OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mary Hannah Fulton

Mary Hannah Fulton (Ashland, Ohio - 31 de maig de 1854 - Pasadena Califòrnia, maig del 1927) fou una metgessa missionera enviada a la Xina meridional per l'Església Presbiteriana. Va començar el seu treball mitjançant la creació d'un dispensari a Kwai Ping, i després va continuar treballant amb l'Hospital de Canton. El doctor Fulton va crear una universitat per formar les dones en la medicina, el Col·legi Mèdic de la Dona Hackett, i va exercir com a degana allà. A més, ella va predicar la fe presbiteriana i finalment va començar una congregació cristiana multiconfessional a Xangai. Allà també va traduir volums mèdics de l'anglès al xinès. Va morir a l'edat de 72 a Pasadena, Califòrnia.
# Batalla de Vicenza

La batalla de Vicenza fou un xoc armat que es va produir a la vora de la ciutat de Vicenza el 7 d'octubre de 1513 durant la Lliga de Cambrai entre les forces catalano-aragoneses dirigides per Ramon Folc de Cardona-Anglesola i les tropes venecianes dirigides per Bartolomeo di Albiano. Els venecians es volien revenjar de l'atac català a Venècia unes setmanes abans però foren completaments derrotats, i en les següents setmanes els seus aliats francesos van haver-se de retirar cap al nord d'Itàlia.

## Referències

* ↑ Yeguas i Gassó, Joan. El mausoleu de Bellpuig: història i art del Renaixement entre Nàpols i Catalunya. Joan Yeguas, 2009, p. 29. ISBN 846129582X.
* ↑ «Batalla de Vicenza». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Sepulcre de Ramon Folc de Cardona-Anglesola
# Lent progressiva

La lent progressiva és un tipus de lent que s'utilitza per corregir la presbícia i altres trastorns dels ulls. Es fa servir en ulleres correctores estàndard, i també en el cas de correcció amb lents de contacte. La lent es divideix en zones amb un nivell diferent de diòptries progressivament, sense un salt brusc entre elles, en què la part superior està graduada per veure-hi a distància i la inferior ho està per veure-hi de prop. Les zones van passant progressivament d'una graduació a l'altra i, tenint en compte la rotació natural (convergència) dels ulls quan es mira a distàncies diferents, s'arriba a ajustar automàticament.
La diferència de potència òptica es pot ajustar de forma individual en casos de presbícia, i en ocasions extremes es pot arribar a una diferència de 3 diòptries.

## Deformació de la imatge

La fotografia que il·lustra l'article mostra la gran deformació de la imatge visualitzada a través de la lent. No obstant això, sota condicions normals d'ús per al camp de visió, el camp principal de percepció és molt més estret. Això significa que la llum que incideix sobre la màcula retinal passa a través d'una àrea molt petita de la lent, de manera que l'usuari no observa la distorsió.

## Solució ordinadors-presbícia

Mitjançant l'ús de lents progressives es solucionen alguns problemes experimentats, a mitjana distància, per part dels usuaris d'ordinadors que empren lents bifocals. Encara que la major part dels materials de lectura es distingeixen fàcilment amb les lents bifocals, atès que els monitors d'ordinador per tal de deixar espai, se situen en general a una distància dels ulls dels usuaris (uns 50cm), suficient perquè es necessiti la part de la lent que corregeix la presbícia, llavors l'usuari, per veure bé la pantalla, ha de posicionar el cap a un angle força molest, en canvi amb les progressives, al tenir una graduació intermèdia, ho pot fer amb un angle més petit i confortable.

## Problemes amb la presbícia

Les ulleres progressives varien entre dues graduacions: des d'una per a veure de lluny fins a una altra per veure de prop (a uns 30cm, distància de lectura en el cas de la presbícia), aquesta part de la lent, que és la part inferior, desenfoca la imatge observada a través del l'angle inferior de visió, afectant la capacitat de jutjar la distància i l'altura dels graons o superfícies irregulars sobre les quals s'intenta caminar. Hi ha proves de que el fet de caminar, portant posades les lents bifocals, trifocals o varifocals, augmenta el risc de caigudes en una persona amb presbícia (normalment a partir de certa edat), en comparació amb la mateixa persona portant posades unes lents d'una sola graduació (que no estan graduades per llegir). Això passa perqué els peus d'una persona al caminar,estan a una distància molt superior a la distància de lectura per a la qual han estat calibrades les lents.

## Vegeu també

* Lent bifocal
* Presbícia
* Ulleres
* Monocle
* Varilux

## Referències

* ↑ Adam Darowski. Falls. OUP Oxford, 19 juny 2008, p. 25–. ISBN 978-0-19-954128-7.
* ↑ Henry Woodford. Essential Geriatrics. Radcliffe Publishing, 2010, p. 305–. ISBN 978-1-84619-426-9.
# Jakin

Jakin (Saber) és un grup cultural basc, revista i editorial. És la revista en llengua basca més veterana, està dedicada a la cultura i el pensament. Un dels principals membres de Jakin és el filòsof Joxe Azurmendi. Actualment, l'editor en cap de Jakin és Lorea Agirre.

## Història

Abans de la creació de la revista el 1956 Jakin era un grup cultural. El primer nom de la revista va ser Teologiaren Yardunak, i Nikolas Ormaetxea i Txillardegi, entre d'altres, va escriure allà.
La publicació va ser prohibida pel règim de Franco el 1969 i la publicació es va reprendre el 1977. Durant aquest període, Jakin començar la publicació de llibres. El grup i la revista Jakin ha estat una referència fonamental per a l'assaig en llengua basca.
El 2006, la revista va guanyar el premi Argizaiola.

## Referències

* Olaziregi, Mari Jose (2012). Basque Literary History, Reno: Center for Basque Studies/University of Nevada. ISBN 978-1-935709-19-0
* Sudupe, Pako 2011: 50eko hamarkadako euskal literatura I. Hizkuntza eta ideologia eztabaidak, Donostia, Utriusque Vasconiae. ISBN 978-84-938329-4-0
* Sudupe, Pako 2011: 50eko hamarkadako euskal literatura II. Kazetaritza eta saiakera, Donostia, Utriusque Vasconiae. ISBN 978-84-938329-5-7

## Enllaços externs

* (basc) Jakingunea
# Ikhwan-ul-Musalmeen

Ikhwan-ul-Musalmeen fou un grup guerriller de Caixmir creat a la segona meitat dels anys vuitanta i de fet sota el control dels serveis secrets pakistanesos. Va participar en totes les organitzacions multipartidistes musulmanes. Se'l considerava un grup centrista.
Molts dels seus combatents van ser detinguts i altres es van rendir vers 1996 i 1997 i amb ells i alguns altres voluntaris els serveis secrets indis van formar una milícia fidel coneguda com a Jammu and Kashmir Ikhwan.
# San-Martino-di-Lota

San-Martino-di-Lota (en cors San Martinu di Lota) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 2.530 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 931 | 1.541 | 2.132 | 2.183 | 2.466 | 2.530 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jean-Jacques Padovani | | |
# Bandera de Montana

La bandera de Montana es compon de la imatge del segell de l'estat de Montana centrada en un camp blau. En el segell, una arada, una pala i un pic descansen en un típic camp de Montana al davant dels Grans Salts del riu Missouri. Una cinta conté el lema de l'estat, Oro y plata (escrit en Castellà). La bandera actual va ser adoptada el 1905, i la paraula MONTANA per sobre del segell es va afegir el 1981. El 1985, la bandera va ser novament modificada per especificar la font utilitzada a Montana. Abans d'adoptar com a bandera de l'estat, va ser utilitzada per Montana per al desplegament de tropes a la Guerra Hispano-estatunidenca.
El 2001, l'Associació Vexil·lològica Nord-americana va realitzar una enquesta entre els seus membres sobre la qualitat en els dissenys de 72 banderes d'estats i territoris dels EUA i Canadà. La bandera de Montana va obtenir el lloc 70è, és a dir, el tercer pitjor disseny per darrere de l'antiga de Geòrgia i de la de Nebraska.

## Referències

* ↑ «Montanakids | Facts And Figures». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 21 juny 2012].
* ↑ «About the State Seal, Montana Secretary of State's Website». Arxivat de l'original el 2007-08-12. [Consulta: 21 juny 2012].
* ↑ «NEW MEXICO TOPS STATE/PROVINCIAL FLAGS SURVEY, GEORGIA LOSES BY WIDE MARGIN». North American Vexillological Association. Arxivat de l'original el 6 juny 2011. [Consulta: 15 desembre 2023].

## Vegeu també

* Escut de Montana
# Hilari de Tolosa

Hilari de Tolosa (Hylarius, Hilaris, Yllarius) fou un bisbe de Tolosa del segle iv, un dels primers de la diòcesi. No se sap del cert, tot i que sembla que va existir realment, el temps del seu bisbat, desenvolupat durant la segona meitat del segle IV: Louis Duchesne el considera exercint la segona meitat del segle iv, opinió que comparteixen Élie Griffe, Michel Labrousse, Henri Gilles i Anne-Véronique Gilles-Raynal. Consagrat bisbe i coneixedor de la santedat de Sadurní de Tolosa, va buscar-ne les restes i, en trobar-les, va fer construir una modesta basílica en honor seu. Fou venerat com a sant ja al començament del segle v, quan apareix qualificat de sanctus. La seva tomba fou traslladada a la basílica de Sant Serni en 1265. La seva memòria es commemora el 20 de maig, dia de la seva mort.

## Referències

* Patrice Cabau, "Les évêques de Toulouse (IIIe-XIVe siècles) et les lieux de leur sépulture"' Arxivat 2006-11-26 a Wayback Machine., Mémoires de la Société archéologique du Midi de la France, 59 (1999), p. 123-162.
# Batalla de Vihiers

La batalla de Vihiers té lloc el 18 de juliol de 1793 durant la Revolta de La Vendée.

## Batalla

Després de la seva victòria del 15 de juliol de 1793 a Martigné-Briand, el general republicà La Barollière instal·là les seves tropes a prop del poble de Vihiers. Es va enviar una avantguarda per atacar el poble de Coron, però es va trobar amb els 600 homes del baró de Keller, integrats completament per soldats professionals suïssos i alemanys que havien desertat de l'exèrcit republicà. Aquests aconsegueixen mantenir els republicans en respecte. A més, als sons del combat, els camperols de la Vendée reforçaven la tropa de Keller. Els republicans dubten en atacar, el general Menou i el general Thévenet, va dir Danican, van resultar ferits en combat. Finalment els republicans fugen i es refugien a Vihiers, la nit que acaba la batalla.
L'endemà, 10.000 soldats vendeans es van reunir a Coron, però no van trobar ningú com cap. Els principals generals de l'exèrcit catòlic i reial van estar a Châtillon per elegir un nou general en cap després de la mort de Jacques Cathelineau el 14 de juliol, a causa de les ferides a la batalla de Nantes. L' abat Bernier va animar llavors el segon general, Forestier i Piron de La Varenne a prendre el comandament.
Al migdia, els vendeans van assaltar Vihiers, els batallons parisencs comandats per Santerre van fugir sense lluitar. El mateix Santerre va fugir on durant un famós episodi, el seu cavall va saltar sobre una paret de cinc metres d'alçada.
Segons l'estat, però, incompleta, de l'14º Batalló de París, dita de la República, antigament de piquers, 6 suboficials i voluntaris del batalló van ser morts el 18 de juliol de 1793 en Vihiers, un sergent estava ferit, quatre homes presoner, dos d'ells van ser ferits, un altre, segon tinent, va ser alliberats el 20 de setembre.
Els republicans van fugir cap a Saumur.

## Bibliografia

* Yves Gras, La guerre de Vendée: 1793-1796, Paris, Economica, coll. «Campagnes et stratégies», 1994, 184 p. (ISBN 978-2-717-82600-5), p. 56.
* Jean Tabeur (préf. Jean Tulard), Paris contre la province: les guerres de l'ouest, 1792-1796, Paris, Economica, coll. «Campagnes & stratégies/Les grandes batailles» (no 70), 2008, 286 p. (ISBN 978-2-717-85641-5), p. 112-113.
* Charles-Louis Chassin et Léon Hennet, Les volontaires nationaux pendant la Révolution??, t. II, L. Cerf (Paris), 1902, p. 354. lire en ligne sur gallica.

## Referències

* ↑ Ernest Colon: Cartes de lieux de batailles durant la guerre de Vendée
* ↑ Charles-Louis Chassin et Léon Hennet, Les volontaires nationaux pendant la Révolution, tome II, p. 354.
# Monopoli artificial

Un monopoli artificial és un tipus de monopoli en el qual el monopolista es val d'algun mitjà per impedir que entrin al mercat més productes que els seus. Aquesta definició és aplicable anàlogament al concepte d'oligopoli artificial. Els mitjans de què es pot valer poden anar des de la violència a una forta restricció de la demanda per part dels consumidors, passant per la imposició de barreres d'entrada artificials o de regulació.
Aquests últims, tenen un caràcter fiscal. L'Estat es pot reservar de forma exclusiva algunes produccions o atorgar privilegis a certes empreses o mantenir un règim de concessió de llicències restrictives o protegir patents i drets d'autor essencials per realitzar l'activitat.

## Vegeu també

* Monopoli estatal

## Bibliografia

* Robert S. Pindyck i Daniel L. Rubinfeld. Microeconomia 5a Edició. Mc Graw Hill. ISBN 84-205-3131-6.
* Hal R. Varian. Un Enfoque Actual. Microeconomia Intermedia 5a Edició Antoni Bosch Editor. ISBN 849534811X.
* Joseph E. Stiglitz. Microeconomia. Ariel. ISBN 84-344-2135-6.
* William Baumol, Jhon Panzar i Robert Willing. Constestable Market and the Theory of Industry Structure ("Els Mercats Disputats i la Teoria de l'Estructura Industrial."). Harcourt. ISBN 0-15-513911-8.
* Robert H. Frank. Microeconomia i Conducta, Mc Graw Hill. ISBN 84-7615-840-8
# Jaklovce

Jaklovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1282.
# Samuel Richardson

Samuel Richardson (1689 - 1761) va ser un escriptor i editor del segle xvii. Va saltar a la fama amb la publicació de les novel·les espistolars Pamela i Clarissa, que van ajudar a la introducció del romanticisme a Anglaterra i França. La trama és un melodrama amorós escrit en primera persona on les noies protagonistes narren els seus esforços per mantenir la virtut davant homes poderosos.
Les dues novel·les van ser traduïdes a diversos idiomes i van tenir multitud d'imitacions, algunes paròdiques, i fins i tot adaptacions com a minisèries televisives.

## Referències

* ↑ «Samuel Richardson. English novelist». Encyclopædia Britannica [Consulta: 18 agost 2016].
# Hilari i Tacià d'Aquileia

Hilari d'Aquileia i Tacià (Pannònia, s. II - Aquileia, 284) foren un bisbe d'Aquileia i el seu diaca. Morts màrtirs, són venerats com a sants en certes branques de la cristiandat.

## Hagiografia

De fet, no se sap més que Hilari i Tacià apareixen com a màrtirs al martirologi de sant Jeroni, i que Hilari era el nom del segon bisbe d'Aquileia, successor d'Hermàgores. Una tradició molt antiga els fa originaris de Pannònia i deia que el bisbe Hilari i el seu diaca Tacià havien patit martiri el 16 de març de 284, durant el regnat de Numerià. El seu culte, ja testimoniat al segle iv, fa prou versemblant la tradició.
Les actes que recullen la llegenda, típica dels antics màrtirs, són tardanes i daten del segle xi. Detallen que el jove Hilari hauria estudiat profundament les Sagrades Escriptures i fou elegit diaca i després bisbe d'Aquileia per succeir Hermàgores. Durant la persecució comandada pel prefecte Beroni, detalla que es negaren a sacrificar als déus romans i, mitjançant la pregària, feren que les estàtues i tot el temple d'Hèrcules caiguessin. Haurien sigut torturats amb tota mena de turments amb altres companys (Fèlix, Larg i Dionís) i finalment decapitats.

## Veneració

A Aquileia es dedicà a Hilari un martyrium octogonal, edificat ja al segle IV dintre les muralles de la ciutat, prop del fòrum, la qual cosa testimonia un antic culte (s'hi feren excavacions arqueològiques els anys setanta del segle xx, trobant-ne els fonaments). Aquest temple fou enderrocat en 1799, arran de la supressió dels ordes religiosos. Les invasions dels longobards al segle VI feren que el patriarca Pau es refugiés a Grado, on va portar els cossos dels dos màrtirs, juntament amb d'altres. Avui, les presumptes relíquies es conserven a la cripta de la basílica d'Aquileia.
El culte local començà a difondre's fora en època carolíngia. A Gorizia se'ls dedicà una església al segle xiii que esdevingué catedral en 1751; els dos sants foren proclamats patrons de la ciutat.

## Bibliografia

* Gabriella Brumat Dellasorte. Ilario e Taziano.
# Pere Galí i Fraginet

Pere Galí i Fraginet (Barcelona, 8 d'agost de 1852 – 17 de gener de 1927) fou un empresari mariner i polític català.

## Biografia

Va néixer al carrer Carders de Barcelona, fill del taverner Josep Galí i Fargar, natural de Igualada, i de la seva esposa, Dolors Fraginet i Macabeu, de Barcelona.
Fou capità de la marina mercant i membre de l'Ateneu Obrer de Sant Andreu. Fou president de la Junta de Fomento de la Marina Española, organisme que defensava els interessos dels treballadors del sector mariner i que organitzà una vaga general de la marina en 1914. El 1896 donà suport els republicans de Manuel Ruiz Zorrilla i fou representant per Girona en l'assemblea del Partit Republicà Progressista a Madrid de 1895. Va participar en les reivindicacions antiagregacionistes de Sant Andreu amb Llorenç Porrera Masip i Josep Boguñá. Fou impulsor en 1897 de la Fusió Republicana i a les eleccions municipals de 1903 fou escollit regidor de l'Ajuntament de Barcelona per Unió Republicana. Inicialment va col·laborar amb Alejandro Lerroux, però després se'n va distanciar.
Es va casar amb Anna Constansó i Vallhonrat (1853-1929). Per Galí va morir a Barcelona el 17 de gener de 1927.

## Referències

* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1852, número de registre 2753.
* ↑ Cèlia Cañellas i Rosa Teran Sant Andreu del Palomar. Mecanismes de cohesió social i rets d'identitat política 1897-1922
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.166. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ Nascuda el 23 de gener de 1853 a Barcelona, filla del xocolater Eudald Constansó i de la seva esposa, Rosa Vallhonrat.
* ↑ «Esquela funerària». La Vanguardia, 18-01-1927, pàg. 4.
# Marlborough House

Marlborough House és una mansió a Westminster, Londres. Va ser construïda per a Sara, la Duquessa de Marlborough, una amiga íntima de la Reina Ana d'Anglaterra. Va ser dissenyada per Christopher Wren pare i fill i l'obra va culminar el 1711.
Actualment és la seu del Secretariat General de la Mancomunitat Britànica de Nacions.
# Les Sitges

«Les Sitges» té aquests significats:
* Les Sitges (Burjassot), monument del municipi de Burjassot (Horta Nord)
* Les Sitges (Torrefeta i Florejacs), despoblat del municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra)
* Les Sitges (Viver i Serrateix), masia del poble de Viver, al municipi de Viver i Serrateix (Berguedà)
# Lieja-Bastogne-Lieja 1920

La Lieja-Bastogne-Lieja 1920 fou la 10a edició de la clàssica cursa ciclista Lieja-Bastogne-Lieja. Es va disputar el 6 de juny de 1920 sobre un recorregut de 245 km i fou guanyada pel belga Léon Scieur, que s'imposà a l'esprint al seu company d'escapada, el també belga Lucien Buysse. Jacques Coomans completà les places de podi.

## Resultats

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Léon Scieur (BEL) | La Française | 7h 46' 00" |
| 2 | Lucien Buysse (BEL) | | m. t. |
| 3. | Jacques Coomans (BEL) | La Sportive | + 4' 20" |
| 4 | Léon Despontin (BEL) | | + 6' 00" |
| 5 | Firmin Lambot (BEL) | La Sportive | + 6' 30" |
| 6 | Léon Devos (BEL) | | + 7' 00" |
| 7 | Léon Kindermans (BEL) | | + 9' 30" |
| 8 | Victor Dethier (BEL) | | + 14' 30" |
| 9 | Arthur van Branteghem (BEL) | | + 17' 00" |
| 10 | Louis Budts (BEL) | | + 17' 50" |

## Referències

* ↑ «Liège-Bastogne-Liège». memoire-du-cyclisme.eu. [Consulta: 29 gener 2014].
* ↑ «Liège - Bastogne - Liège». sitiodeciclismo.net. [Consulta: 29 gener 2014].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (francès)(anglès)
# Empresaris de Catalunya

Empresaris de Catalunya (EC) és una associació empresarial catalana, constituïda com a grup de pressió dels sectors econòmics, per tal de generar oposició al procés independentista de la comunitat autònoma de Catalunya. L'entitat fou creada el 5 de novembre de 2014 i agrupa uns 400 empresaris.
El seu president fundador fou Mariano Ganduxer Floriach però, després de la seva mort el febrer de 2015, el succeí l'empresari vigatà Josep Bou Vila, quedant com a vicepresidents Carles Rivadulla Oliva i Joaquim Maria Molins López-Rodo. El 2024, amb la proclamació de Salvador Illa com a nou president de la Generalitat de Catalunya, l'entitat va considerar el programa de govern com a «perjudicial» per a l'economia catalana.

## Referències

* 1 2 «Qui som?». EmpresarisdeCatalunya.org. [Consulta: 6 febrer 2017].
* ↑ «Empresaris de Catalunya creu que el debat independentista afecta l'economia i a la convivència». CatalunyaPress.cat, 06-02-2017. [Consulta: 6 febrer 2017].
* ↑ «Mariano Ganduxer (1953-2015) Empresario y agitador» (en castellà). La Vanguardia, 21-02-2015. [Consulta: 6 febrer 2017].
* ↑ «Mor el líder dels empresaris unionistes, Mariano Ganduxer». NacióDigital.cat, 20-02-2015. [Consulta: 6 febrer 2017].
* ↑ «Josep Bou, nuevo presidente de Empresaris de Catalunya» (en castellà). CronicaGlobal.ElEspanol.com, 16-03-2015. [Consulta: 6 febrer 2017].
* ↑ «Empresaris de Catalunya considera "perjudicial" per a l'economia catalana el programa de govern de Salvador Illa». La Vanguardia, 12-08-2024. [Consulta: 26 agost 2024].

## Enllaços externs

* Empresaris de Catalunya - Lloc web oficial (català) (castellà)
# Dàlia Itzik

Dalia Itzik (en hebreu: דליה איציק), (Jerusalem, Israel, 20 d'octubre de 1952) és una política israeliana, membre del partit Qadima. Itzik va ser la presidenta del parlament israelià durant la XVII legislatura de la Kenésset (entre els anys 2006 i 2009). Anteriorment fou ministra havia estat diputada de la Kenésset quan militava en el Partit laborista israelià. En 2007 va ocupar durant mig any de forma interina el càrrec de Presidenta d'Israel, degut a la dimissió Moixé Qatsav. Dàlia Itzik va néixer a Jerusalem i la seva família és d'origen iraquià.

## Carrera política

Abans de ser triada al décimotercer Kneset en 1992, va servir com a diputada de Jerusalem. Durant molt temps va ser membre del Partit Laborista Israelià, però en el 2006 es va unir al recentment format partit Qadima d'Ariel Xaron.
Després de la victòria electoral del partit Qadima, Itzik fou escollida com a Presidenta de la Kenésset el 14 de maig del 2006. El 25 de gener de 2007 el president israelià Moixé Qatsav va sol·licitar una llicència de tres mesos, i l'1 de juliol d'aquell mateix any va dimitir del seu càrrec. Com que el President de la Kenésset està situat primer en la línia de la successió, Itzik fou Presidenta temporalment. Dàlia Itzik va esdevenir cap de l'estat fins que el President Ximon Peres va assumir el control formalment el 15 de juliol de 2007.

## Referències

* ↑ Torild Skard. Women of Power: Half a Century of Female Presidents and Prime Ministers. Policy Press, 9 de març de 2015, p. 37. ISBN 978-1-4473-1580-3.
* ↑ «Dalia Itzik (1952-)». Jewish Virtual Library (JVL). American-Israeli Cooperative Enterprise (AICE). [Consulta: 3 març 2017].

## Vegeu també

* Tzipi Livni
* Golda Meir
# Cédric Pineau

Cédric Pineau (Migennes, Yonne, 8 de maig de 1985) és un ciclista francès, professional des del 2006. Actualment corre a l'equip FDJ. La seva victòria més important és la París-Troyes de 2010.
És fill de Franck Pineau, ciclista professional entre 1986 i 1994 i actual director esportiu del FDJ.

## Palmarès

* 2006
** 1r a la Troyes-Dijon
** 1r al Gran Premi d'Antibes
** 1r al Circuit Mediterrani
* 2007
** 1r a la Troyes-Dijon
* 2010
** 1r a la París-Troyes
** Vencedor d'una etapa del Tour de Bretanya

### Resultats al Tour de França

* 2012. 133è de la classificació general
* 2014. 102è de la classificació general
* 2016. Abandona (9a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2013. 103è de la classificació general
* 2014. 77è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2015. 121è de la classificació general

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2012-09-02 a Wayback Machine.
* Palmarès a sitiodeciclismo.net