 1910 fou nomenat primer director del Museu Antropològic, ja separat del de Ciències, professor de l'Escola de Criminologia i president de la secció de cultura de la Lliga Africanista. El 1917 va ingressar en la Reial Acadèmia de la Història amb el discurs Los orígenes de la Hominación. Estudio de Prehistoria.
Políticament, participà activament en el Partit Conservador d'Alacant en els enfrontaments entre els diferents dirigents, i fou elegit diputat pel districte de Dénia a les eleccions generals espanyoles de 1891, pel d'Albaida a les de 1896 i pel d'Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1907. Durant la seva legislatura es va interessar per la millora de les infraestructures de ferrocarrils i carreteres i pel transvasament d'aigua des del riu Sax (1898), raó per la qual el 1892 fou nomenat fill adoptiu d'Alacant. Va morir d'una gastroenteritis a Madrid.

## Obres

* Fernando Poo y el golfo de Guinea
* Antropología de los pueblos de América anteriores al Descubrimiento (1892)
* Antropología de España
* Razas y tribus de Marruecos (1903)
* Lecciones de Antropología (1893)
* Los orígenes étnicos de las nacionalidades libioibéricas(1910)
* Antropología o Historia natural del hombre. Antropotecnia, Etnogenia y Etnología (1927)
* Afinidades y analogías entre los anfibios y los peces
* Sistema nervioso de los animales vertebrados,
* Los guanches en España
* Las razas oceánicas
* Antropología de los pueblos filipinos

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.35. ISBN 9788495484802.
* Manuel Antón, padre de la antropología española Arxivat 2010-06-20 a Wayback Machine.
# La guerra dels avis

La guerra dels avis o Una família amb problemes (originalment en francès, Boutchou) és una pel·lícula francesa dirigida per Adrien Piquet-Gauthier, estrenada el 2020. S'ha doblat al català oriental per TV3, que va emetre-la per primer cop l'11 de setembre de 2022, amb el títol de La guerra dels avis; i al valencià per À Punt, el 28 de gener de 2023, amb el nom d'Una família amb problemes.

## Sinopsi

En Paul i la Virginie, una parella jove, acaben de tenir un nen petit. Aquest naixement també fa feliços i orgullosos els avis. Els pares joves estan molt ocupats: en Paul treballa com a dibuixant i la Virginie prepara els exàmens per ser professora. A més, estan lluitant per trobar una mainadera i no han aconseguit lloc a una llar d'infants. Són, per tant, els avis els qui mantindran el petitó; la rivalitat i la competència es desenvoluparan molt ràpidament entre ells.
L'Odile i en Raoul, els pares de la Virginie, volen que en Paul i la Virginie s'instal·lin a prop de casa seva al País Basc. Fins i tot estant divorciats, la Paula i en Roberto —els pares d'en Paul— ho fan tot per mantenir-los a París, a prop seu. A més, cada avi té mètodes particulars, que desagraden molt a en Paul i la Virginie.

## Repartiment

* Carole Bouquet: Paula
* Gérard Darmon: Roberto
* Clémentine Célarié: Odile
* Pascal Nzonzi: Raoul
* Lannick Gautry: Paul
* Stéfi Celma: Virginie
* Armelle: Marie-Jo
* Nicole Calfan: la directora d'escola
* David Salles: el notari
* Anne-Sophie Girard: la massatgista
* Agustin Galiana: la recepcionista de la maternitat
* Aude Gogny-Goubert: la dona sàvia
* Max Boublil: un bomber

## Producció

El rodatge té lloc a París i als estudis d'Épinay de Sena Saint-Denis. Les escenes d'esports d'hivern es van filmar a Crest-Voland a Savoia.

## Rebuda

La pel·lícula es va estrenar el 23 de setembre de 2020 en 351 sales de cinema i va vendre 7.586 entrades durant el seu primer dia. Després d'una setmana, la pel·lícula va acumular 76.259 entrades. En la segona setmana, la pel·lícula va perdre un 41,88% d'assistència i va recaptar 44.324 entrades addicionals per a un total de 120.583 espectadors.

## Referències

* ↑ «Bande-annonce de Boutchou avec Carole Bouquet, Gérard Darmon, Clémentine Célarié...». leblogtvnews.com, 23-08-2020.
* ↑ «La guerra dels avis». ésAdir. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Una família amb problemes». À Punt, 29-01-2023. [Consulta: 1r febrer 2023].
* ↑ «Adrien Piquet-Gauthier tourne actuellement son premier long-métrage». studios d'Épinay TSF, 03-04-2019. [Consulta: 4 octubre 2020].
* ↑ «Val d’Arly/Gérard Darmon, Carole Bouquet et Clémentine Célarié sont présents au casting. Le film “Bout’chou” sera tourné à Crest-Voland». Le Dauphiné libéré. [Consulta: 4 octubre 2020].
* ↑ «JP Box-Office - DaybyDay». jpbox-office.com. Arxivat de l'original el 2020-10-12. [Consulta: 9 octubre 2020].
* ↑ «Boutchou (2020) - JPBox-Office». jpbox-office.com. [Consulta: 9 octubre 2020].
# Préfontaines

Préfontaines és un municipi francès, situat al departament de Loiret i a la regió de Centre - Vall del Loira.
# Mitsubishi Ralliart

Ralliart Inc. (株式会社ラリーアート, Kabushiki-gaisha Rarīāto) és la divisió esportiva de Mitsubishi, essent la responsable del desenvolupament i preparació dels vehicles de ral·lis i raids de lacompanyia. Ralliart està alhora dividida en diferents subsidàries: Ralliart Alemanya, Ralliart Austràlia, Ralliart Nova Zelanda, Ralliart Tailàndia, Ralliart Singapur, Ralliart UEA, Ralliart Itàlia, Ralliart Xina, Ralliart Espanya, Ralliart Portugal, Ralliart Omàn i Ralliart Àustria.

## Ral·lis

En el món dels ral·lis, Mitsubishi debuta al Campionat Mundial de Ral·lis al Ral·li de Monte-Carlo de l'any 1989 amb Ari Vatanen com a pilot. Aquell any guanyarien dos ral·lis, el Ral·li de Finlàndia amb Mikael Ericsson i el Ral·li de Gal·les amb Pentti Airikkala.
Entre 1996 i 1999 guanyarien de forma consecutiva el Campionat Mundial de pilots amb el finlandès Tommi Mäkinen. A més a més, l'any 1998 també guanyarien el Campionat Mundial de constructors gràcies a l'aportació de punts de Richard Burns.
La última temporada de Tommi Mäkinen amb Mitsubishi seria l'any 2001, acabant tercer del campionat i aconseguint tres victòries. Per la temporada 2002 els pilots del equip serien François Delecour i Alister McRae, però l'equip acabaria en última posició el Mundial de constructors.
A partir del 2003 Mitsubishi decidí reestructurar la seva aposta esportiva tan sols disputà un calendari parcial de proves del Campionat Mundial de Ral·lis amb pilots com Gilles Panizzi, Gianluigi Galli, Dani Solà o Xevi Pons, entre d'altres.

## Dakar

Pel que fa als raids, ha aconseguit 12 victòries en la categoria de vehicles amb el Mitsubishi Pajero amb Patrick Zaniroli (1985), Hubert Auriol (1992), Bruno Saby (1993), Kenjiro Shinozuka (1997), Jean-Pierre Fontenay (1998), Jutta Kleinschmidt (2001), Hiroshi Masuoka (2002 i 2003), Stéphane Peterhansel (2004, 2005 i 2007) i Luc Alphand (2006).

## Enllaços externs

* Arxivat 2009-10-22 a Wayback Machine.
# Lianella Carell

Lianella Carell (Roma, 6 de maig de 1927 – Roma, 22 de desembre de 2000) va ser una periodista, actriu i escriptora italiana.

## Biografia

Carell, una jove periodista i escriptora, treballava, entre altres coses, a la ràdio Rai a Roma, escrivint guions breus per a retransmissions culturals, assistint als artistes i al món de l'entreteniment de la capital. El 1948 va conèixer Vittorio de Sica per fer-li una entrevista, just quan el director buscava protagonista per El lladre de bicicletes. Immediatament després de realitzar una audició davant de la càmera, es dedica al paper de Maria: aquesta participació, completament convincent, la farà famosa en poc temps.
Posteriorment va participar en 16 pel·lícules, però en cap d'elles trobaria l'èxit de la primera pel·lícula, fins que, el 1958, abandonà definitivament el cinema com a actriu, continuant la seva professió com a escriptora i guionista. El 1956 va publicar la novel·la La pellicana. A Rai va continuar treballant fins a la dècada de 1990, cuidant de diversos programes, tant com a autora com a presentadora, va ser coautora dels textos de la majoria dels programes de televisió de Raffaella Carrà a la televisió Italiana. Va morir a Roma el 2000.

## Filmografia
### Actriu

* El lladre de bicicletes, dirigida per Vittorio De Sica (1948)
* Benvenuto reverendo!, dirigida per Aldo Fabrizi (1949)
* I falsari, dirigida per Franco Rossi (1951)
* Il Cristo proibito, dirigit per Curzio Malaparte (1950)
* Una donna ha ucciso, dirigida per Vittorio Cottafavi (1951)
* Ragazze da marito, dirigida per Eduardo De Filippo (1952)
* Processo contra ignoti, dirigit per Guido Brignone (1952)
* Cose da pazzi, dirigida per Georg Wilhelm Pabst (1954)
* Viva il cinema!, dirigida per Enzo Trapani (1953)
* Viva la rivista, dirigida per Enzo Trapani (1953)
* Desiderio 'e sole, dirigit per Giorgio Pàstina (1954)
* Lettera napoletana, dirigida per Giorgio Pàstina (1954)
* L'oro di Napoli, dirigida per Vittorio De Sica (1954)
* Una dona libera, dirigida per Vittorio Cottafavi (1954)
* Il piccolo vetraio, dirigit per Giorgio Capitani (1955)
* Pezzo, capopezzo e capitano, dirigida per Wolfgang Staudte (1958)
* Gli zitelloni, dirigida per Giorgio Bianchi (1958)

### Guionista

* Amore e guai ..., dirigida per Angelo Dorigo (1958)
* Io, io, io ... e gli altri, dirigida per Alessandro Blasetti (1965)
* Roma come Chicago, dirigida per Alberto De Martino (1968)
* Gli insaziabili, dirigida per Alberto De Martino (1969)
* Peccati in famiglia, dirigit per Bruno Gaburro (1974)

## Referències

* 1 2 Jill Nelmes, Jule Selbo. Women Screenwriters: An International Guide (en anglès). palgrave macmillan, 2015. ISBN 978-1-137-31236-5.
* ↑ «Lianella Carell» (en italià). mymovies.it. [Consulta: 11 juliol 2020].
# Molezuelas de la Carballeda

Molezuelas de la Carballeda és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 178 | 130 | 106 | 87 |
# Molí del Castell (Avià)

El Molí del Castell és un edifici del municipi d'Avià inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya que antigament havia fet la funció de molí fariner. Al mateix temps, també és una entitat de població d'Avià amb 56 habitants (2014). Es troba al nord del terme municipal, molt a prop del polígon industrial de la Valldan, des d'on s'hi pot accedir, per la rotonda de la C-26 agafant la carretera BV-4135 en direcció sud.

## Descripció

El molí del castell és una de les construccions més destacades de la localitat. Està envoltat per unes grans porxades de dos pisos cobertes a una sola vessant amb teula àrab. Si mirem a llevant, es poden observar dues balconades de fusta amb ràfecs de teula àrab. A ponent, en canvi, hi ha un portal que dona accés al pati d'entrada. El parament és a base de carreus de pedra sense treballar, de diverses mides unides amb morter. A l'altre cantó de la riera hi queden restes de l'antic molí enderrocat.

## Història

La tradicional activitat agrícola del municipi va fer necessària l'existència de molins fariners. Dins el terme hi trobem també el Molí de casa en Cots, el Molí de Bellús i el Molí de la Riereta. Al Molí del Castell antigament hi vivia un senyor feudal. Modernament, però, hi vivien uns masovers. No es conserva documentació relativa als seus orígens. En l'actualitat, l'edifici acull un magatzem de comerç de roba de vestir i de la llar.

## Referències

* ↑ «El municipi en xifres». Ajuntament d'Avià. Arxivat de l'original el 9 de març 2016. [Consulta: 26 gener 2016].
* ↑ idescat.cat
* 1 2 «Molí del Castell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
* ↑ Diversos Autors. El Berguedà. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Direcció General de Patrimoni Cultural, 1994, p. 144. ISBN 8439326718.
# Molí del Canalet de Baix

El Molí del Canalet de Baix és una obra dels Prats de Rei (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Se'n conserven part de les parets de la bassa i es pot identificar el cacau, que resta colgat de terra.
Es conserva una part de la volta apuntada de la sala de moldre, encara que de la part exterior de la volta així com de la porta d'accés a l'estança ja no en queda res.
S'observen algunes parets de pedra, vestigi de construccions annexes que ja han desaparegut.

## Referències

* 1 2 3 «Molí del Canalet de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2018].
# Monopoli pur

El monopoli pur és un cas especial del monopoli en el qual només existeix una única empresa en una indústria. En realitat no sol donar-se en l'economia real, excepte quan es tracta d'una activitat desenvolupada mitjançant una concessió pública, però se sol utilitzar la seva figura per explicar la situació en què existeix un venedor que és l'únic que té un gran poder sobre el mercat. Per considerar un monopoli pur perfecte s'han de donar els següents requisits:
* Existeix una sola empresa
* El producte és homogeni i no existeixen productes substitutius propers.
* Existeixen barreres d'entrada en aquest mercat i es maximitza el benefici període a període.
* No hi ha cap intervenció governamental.
* El monopolista té el coneixement perfecte de les condicions de mercat sense cap incertesa.
* Existeix mobilitat perfecta dels factors de producció de producció.
# Limina

Limina (sicilià Lìmmina) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2007 tenia 911 habitants. Limita amb els municipis d'Antillo, Casalvecchio Siculo, Forza d'Agrò, Mongiuffi Melia i Roccafiorita.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Filippo Ricciardi | Llista cívica |