OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escuela de rateros

Escuela de rateros és una pel·lícula mexicana de 1958 (encara que filmada el 1956) del director Rogelio A. González amb argument de Luis Alcoriza. Va ser la tercera pel·lícula en color amb Pedro Infante en paper protagonista doble i l'última que va completar aquest actor abans de la seva defunció. També augmenta la consciència sobre violència contra les dones.

## Argument

Víctor (Pedro Infante), un actor "pocavergonya", és fet xantatge per un vell soci, Eduardo (Eduardo Fajardo), un argentí lladre de joias. Víctor tracta de denunciar-ho a la policia, però Víctor és assassinat mentre camina al telèfon. La policia usa a un tipus molt semblant i que és repartidor de pa, Raúl (també Pedro Infante), per a atrapar a Eduardo. Això proporciona una gran oportunitat de tenir misteris de personalitat, i desventures. Finalment Raúl ajuda a capturar al lladre de joies, rep la recompensa, i es casa amb la promesa que Víctor havia estat fent xantatge.

## Repartiment

* Pedro Infante - Víctor Valdés/Raúl Cuesta Hernández
* Yolanda Varela – Amant de Víctor
* Rosa Arenas - Rosaura Villarreal
* Rosa Elena Durgel - Sgt. Martha Angulo
* Bárbara Gil - Alicia
* Eduardo Fajardo - Eduardo, lladre de joies
* Eduardo Alcaraz - Toño
* Raúl Ramírez – Pablo, advocat i germà d’Alicia
* Luis Aragón - Lt. López
* Luis Manuel Pelayo - Félix, el bromista
* José Jasso - Martínez
* Arturo Soto Rangel – el banquer
* Fellove – el cantant
* Carlos Múzquiz - Comandant
* Roberto G. Rivera - Policia
* Armando Acosta - convidat a la festa
* Daniel Arroyo - convidat a la festa
* René Barrera - detectiu
* Lonka Becker – hoste de la festa
* Carlos Bravo y Fernández – majordom
* Rodolfo Calvo - Sr. de Villareal
* Enrique Carrillo – polic
* Arturo Castro Bigotón -arretat
* María Luisa Cortés - convidat a la festa
* Mario García Harapos - taverner
* Jesús Gómez - convidat a la festa
* Leonor Gómez – dona al mercat
* Rubén Márquez - convidat a la festa
* Lina Regis - convidat a la festa

## Referències

* ↑ Zolov, Eric; Rubenstein, Anne; Joseph, Gilbert. Fragments of a Golden Age: The Politics of Culture in Mexico Since 1940. Durham, NC, USA: Duke University Press, 2001, p. 215. ISBN 9780822327189.
* ↑ «Proyectan la película Escuela de Rateros, de Pedro Infante». Debate [Mexico], 26-02-2018.
* ↑ Monsiváis, 2012.

## Bibliografia

* Monsiváis, Carlos. Pedro Infante. Las leyes del querer. Penguin Random House Grupo Editorial México, 27 juny 2012, p. 278. ISBN 9786071115584.

## Enllaços externs

* Escuela de rateros, pel·lícula sencera de facebook
# Marduk-zakir-shumi I

Marduk-zakir-shumi I o Marduk-zakir-šumi I va ser un rei de Babilònia, de la IX Dinastia o de l'anomenada Dinastia E, segons la Llista dels reis de Babilònia, que va regnar des de l'any 855 aC al 819 aC. Va ser contemporani dels reis d'Assíria Salmanassar III i Xamxi-Adad V, amb els que va establir diversos tractats d'aliança.
A l'inici del seu regnat, el seu germà Marduk-bēl-ušati es va revoltar contra ell, i es va veure obligat a cedir-li la meitat del regne. Va cridar a Salmanassar III, que va arribar per ajudar-lo, i va ocupar dues ciutats que havien caigut a les mans del germà rebel, Me-Turnat i Lakhiru, al Zab Inferior. A l'any següent el va atacar a la seva capital, Gananate, on el va vèncer, restablint la totalitat del territori a Marduk-zakir-shumi. Van segellar un nou tractat de pau.
El fill de Salmanassar, Xamxi-Adad V va tenir dificultats per conservar el tron, i Marduk-zakir-shumi no li va prestar ajuda. El rei assiri va haver de comprar amb diners el seu recolzament. Finalment van signar un tractat d'aliança que s'ha conservat fragmentari, però sembla que era molt favorable al rei de Babilònia.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del antiguo oriente III: la primera mitad del primer milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 25-26. ISBN 8432301183.
* ↑ Boardman, John (et al.) (ed.). The Cambridge ancient history, vol. 3, part 1. Cambridge: Cambridge University Press, 1994, p. 304. ISBN 9780521224963.

## Vegeu també

* Història de Mesopotàmia
* Període postcassita
# Novaculoides

Novaculoides és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Novaculoides macrolepidotus (Bloch, 1791)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bloch, M. E. 1791. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 5: i-viii + 1-152, Pls. 253-288.
* ↑ ITIS (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J. E. & J. L. Earle. 2004. Novaculoides, a new genus for the Indo-Pacific labrid fish Novaculichthys macrolepidotus. Aqua, J. Ichthy. Aquat. Biol. v. 8 (no. 1): 37-43.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Guilford (Pennsilvània)

Guilford és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.835 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Guilford tenia 1.835 habitants, 731 habitatges, i 595 famílies. La densitat de població era de 566,8 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 731 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,8% hi vivien parelles casades, en un 5,2% dones solteres, i en un 18,5% no eren unitats familiars. En el 16% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,9% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 21,9% entre 25 i 44, un 31,3% de 45 a 60 i un 20,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 60.594 $ i la renda mediana per família de 62.978 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.583 $ mentre que les dones 32.132 $. La renda per capita de la població era de 28.723 $. Cap de les famílies i el 2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Guilford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Guilford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dena (cràter)

Dena és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 2,4 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim lituà (canviat per Drena), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2000.

## Referències

* ↑ «Dena». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Platja del Russo

La platja del Russo és una platja de sorra fina i daurada situada a la zona costanera de la Serra d'Irta junt a la Platja del Pebret, dins el terme municipal de Peníscola, a uns 8,5 km del nucli urbà.
Es tracta d'una platja aïllada que manca d'instal·lacions o serveis principals. Junt a la platja s'hi troba una antiga caserna de carabiners, que fins meitat del segle XX s'encarregava de controlar el tràfic de mercaderies.
És considerada una platja nudista.

## Fauna i flora

A la platja del Russo destaca la flora que l'envolta, composta per plantes poc comunes com el lliri marí (Pancratium maritimum) i la lleteresa de platja (Euphorbia paralias), que apareixen en les dunes situades en primera línia de platja i en les dunes mòbils, que es troben més a l'interior. Aquestes espècies s'han pogut adaptar a diversos inconvenients com el sòl arenós, la salinitat, l'escassetat de pluges i la força del vent.
La vegetació de les dunes té associat un elevat nombre d'espècies animals, moltes d'aquestes endèmiques. En el refugi de les dunes nidifiquen espècies d'aus molt poc comunes al territori valencià, com la perdiu de mar (Glareola pratincola) o el corriol camanegre (Charadrius alexandrinus).

## Toponímia

El nom de la platja és en al·lusió al peniscolà Jaume Sanz (conegut localment com lo Russo), un filantrop i mecenes que va fer fortuna treballant de sastre a la cort del tsar Alexandre II de Rússia al segle xix, i a la seua tornada a Peníscola va realitzar una important labor social construint les primeres escoles del poble. Segons la tradició oral, va fer construir una casa per allotjar a la seua filla malalta davant aquesta platja, a la qual va acabar donant nom.

## Referències

* ↑ «Playa El Russo - Peñíscola» (en castellà). Queplaya.es.
* ↑ «Playa del Russo» (en castellà). Patronat de Turisme de Peníscola. Arxivat de l'original el 2016-04-20. [Consulta: 18 abril 2016].
* ↑ «Mapa con las playas nudistas de Castellón» (en castellà). Federació Espanyola de Naturisme.
* ↑ «Playa El Russo» (en castellà). Levante-EMV.
* ↑ «Playa del Russo Peniscola» (en castellà). Costasur.com.
* 1 2 «La Serra d'Irta y las calas de la Marina» (en castellà). La playa del sastre del zar ruso. Levante-EMV, 14-08-2011.

## Enllaços externs

* Platja del Russo Arxivat 2012-06-28 a Wayback Machine. al web del Patronat Municipal de Turisme de Peníscola
# Escuela de Odio

Escuela de Odio és un grup de hardcore punk amb cançons en castellà i en asturià. Originari de La Felguera, es va formar l'any 1993.
El 2012, i després d'un EP compartit amb Habeas Corpus titulat A Dolor, Escuela de Odio presentà Una democracia manchada de sangre, àlbum musical que coronà els seus 20 anys en actiu i que conté 13 temes de hardcore punk amb les col·laboracions de Roger Miret (Agnostic Front) i Juan (Soziedad Alkoholika).
La majoria de les lletres del grup versen sobre qüestions socials i polítiques (com l'antifeixisme, l'antimilitarisme, l'antiautoritarisme, l'anticapitalisme o l'asturianisme). La realitat social d'Astúries (atur, protestes socials, lluita de classes, pobresa, desindustrialització...) és el tema més freqüent a les lletres.

## Membres

* Pirri: veu
* Jorge: bateríia
* Nafte: guitarra
* Nague: guitarra
* Marqui: guitarra
* Guti: baix

## Discografia

* 1995: La Escuela del Odio (maqueta)
* 1996: La razón del pensamiento (maqueta)
* 1998: El sueño de los que no duermen
* 2000: Cuando los mudos griten, los sordos sentirán el miedo
* 2004: De la esclavitud a las cenizas
* 2008: Quien siembra miseria, recoge la cólera
* 2009: Que nada nos pare (directe)
* 2010: A Dolor (compartit amb Habeas Corpus)
* 2012: Una democracia manchada de sangre
* 2015: Solo nos queda luchar
* 2017: El espiritu de las calles
* 2018: Chile Arde!! (directe a Santiago de Xile, 2016)
* 2018: XXV (recopilatori)
* 2020: ...Y nada más que la verdad

## Referències

* ↑ «Escuela De Odio – XXV» (en castellà). [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ «Escuela de Odio dará nombre a un nuevo centro social» (en castellà). MondoSonoro, 06-04-2017. [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ «'Escuela de Odio' presenta 'Una democracia manchada de sangre'». RTPA, 24-01-2013. [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ «"Escuela de Odio", rock reivindicativo» (en castellà), 25-10-2015. [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ «Escuela de Odio celebran 25 años en la brecha con "XXV"» (en castellà). MondoSonoro, 28-09-2018. [Consulta: 24 juny 2020].
# Mardukxapikzeri

Mardukxapikzeri o Marduk-šāpik-zēri va succeir Marduknadinakhkhe com a rei de Babilònia. Formava part de la Segona dinastia d'Isin, IV dinastia de Babilònia. Se suposa que era nebot de Nabucodonosor I i cosí d'Enlilnadinapli. Va pujar al tron cap a l'any 1080 aC quan Marduknadinakhkhe que segons algunes fonts era el seu pare però també se'l fa el seu germà, va morir en la guerra contra Assíria.
Els assiris van ocupar el 1080 aC Dur-Kurigalzu, Sippar, Xamaix, Annunitum, Babilònia i Opi i el seu pare, Marduknadinakhkhe, va morir en la lluita, potser durant la conquesta de la ciutat de Babilònia pels assiris. Els assiris van saquejar el país, però no hi van restar i Mardukxapikzeri es va poder establir a la seva capital. Una època de gana va marcar el seu regnat i es van produir escenes de canibalisme.
El rei va anar a Assíria al cap d'uns tretze anys buscant la seva aliança contra els Akhlamu o arameus, i quan va tornar a Babilònia, un arameu anomenat Adadapaliddina li havia usurpat el tron.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (ed.). Los imperios del Antiguo Oriente III: la primera mitad del primer milenio. Madrid: Siglo XXI, 1975, p. 2, 23. ISBN 8432301183.
* ↑ Brinkman, J. A. A political history of post-Kassite Babylonia 1158-722 B.C.. Roma: Pontificium Institutum Biblicum, 1968, p. 135-136.
* ↑ Poebel, Arno. The second dynasty of Isin according to a new king-list tablet. Chicago (Ill.): Univ. of Chicago Pr, 1955, p. 22.
# Ammià

* Per a altres significats, vegeu «Ammià Marcel·lí».
Ammià (en llatí Ammianus, en grec Ἀμμιανός) va ser un escriptor epigramatista d'Esmirna del segle ii. A l'Antologia grega i ha 27 epigrames d'Ammià i se'n coneixen un parell més.

## Referències

* ↑ Livingstone, Niall; Nisbet, Gideon. Epigram. Cambridge University Press, 2010, p.126. ISBN 0521145708.
# Novaculichthys perlas

Novaculichthys perlas és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de la Península de Baixa Califòrnia fins a Panamà.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Parenti, P. i J.E. Randall, 2000. An annotated checklist of the species of the labroid fish families Labridae and Scaridae. Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. (68):1-97.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Guilfrei

Gilfrei és una parròquia consagrada a Santa Eulàlia pertanyent al municipi de Becerreá, província de Lugo.
Segons el padró municipal de 2004 la parròquia de Gilfrei tenia 154 habitants (80 homes i 74 dones), distribuïts en 5 entitats de població (o lugares), el que pressuposà una disminució en relació al padró de l'any 1999 quan hi havia 174 habitants. Segons l'IGE, el 2014 la seva població va caure fins a les 124 persones (64 homes i 60 dones).

## Llocs

* Barrio de Abaixo
* O Campelo
* Guilfrei
* Narón
* A Penela

## Referències

* ↑ «Dades estadístiques de població». Instituto Galego de Estadística. Arxivat de l'original el 2018-08-13. [Consulta: 29 agost 2018].
# Rodnikí (Krasnodar)

* Per a altres significats, vegeu «Rodnikí».
Rodnikí - Родники (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. És a la vora del riu Kelermes, tributari a la dreta del Bélaia (afluent del riu Kuban), a 5 km al sud de Belorétxensk i a 78 km al sud-est de Krasnodar.
Pertanyen a aquest possiólok els possiolki de Vostotxni, Stepnoi, Sadovi i els khútors de Priretxni, Gruixovi, Podgorni, MTF N.1 kolkhoza im. Lénina i MTF N.2 kolkhoza im. Lénina.
# Platja del Salpatx

La platja del Salpatx és una platja del municipi de l'Escala (Alt Empordà) situada a la zona de les Planasses, que forma part de l'espai del Parc Natural del Montgrí, les Illes Medes i el Baix Ter. Té 170 metres de longitud i 10 metres d'amplada, formada de còdols. Està al peu dels penya-segats sobre els quals passa el camí de ronda GR-92. Rep el nom de l'illot que hi ha just al davant, que tenia forma de bota. La roca de Salpatx va perdre la seva fesomia en trencar-se per les envestides del mar el gener de 2020.

## Referències

* ↑ «Salpatx». Web oficial de Turisme de l'Escala-Empúries.
* ↑ «L'Escala perd part de l'emblemàtica roca en forma de bota d'en Salpatx». Diari de Girona, 25-01-2020.
# Església de Sant Esteve d'en Bas

Església parroquial de Sant Esteve d'en Bas és una església de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. L'església de Sant Esteve centra el poble del mateix nom, situat en un vessant de la muntanya de Murrià, sobre la vall d'en Bas.

## Descripció

És un edifici de grans dimensions, originalment d'una nau amb transsepte i tres absis romànics, el central més gran i de forma poligonal. A l'exterior, absis central és decorat amb cinc arcuacions dins de les quals hi ha finestres cegues, dues de les quals són geminades. A l'interior l'absis és semicircular i està decorat per cinc arcades sostingudes per sis columnes. Actualment, l'església consta de tres naus fruit de l'ampliació realitzada al segle xviii. Al llarg del temps el temple ha sofert diverses remodelacions que s'inicien al segle xv i continuen fins als nostres dies. La portalada és d'arc de mig punt amb llinda i al capdamunt s'alça el campanar de torre barroc amb coronament de balustrades.
Cal destacar la decoració escultòrica present en diversos capitells de l'interior. Dos permòdols situats en els murs interiors de l'església, un per banda. El del costat de l'evangeli representa una fera (llop o guilla) amb una llarga llengua que li penja de la gorga oberta. El permòdol del costat de l'epístola representa un cap d'home toscament treballat i agafada per una mà que continua amb un tros de braç. Per les característiques de l'escultura podria ser realitzada per un artesà de Majestats.
Els capitells es troben a la nau i davant l'absis. Tenen diferents motius: vegetals, animals i historiats. El treball és sovint arcaic i alguns fins i tot presenten una forma hieràtica. La pica baptismal està situada a l'entrada de l'església i és de forma troncocònica, no gaire grossa; és de les d'immersió. Destaquen tres cordons trenats amb gran alt relleu i amb direccions contràries esculpits.

## Història

Aquesta església està situada sota els cingles del Puigsacalm. La construcció original és del primer romànic feta amb materials més rudimentaris que foren substituïts per les restes romàniques conservades i que podem datar a la dotzena centúria. Entre aquestes restes cal destacar amb ordre de prioritat els elements aquí descrits. Bernat Tallaferro, l'any 1117, cedeix el lloc d'Ullo (cita l'església) al bisbat. L'acta de consagració data de 1119.
Els terratrèmols de 1427 i 1428 sacsejaren l'església i l'any 1432 foren reconstruïts alguns arcs. Durant el segle xviii fou reformada de nou i adquirí una presència basilical en detriment de la romànica. De l'edifici del segle xii només es conserva l'absis, restaurat l'any 1947. Dins l'església es guarda un conjunt escultòric que representa la crucifixió. Aquest relleu és d'un gran arcaisme i hieratisme.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Església parroquial de Sant Esteve d'en Bas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
* ↑ Pladevall, Antoni (1999), Guies Catalunya Romànica, La Garrotxa, Barcelona, Edicions 62. ISBN 84 412 0229 X
# Juan Trinidad Martos

Juan Trinidad Martos (Granada, 21 de novembre de 1973) és un polític espanyol, president de l'Assemblea de Madrid des de 2019.

## Biografia

Nascut el 21 de novembre de 1973 a Granada, fill d'un militar, es va llicenciar en Dret a la Universitat CEU Luis Vives i va obtenir un màster d'Assessoria Jurídica al Centre d'Estudis Garrigues. Ha treballat al sector privat com a assessor legal de OHL, propietat de Juan Miguel Villar Mir. Candidat inclòs al número 8 de la llista de Ciutadans-Partit de la Ciutadania (Cs) de cara a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de maig de 2015, va resultar elegit diputat de la x legislatura del Parlament regional, durant la qual va exercir de vicepresident primer de la Mesa de l'Assemblea de Madrid. Inclòs per a les eleccions autonòmiques de 2019 al número 6 de la llista de Cs, va renovar el seu escó i l'11 de juny de 2019, durant la sessió constitutiva de la nova legislatura, va resultar triat president de la càmera.

## Referències

* ↑ «Juan Trinidad Martos». Asamblea de Madrid.
* ↑ «Juan Trinidad, un hijo de militar a cargo de la disciplina parlamentaria». La Vanguardia, 11-06-2019.
* 1 2 3 4 Belver, Marta «Juan Trinidad, presidente de la Asamblea de Madrid: discreto, eficiente y ex asesor legal de OH». El Mundo.
* ↑ «Elecciones a la Asamblea de Madrid 2015. Publicación candidaturas. Fase proclamación». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 99, 28-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-06-13 [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Publicación candidaturas. Fase proclamación». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 30-04-2019, pàg. 30-60. ISSN: 1989-4791.
# Alphonse Séché

Alphonse Séché (Nantes, 29 de gener de 1876 - París, 29 de gener de 1964) va ser un periodista, escriptor i director de teatre francès. Al gener del 1902 fundà i començà a dirigir La Critique Indépendante, una revista mensual. També va dirigir Revue d'Art dramatique. Entre les seves obres destaquen L'évolution du théâtre contemporain (1908) i Les caractères de la poésie contemporaine (1914).

## Referències

* ↑ Milton A. Cohen. Movement, Manifesto, Melee: The Modernist Group, 1910-1914. Lexington Books, 2004, p. 3–. ISBN 978-0-7391-0905-2.
* ↑ T.D. Gill; Robin Geiß; Heike Krieger Yearbook of International Humanitarian Law. T.M.C. Asser Press, 22 desembre 2015, p. 13–. ISBN 978-94-6265-091-6.
* ↑ «Alphonse Séché». medias19.org. Université Laval (Québec). [Consulta: 28 gener 2018].
* ↑ «Alphonse SÉCHÉ». academie francaise. Acadèmia francesa. [Consulta: 28 gener 2018].