OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cacau en pols

El cacau en pols és la part del cacau desproveïda de la seva mantega. El cacau en pols s'elabora per mitjà de la reducció de la mantega mitjançant l'ús de premses hidràuliques i dissolvents alimentaris especials, que solen ser àlcalis, fins a aconseguir una textura polsegosa. El cacau en pols sovint té continguts grassos per sota del 20 % de mantega de cacau. No és el mateix cocoa en pols que cacau en pols. La cocoa és la pols del fruit del cacau, que ha estat industrialitzada i acidificada per al seu ús comercial en aliments, mentre que el cacau és el fruit del cacau que només ha estat polvoritzat però no té ni el mateix sabor ni la textura de la cocoa, ja que no ha estat processat, ni acidificat ni purificat com la cocoa.

## Història

El químic neerlandès Coenraad Johannes van Houten va ser el primer d'una sèrie d'inventors, que va aconseguir modernitzar la producció de la xocolata. El procés per a l'elaboració de xocolata sòlida va començar en les albors del segle xx. Les millores tecnològiques van fer possible no solament el 'cacau en pols', sinó que també l'aparició de la xocolata negra en pastilles i la xocolata amb llet. Tots ells són xocolates en els quals els processos mecànics i químics permetien controlar el contingut gras. El cacau en pols va donar lloc al cacau instantani.

## Elaboració

El cacau en pols s'elabora mitjançant la molta dels grans de cacau. Una vegada que s'ha molt, la grandària mitjana dels grans no supera els tres mil·límetres. La molta se sotmet a una dissolució alcalina que dissol el greix del cacau a temperatures relativament baixes. La qüestió de la temperatura és important perquè abans del segle xix aquesta operació de separació de greixos es feia amb xocolata calenta. Les propietats fisicoquímiques del cacau en pols són la seva activitat de l'aigua (aW) la qual va des de 0,1-0,35, el pH que depèn del contingut de cacau però que comunament es troba entre 5 i 6,5, el percentatge d'humitat que és d'1-1,8 % i finalment, la temperatura de conservació de lleixa la qual és de 30-39 °C.

## Usos

El cacau en pols se sol emprar en la indústria xocolatera com un pas intermedi per a l'elaboració de confitures de xocolata, productes per untar (Nocilla, Nutella, xarops de xocolata, etc.). La versió més popular és possiblement l'elaboració de begudes que sovint es barregen amb llet (batuts) amb la intenció de donar sabor de xocolata a la llet. En rebosteria s'empra com a element decoratiu tant en postres com el tiramisú, com en begudes com el cafè moca, el cappuccino, etc.

## Referències

* ↑ Stephen T.
* ↑ D. Coe, Sophie. The true history of chocolate (en anglès). 1ª. Londres: Thames & Hudson, 1996. ISBN 0-500-28229-3.
# Fotogramas de Plata 1969

El lliurament dels 20è Premis Fotogramas de Plata (coneguts oficialment com a Placa San Juan Bosco), corresponents a l'any 1969, lliurats per la revista espanyola especialitzada en cinema Fotogramas, va tenir lloc el 31 de gener de 1970, diada de Sant Joan Bosco, a la residència de la família Nadal, propietària de la revista, al barri de Pedralbes (Barcelona). Les plaques foren recollides personalment pels guanyadors menys la de Mia Farrow, que fou recollida per Analía Gadé.

## Candidatures
### Millor intèrpret de cinema espanyol

| Intèrpret | Pel·lícula | Resultat |
| Geraldine Chaplin | La madriguera | Guanyador |
| Francisco Rabal | Nazarín | Finalista |
| Sara Montiel | Esa mujer | Finalista |

### Millor intèrpret de cinema estranger

| Actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Mia Farrow | La llavor del diable | Guanyadora |
| Jean Pierre Léaud | Baisers volés | Finalista |
| Joanne Woodward | Rachel, Rachel | Finalista |
| Dustin Hoffman | El graduat | Finalista |
| Vanessa Redgrave | Isadora | Finalista |

### Millor intèrpret de televisió

| Intèrprete | Sèrie de televisió | Resultat |
| Fernando Fernán Gómez | La última cinta | Guanyadora |
| Paco Valladares | - | Finalista |
| Pepe Martín | - | Finalista |

## Referències

* ↑ «Nuevo Fotogramas» concederá mañana sus premios anuales, La Vanguardia, 30 de gener de 1970
* ↑ Concesión de las placas «San Juan Bosco» de cinematografía, la Vanguardia, 3 de febrer de 1970

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1969
* 14a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Enllaços externs

* Consulta dels Fotogramas de Plata de l'any a l'IMDB
# Pierre Auguste Adet

Pierre Auguste Adet (Nevers, França, 17 de maig de 1763 - París, 19 de març de 1834) fou un químic i polític francès.
Malgrat que Adet era doctor-regent de la Facultat de Medicina de París, dedicà la seva vida més intensament a la política que no a la ciència, i feu de la química una activitat de temps lliure. Després de la Revolució francesa el 1789 s'involucrà més en la política i fou nomenat administrador colonial a Santo Domingo el 1791. El 1803 va ser nomenat prefecte del departament de Nièvre, a la regió de Borgonya.

## Obra

El 1789 participà en la fundació de la revista Annales de Chimie, que fou creada per permetre una fàcil publicació de treballs sobre la química antiflogística, ja que, en aquell moment, el Journal de Physique s'oposava a les noves doctrines. Adet fou un dels editors de diversos anys i hi publicà una sèrie de traduccions de treballs en anglès i alguns treballs originals. Era, doncs, un gran defensor de la "nova química" dels seus primers anys; una prova més d'això pot trobar-se en l'apèndix que afegí a la seva traducció de Considerations on the Doctrine of Pholgiston and the Decomposition of Water de Joseph Priestley sobre la doctrina del flogist i la descomposició de l'aigua, en la qual respongué a una sèrie d'arguments de Priestley (1797).
Adet col·laborà en el nou sistema de nomenclatura química que estava essent desenvolupant per Louis Bernard Guyton de Morveau (1737-1816), Antoine François de Fourcroy (1750-1809) i Claude Louis Berthollet (1748-1822) sota la direcció d'Antoine Laurent Lavoisier (1743-1794). Adet i Jean Henri Hassenfratz, assistent de Lavoisier, dissenyaren un nou sistema de símbols químics que indicaven no només la identitat de la substància també el seu estat físic, la proporció d'oxigen que contenia i, si era sal, la mesura en què l'àcid havia estat neutralitzat per una base. Aquest treball fou publicat el 1787 sota el nom Méthode de Noménclature Chimique. El sistema de símbols mai fou adoptat, malgrat sí que fou adoptada la nomenclatura, potser per la seva complexitat.
El 1798 investigà l'àcid acètic. En aquell temps es pensava que existien dos àcids acètics en funció del seu origen: l'àcid acètic del vinagre (anomenat àcid acetós) i l'àcid acètic glacial (anomenat àcid acètic), que contenia una major proporció d'oxigen. Adet fou incapaç d'oxidar l'àcid acètic del vinagre a àcid acètic glacial. Per tant, la conclusió fou que els àcids diferien només en la proporció d'aigua que contenien i no en la seva naturalesa. Encara que aquesta conclusió no fou àmpliament acceptada, la confirmà Joseph Louis Proust el 1802.

## Referències

* 1 2 3 4 «Adet, Pierre-Auguste». Enciclopedia.com, 2008. [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ Adet, P.A «Réflexions sur la doctrine du phlogistique et la décomposition de I’eau par J. Priestley etc., traduit de l'anglais et suivi d'une réponse, par P. Adet». Annales de Chimie, 26, 1798, pàg. 302-309.
* ↑ Adet, P.A «Mémoire sur I’acide acétique». Annales de Chimie, 27, 1798, pàg. 299-319.
# Jubail

Jubail (àrab: الجبيل, al-Jubayl) és una ciutat de l'Aràbia Saudita a la província Oriental, a la costa del golf Pèrsic, a pocs quilòmetres del turó anomenat Jabal al-Barri. És també anomenada Aynayn al-Jubayl al-Bahrí (nom d'una illa propera) i com Madínat al-Jubayl as-Sinaïyya (Ciutat Industrial de Jubail) i té una població de 222.544 habitants (2004). Fou designada ciutat industrial el 1975 i s'hi van construir petroquímiques, metal·lúrgiques i altres. La Marina saudita hi va establir una base. Té la planta dessaladora més gran del món que produeix el 50% de l'aigua de boca del país. La ciutat disposa d'aeroport.

## Història

S'han descobert restes humanes de fa 7000 anys, corresponents a la civilització de Dilmun. La zona va restar despoblada durant segles fins que fou repoblada per Khuwaylid ibn Abd Allah ibn Darim de la tribu Banu Tamim, abans de l'època musulmana, però el lloc fou abandonat vers el segle viii. Fou repoblada el 1911/1912 pels Bu Aynayn, en concret els germans Sheikh Abdulla Bin Ali Al-Khater, Sheikh Mohammed Bin Ali Al-Khater i Sheikh Ahmed Bin Ali Al-Khater, suposats descendents de Khuwaylid, que venien de Qatar i tenien permís dels otomans. Fou conquerida pels saudites el 1913 i els fou reconeguda pel tractat amb la Gran Bretanya del 1915. La seva importància va disminuir quan la indústria de la perla va entrar en decadència als anys trenta, però al mateix temps el 1933 es van començar les prospeccions petrolieres. El 1960 tenia 4200 habitants. El projecte de ciutat industrial del 1975, el més gran del món a l'època, va convertir Jubail en una gran ciutat.

## Enllaços externs

* Jubail - Lloc web oficial
# Viniegra de Arriba

Viniegra de Arriba és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta.

## Història

En 1366 va ser inclosa amb la denominació de Viniegra de Suso, entre les localitats del Senyoriu de Cameros, que seria cedit per Enrice II de Trastámara a Juan Ramírez de Arellano pel seu recolzo en la lluita contra Pere I el Cruel. Posteriorment, va pertànyer al senyoriu dels comtes d'Aguilar i Inestrillas, hereus del domini de Cameros, segons apareix constatat en el Cadastre del Marquès de l'Ensenada de l'any 1751. Després de la desaparició dels senyorius, en 1811, es va convertir en vila exempta de la província de Sòria, fins a la creació de la província de Logronyo el 30 de novembre de 1833.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Giovanni Battista Amici

Giovanni Battista Amici (Mòdena, 25 de març de 1786 - Florència, 10 d'abril de 1863) va ser un astrònom, òptic i naturalista italià. Va fer importants descobriments en el camp de l'òptica, especialment en la microscòpia, i també va construir telescopis tant refractius com reflectors, prismes reflectius i molts altres instruments òptics. Entre els seus èxits destaca la invenció de la tècnica del microscopi d'immersió i dels prismes Amici, que porten el seu nom.
El 1802 es va inscriure com a enginyer-arquitecte a la Universitat de Bolonya. Va estudiar Matemàtiques amb Paolo Ruffini, cèlebre per la seva teoria d'equacions. El 1807 es graduà i es casà amb Teresa Tamanini, amb qui va tenir tres fills. Després de l'alliberament del domini de Napoleó es reobrí la Universitat de Mòdena, on va impartir classes de matemàtica des de 1815 a 1825, quan va ser nomenat professor d'astronomia i director de l'observatori al Museu Reial de Florència.
Gràcies als seus propis avanços en el camp de la microscòpia, es va interessar en els camps de la botànica, la histologia i la fitopatologia.

## Honors
### Epònims

* (Rosaceae) Rosa amici Gand.
* (Rosaceae) Rubus amici Gand.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Dec Pl Nov. [Gandoger] 1: 16. 1875 (IK)
* ↑ Mem. Soc. Emul. Doubs Sér. 5, 8: 185 1884 (IK)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).

## Vegeu també

* Prisma de sostre d'Amici

## Enllaços externs

* Biografia SISM Arxivat 2011-05-19 a Wayback Machine. (italià)
* Edicions nacionals de l'obra i correspondència de Giovanni Battista Amici
# Can Clavell

Can Clavell és una masia gòtica de Santa Susanna (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular i dos pisos, coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana principal.
Portal adovellat de mig punt a un costat de la façana i finestres amb llindes i brancals de pedra picada. La finestra de l'esquerra és gòtica conopial, la llinda està formada per dos blocs de pedra i té l'ampit motllurat. El cos principal fou ampliat per la banda dreta, i on hi havia l'antiga cantonera se situa, a nivell de teulada, una gàrgola reaprofitada.

## Història

Va ser restaurada a finals del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 «Can Clavell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Fiddlehead

Fiddlehead és un grup estatunidenc de post-hardcore format a Boston. La formació actual està formada per Patrick Flynn (veu) i Shawn Costa (bateria) de Have Heart, Alex Henery (guitarra) de Basement, Alex Dow (guitarra) de Big Contest i Nick Hinsch (baix) de Stand Off and Nuclear Age.

## Història

Fiddlehead va publicar el seu primer EP el 2014, titulat Out of the Bloom. El 2018 va signar amb el segell discogràfic Run for Cover Records i va publicar el seu àlbum de debut titulat Springtime and Blind. El 2021 va publicar el seu segon àlbum, Between the Richness, i el 2023 Death Is Nothing to Us.
El grup rarament fa gires de concerts a causa del fet que Patrick Flynn treballa com a professor d'història de secundària a temps complet. En canvi, sí que realitza petites gires de cap de setmana centrades en una sola regió.

## Discografia

Àlbums d'estudi
* Springtime and Blind (2018, Run for Cover Records)
* Between the Richness (2021, Run for Cover Records)
* Death Is Nothing to Us (2023, Run for Cover Records)
EP
* Out of the Bloom (2014, Lockin' Out)
* Get My Mind Right (2019, Run for Cover Records)

## Referències

* ↑ Lewczyk, Maria. «6 Bands Pioneering a Dreamy Wave of Post-Hardcore Right Now». Kerrang!, January 15, 2019. [Consulta: February 19, 2019].
* ↑ Corcoran, Nina. «FIDDLEHEAD: HOW TO HAVE HEART POST-DEATH». DigBoston, May 29, 2018. [Consulta: February 19, 2019].
* ↑ Rettig, James. «Fiddlehead – "Lay Low" Video». Stereogum, March 7, 2018. [Consulta: February 19, 2019].
* ↑ «Fiddlehead Signs To Run For Cover & Share New Track + Video "Lay Low"». Music&Riots, March 7, 2018. [Consulta: February 19, 2019].
* ↑ Sacher, Andrew. «Fiddlehead (mem Have Heart, Basement) streaming LP, playing shows». BrooklynVegan, May 25, 2018. [Consulta: February 19, 2019].
* ↑ Rettig, James. «Fiddlehead – "USMA"». Stereogum, March 30, 2018. [Consulta: February 19, 2019].
* ↑ Wang, Steffanee. «Listen to this Fiddlehead song, then call your parents». The Fader. [Consulta: February 22, 2019].
* ↑ Rettig, James. «Fiddlehead – "Poem You"». Stereogum, April 10, 2018. [Consulta: February 22, 2019].
* ↑ «Fiddlehead: Death Is Nothing to Us» (en anglès americà). Pitchfork. [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ Chesler, Josh. «Odd Jobs: Fiddlehead's Patrick Flynn Goes From The Stage To The Classroom». SPIN Magazine. [Consulta: June 7, 2023].
# Pinya

«Pinya» té aquests significats:
* Begudes:
** Pinya colada: beguda-còctel.
* Botànica:
** pinya (estròbil): con o "fals fruit" del pi.
** pinya americana: fruita tropical.
* Cultura popular:
** pinya (castell): base de l'estructura castellera.
* Història:
** Pinya (estat): estat shan de Birmània.
# Joan Miralles i Orrit

Joan Miralles i Orrit (Sabadell, 15 d'octubre de 1903 - 2 de desembre de 1977) fou un manyà i alcalde de Sabadell l'any 1936.
Joan Miralles estudià a l'Escola Industrial i d'Arts i Oficis i treballà de manyà. Membre del Círcol Republicà Federal, el 1934 fou detingut i empresonat al vaixell presó Uruguai per haver donat suport a Lluís Companys quan proclamà l'Estat català. Va ser alcalde de Sabadell de maig a octubre de 1936. S'exilià a França el 1939 i, quan en retornà el 1942, fou novament empresonat i, posteriorment, desterrat a Blanes.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor. «Plaça de l'Alcalde Miralles». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 28 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Biografia de Joan Miralles i Orrit a Història de Sabadell s.XIX-XX, Arnau Berenguer
# Bigorno

Bigorno (en cors Bigornu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 78 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 95 | 116 | 86 | 100 | 61 | 78 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001 | René Graziani | | |
# Can Clerch (Ripoll)

Can Clerch és una obra eclèctica de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La façana principal està formada per baixos i dos pisos. A la planta baixa diverses plaques de marbre estan sobreposades damunt la façana originària. En el primer pis hi ha dos balcons, amb baranes de ferro treballades, i coronades amb arc de mig punt rebaixat; el disseny és neoclàssic amb ús de columnetes. En el primer pis hi ha unes falses pedres cantoneres, fetes de ciment. Les dues obertures del segon pis no presenten cap tipus d'element decoratiu. La coberta, que és a quatre vessants, ocupa una posició endarrerida respecte a la línia de façana. Unes línies horitzontals de motllures separen els tres nivells de la façana. A destacar una peça de ferro, treballada, que sobresurt del pla de façana en el primer pis. L'amplada de la façana és d'uns 1,30 m. La façana lateral que dona al carrer del Forn no presenta cap element d'interès.

## Referències

* ↑ «Can Clerch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Sommerau

«Sommerau» té aquests significats:
* Sommerau (Baix Rin): municipi francès del departament del Baix Rin
* Sommerau (Renània-Palatinat): municipi alemany de l'estat de Renània-Palatinat
* Sommerau antic nom alemany de l'actual poble polonès de Ząbrowo
# Claudi Frederic t'Serclaes

Claudi Frederic t'Serclaes, comte de Tilly va ser un militar Brabanço. Eix d'una nissaga de militars: el general-mercenari Joan t'Serclaes de Tilly (1559-1632) és el seu besoncle i el príncep Albert Octavius és el seu germà.
Fill segon, com era de tradició en les nissagues nobles, els pares el destinaven a la carrera eclesiàstica i li van proposar una funció com a canonge al capítol de la Catedral de Sant Lambert del Principat de Lieja. Va refusar i preferir la carrera militar. Va començar la seva formació a l'exèrcit de França i després va passar a l'exèrcit espanyol, com el seu germà Albert Octavius que hi va fer carrera i terminar com a virrei d'Aragó, però el 1672 va canviar de camp i reincorporar-se a l'exèrcit delstadhouder Guillem III d'Orange-Nassau, cap de l'exèrcit protestant a la República de les Províncies Unides en la guerra contra Espanya. Encara que fos catòlic, Guillem III, que sempre solia tenir més en compte la capacitat i la fiabilitat que la confessió, va promoure'l a tinent general de la cavalleria.
El 1704, després de la mort de Guillem III, va ser promogut general. Tot i això, el seu catolicisme va ser un obstacle i mai no va realitzar la seva ambició d'obtenir el grau de mariscal de camp. Després del Tractat d'Utrecht (1713) en reconeixement dels seus mèrits, va obtenir les funcions lucratives de governador de Namur el 1713, de 's-Hertogenbosch l'any següent, i finalment el 1718 el molt anhelat governadorat de Maastricht.

## Bibliografia

* Frey, Linda; Frey, Marhsa. «T'Serclaes, Claude Frederic, count of Tilly». A: The Treaties of the War of the Spanish Succession: An Historical and Critical Dictionary (en anglès). vol. 1. Greenwood Publishing Group, 1995, p. 445-446. ISBN 9780313278846.

## Referències

* 1 2 3 Frey, 1995.
* ↑ Ubachs, P.J.H; Evers, Ingrid M.H. «t'Serclaes van Tilly, Claude-Frédéric». A: Historische Encyclopedie Maastricht (en neerlandès). Zutphen: Walburg Pers, 2005, p. 528-529. ISBN 9789057303999.
# Kenton (Oklahoma)

Kenton és una petita comunitat no incorporada al Comtat de Cimarron, a l'estat d'Oklahoma, als Estats Units. Hi ha una botiga de queviures, "The Merc", un bed and breakfast, tres esglésies i una oficina de correus, la qual es va establir el 12 de maig de 1891. Es troba a una altitud de 1.317 metres i segons el cens dels Estats Units del 2010 té 17 habitants.

## Geografia

El poble de Kenton està al nord-oest del Comtat de Cimarron, aproximadament 5 quilòmetres a l'est de la frontera amb Nou Mèxic i uns 10 quilòmetres al sud de la frontera amb Colorado. Està localitzat a la riba sud del Riu Cimarron.
L'Oklahoma State Highway 325 passa pel poble.

## Història

Kenton es va fundar el 1893 i va servir com a seu del comtat del Comtat de Cimarron fins que els ciutadans del comtat votaren a canviar la seu i ficar-la a Boise City després que Oklahoma esdevingués un estat. Durant l'època en què era seu del comtat Kenton comptava amb dos concessionaris de cotxes, un motel, un banc, i dos supermercats.

## Referències

* ↑ (anglès) Black Mesa Bed & Breakfast. Obtingut 16/12/2010.
* ↑ (anglès) «U.S. Gazetteer: 2010 Census». Oficina del Cens dels Estats Units. [Publicació: 16/02/2011.] [Consulta: 24/07/2011.]

## Vegeu també

* Black Mesa Mountain
* Comtat de Cimarron
* Wheeless (Oklahoma)

## Enllaços externs

* (anglès) Informació turística sobre Kenton
# Volta a Llombardia 2017

La Volta a Llombardia 2017, 111a edició de la Volta a Llombardia, es disputà el dissabte 7 d'octubre de 2017, amb un recorregut de 247 km entre Bèrgam i Como. Aquesta va ser la 35a prova de l'UCI World Tour 2017.
El vencedor final fou l'italià Vincenzo Nibali (Bahrain-Merida), que s'imposà en solitari. L'acompanyaren al podi el francès Julian Alaphilippe (Quick-Step Floors) i al també italià Gianni Moscon (Team Sky).

## Equips participants

El 18 equips UCI World Tour són presents en aquesta cursa, així com set equips continentals professionals convidats:

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Vincenzo Nibali guanya la clàssica de Llombardia, l'última del calendari World Tour de Ciclisme». ccma.cat, 07-10-2017 [Consulta: 8 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Volta a Llombardia (italià) (anglès), La Gazzetta
* Volta a Llombardia 2017 a ProCyclingStats
# Boccaccio Boccaccino

Boccaccio Boccaccino (Ferrara, 1468 — Cremona, 1525) va ser un pintor italià del Renaixement.
Va nàixer a Ferrara i probablement va estudiar-hi sota el mestratge de Domenico Panetti. Es coneix molt poc de la seua vida. Les seues primeres obres documentades (un retaule per als agustins de Gènova, 1493; els frescos de Sant'Agostino a Cremona, 1497 i de la Catedral de Ferrara, 1503) s'han perdut.
Durant els primers anys del segle xvi va treballar a Venècia, on es troba documentada la seua presència l'any 1506 i on va poder conèixer l'obra de Giorgione. Durant els anys immediatament posteriors destaquen els seus primers treballs al fresc, fets per a la Catedral de Cremona (Crist en glòria a l'absis i Anunciació, 1506-1507). Posteriorment degué traslladar-se a Roma, on les fonts esmenten un retaule seu a Santa Maria in Traspontina. Entre 1523 i 1524 va tornar a Cremona, on va decorar al fresc la nau de la Catedral amb escenes de la vida de la Mare Déu, unànimement considerades entre les seues màximes obres mestres.
Boccaccio Boccaccino va ser el pare de Camillo Boccaccino, també pintor de gran qualitat.
Giorgio Vasari va incloure la seua biografia al seu famós llibre de biografies Le Vite de' più eccellenti pittori, scultori, e architettori.

## Bibliografia

* M. Tanzi, Boccaccio Boccaccino, Soncino 1991

## Enllaços externs

* Boccaccio Boccaccino a artcyclopedia