OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pinehurst (Idaho)

Pinehurst és una població dels Estats Units a l'estat d'Idaho. Segons el cens del 2000 tenia 1.661 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pinehurst tenia 1.661 habitants, 720 habitatges, i 495 famílies. La densitat de població era de 593,8 habitants/km².
Dels 720 habitatges en un 27,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,7% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 31,3% no eren unitats familiars. En el 28,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,8.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,1% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 19,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.757 $ i la renda mediana per família de 34.185 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.932 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 15.268 $. Aproximadament el 13,5% de les famílies i el 14,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pinehurst». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pinehurst». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Caracarà crestat septentrional

El caracarà crestat septentrional (Caracara cheriway; syn: Caracara plancus cheriway) és un tàxon d'ocell de la família dels falcònids (Falconidae). Es troba a l'Àmèrica Central i Amèrica del Sud. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, 2022) el caracarà crestat (Caracara plancus) compta amb dos subespècies:
* Caracara plancus plancus
* Caracara plancus cheriway
Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que aquestes dos subespècies constitueixen, de fet, dos espècies diferents. Segons aquest criteri hi hauria:
* Caracarà crestat meridional (Caracara plancus) - Stricto sensu
* Caracarà crestat septentrional (Caracara cheriway)

## Descripció

* Rapinyaire de bona grandària, amb uns 55 cm de llargària, essent la femella major que el mascle.
* Gran cap amb corona i cresta negra.
* Coll i potes llargues. Ales llargues i arrodonides.
* Color general bru fosc, amb gola i coll blanc. Pit i dors blanc amb fines barres fosques.
* Bec blau i a continuació una zona de pell facial nua de color vermell.
* Ampla banda fosca al final de la cua.
* Pegats blancs als extrems de les ales, visibles en vol.

## Hàbitat i distribució

Habita sabanes, praderies i garrigues d'ambdues Amèriques, a Florida, Cuba i l'Illa de la Juventud, i des de Baixa Califòrnia, sud d'Arizona, Sonora i Louisiana, cap al sud, a través d'Amèrica Central fins a Panamà, i en Amèrica del Sud a Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Guaiana, cap al sud fins al nord del Perú, est de l'Equador i nord del Brasil.

## Referències

* 1 2 Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «caracarà crestat septentrional». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 353. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Crested Caracara. Caracara cheriway» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Seriemas, falcons». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «caracarà crestat meridional». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 JE. Ramírez Albores, T. Tinajero, L. Chapa Vargas. 2017.Cara a cara con el quebrantahuesos. CONABIO. Biodiversitas, 130:12-16
# Abed-Negó

Company del profeta Daniel a la Bíblia. Nom babilònic de l'hebreu Azaries. que vol dir "El Senyor és el meu ajut" Azariah, אזריות (en hebreu)

## Història

Azaries, juntament amb Misael i Ananies foren els tres joves jueus amics del profeta Daniel triats pel rei babilònic Nabucodonosor per fer-los esclaus al seu servei. Els tres joves estaven proveïts de gran intel·ligència, saviesa i bona planta i van ser formats en l'escriptura i llengua dels caldeus. Un cop adquirida aquesta formació, Nabucodonosor va donar a aquests tres joves el càrrec d'administradors de la província de Babilònia Quan aquests joves israelites van refusar d'adorar l'estatua d'or que el rei havia ordenat alçar, se'ls condemnà a morir a la fornal ardent. Segons explica la història, la divinitat va intervenir per a salvar-los de morir cremats i el rei va restituir-los als seus càrrecs.
Aquesta història figura a la Bíblia en el llibre del profeta Daniel. Probablement és una història ficticia, destinada a moralitzar el poble israelita per mantenir-lo en l'adoració a Déu i no tingués tentacions d'adorar a deus estrangers.

## Referències

* ↑ La Biblia. Daniel 2:49
* 1 2 VILA VENTURA, Samuel. Nuevo diccionario bíblico ilustrado (en castellà). Viladecavalls: CLIE, 1985, p. 5-6. ISBN 84-7645-050-8.
# Tap O' Noth

Tap O' Noth és un castro situat a la localitat escocesa de Rhynie al comtat d'Aberdeenshire a uns 22 quilòmetres al nord-oest d'Alford. És el segon castro situat a major altitud d'Escòcia (563 m.), comprèn una àrea aproximada de 21 hectàrees envoltades d'un mur perimetral de pedra.
En el jaciment s'han localitzat diverses restes de cases de planta circular encara que les estructures més excel·lents són els murs que delimiten l'espai interior. Aquests murs es troben a diverses zones vitrificats, és a dir, les seves roques han estat fusionades per l'acció d'altes temperatures en una tècnica constructiva parcialment desconeguda que buscava augmentar la solidesa de la construcció.
Les excavacions realitzades a l'interior del castro han ofert diversos utensilis de notable interès, un d'ells, un destral de pedra datada entre el 2.000 i el 800 aC i una altra un anell de bronze amb decoració datat entre els segles iii a I aC. pertanyent probablement a un carro de combat.

## Referències

* ↑ "Tap O'Noth - National Monuments Record of Scotland". Consultat el 27-12-2008.
* ↑ Vitrified forts en www.1911enciclopedia.org. Consultat el 27-12-2008.
* ↑ Marischal virtual museum, University of Aberdeen Consultat el 27-12-2008.
# Llista de models de motocicleta Ducati Mototrans

Aquesta és una llista amb els models de motocicleta produïts per Ducati Mototrans al llarg de la seva existència, ordenada cronològicament per l'any de llançament del model. La llista reflecteix també tots aquells models fabricats a Itàlia que importava l'empresa Cliper, predecessora de Mototrans, i als que importava aquesta darrera empresa abans de començar a fabricar-ne. En aquest cas, el període de vigència que hi consta fa referència al de duració del model a Itàlia.
La llista no reflecteix els models de ciclomotors i mini-motos produïts per Mototrans, ni tampoc els models que simplement importà d'Itàlia un cop constituïda ja com empresa el 1958.

## Llista de models

| Id. Model | Nom | Anys | Núm. Sèrie |
| | Cucciolo * | 1945 - 1955 | |
| | 98T * | 1954 - 1956 | 11.000 a 15.000 |
| | 98S * | 1954 - 1959 | 11.000 a 15.000 |
| | 65 * | 1955 | |
| | 98TL * | 1956 - 1959 | 11.000 a 15.000 |
| | 98SS * | 1956 - 1959 | 11.000 a 15.000 |
| MD 10, 11, 12, 13 | 125S | 1959 - 1965 | +3 dígits |
| MD 30, 31, 32, 33, 34 | 125TS | 1960 - 1965 | +3 dígits |
| MD 50000 | 175TS | 1960 - 1967 | |
| MD 80000 | 200 Elite | 1960 - 1971 | |
| MD 87, 88, 89, 90, 91, 92, 93, 94 | 250 De Luxe | 1963 - 1974 | +3 dígits |
| MD 15, 16, 17 | 160S | 1965 - 1970 | +3 dígits |
| MD 35, 36, 37 | 160TS | 1965 - 1970 | +3 dígits |
| MD 96, 97, 98 | 24 Horas | 1966 - 1974 | +3 dígits |
| MD | 200TS | 1967 - 1970 | |
| DM 450S000001 | Scrambler 450 | 1970 - 1974 | |
| DM 250S000001 | Scrambler 250 | 1972 - 1974 | |
| MD 70, 71 | 350 Road | 1972 - 1976 | +3 dígits |
| MD 40, 41 | 250 Road | 1972 - 1976 | +3 dígits |
| DM 350S000001 | Scrambler 350 | 1974 - 1976 | |
| MD 40 0001 | 500 Twin | 1976 - 1983 | 6 dígits |
| MD 72, 73, 74 | 350 Vento | 1976 - 1983 | +3 dígits |
| MD 43 0001 | 350 Forza | 1976 - 1983 | 6 dígits |
| MD 42 001 | Road 77/12V | 1977 - 1978 | 5 dígits |
| MD 41 0001 | 500 Desmo | 1978 - 1980 | 6 dígits |
| MD 43 001 | 250 Strada | 1978 - 1983 | 5 dígits |
| MD 41 2001 | 500 Desmo/80 | 1980 - 1983 | 6 dígits |
* ↑ S'assenyalen amb * els models que importava Cliper abans de constituir-se Mototrans.

## Resum per model

Tot seguit es llisten els diferents models produïts, ordenats alfabèticament, amb el total de versions fabricades de cadascun. La llista no inclou els models importats per Cliper.
| Nom | Versions | Primera versió | Darrera versió | Imatge |
| 125 | 2 | 1959 | 1960 | Ducati Mototrans Sport 125 |
| 160 | 2 | 1965 | 1965 | Ducati Mototrans 160 TS |
| 175 | 1 | 1960 | 1960 | Ducati Mototrans 175 TS |
| 200 | 2 | 1960 | 1967 | Ducati Mototrans Elite 200 |
| 250 | 3 | 1963 | 1978 | Ducati Mototrans 250 Deluxe |
| 350 | 3 | 1972 | 1976 | Ducati Mototrans 350 |
| 500 | 3 | 1976 | 1980 | |
| 24 Horas | 1 | 1966 | 1966 | Ducati Mototrans 24 Horas |
| Road | 1 | 1977 | 1977 | Ducati Mototrans Road 250 |
| Scrambler | 3 | 1970 | 1974 | |

## Referències

* «Números de chasis - Ducati Mototrans» (en castellà). lamaneta.org. [Consulta: 25 març 2012].

## Enllaços externs

* Pàgina amb tots els models importats o produïts per Ducati Mototrans Arxivat 2012-04-29 a Wayback Machine. (castellà)
# Pica-soques pitblanc

El pica-soques pitblanc (Sitta carolinensis) és una espècie d'ocell de la família dels sítids (Sittidae) que habita boscos i ciutats d'Amèrica del Nord, des del sud del Canadà, a través dels Estats Units fins al centre de Mèxic.

## Referències

* ↑ «Pica-soques pitblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/11/2021(català)
# Matria (curtmetratge)

Matria és un curtmetratge en gallec dirigit per Álvaro Gago Díaz el 2017. El gener de 2018 va guanyar el Premi del Jurat al Festival de Cinema de Sundance. Està basat en la vida de Francisca Iglesias Bouzón, actriu principal i amiga personal del director. Ha estat subtitulada al català.

## Argument

La Ramona viu amb el seu marit, amb qui amb prou feines parla, i treballa en una fàbrica de conserves dirigida per una gerent tirànica. Davant els reptes de la seva rutina diària, la Ramona intenta refugiar-se en la relació que uneix la seva filla i la seva neta.

## Repartiment

* Francisca Iglesias Bouzón és Ramona
* Eulogia Chaves és encarregada
* Ramón Martínez és el marit
* Marta Resille és la filla
* Sara Dios és la néta
* Alberto Gago és el cap

## Premis

Va rebre l'Àncora d'Or del Festival de Curtas Armadiña el 2018. Va rebre el premi al millor curtmetratge al Festival de Curtmetratges d'Aguilar del Campoo, al Festival de Cinema d'Alcalá de Henares, al Festival de Cinema de l'Alfàs del Pi, al Festival Internacional de Cinema Independent d'Elx i a la XXIV Mostra de Cinema Llatinoamericà de Catalunya.
Fou nominada al millor curtmetratge d'animació als XXXIII Premis Goya, als XXIV Premis Cinematogràfics José María Forqué. i en la 16a edició dels Premis Mestre Mateo.

## Notes

* ↑ «A curta galega 'Matria', galardoada en Sundance». Arxivat de l'original el 2018-02-10. [Consulta: 5 març 2022].
* ↑ «Matria». Goita què fan, ara!. [Consulta: 29 febrer 2024].
* ↑ http://culturagalega.gal/noticia.php?id=29270
* ↑ Palmarés de la 24 Mostra de Cinema Llatinoamericà de Catalunya Arxivat 2022-03-05 a Wayback Machine., Revista Digital Corresponsales ACPI, 27 d'abril de 2018
* ↑ Silvestre, Por Juan. «Premios Goya 2019: todos los nominados» (en castellà), 12-12-2018. [Consulta: 12 desembre 2018].
* ↑ ‘Campeones', ‘El reino’, ‘Carmen y Lola’ y ‘Entre dos aguas', a por los Premios Forqué, Fotogramas, 30 de novembre de 2018
* ↑ «Dhogs, de Andrés Goteira, é a gañadora dos Mestre Mateo». CRTVG, 04-03-2018.

## Enllaços externs

* Matria (curtmetratge) a Vimeo
* Artigo Arxivat 2019-02-07 a Wayback Machine. a Vinte
# Caracal·la (vestit)

La caracal·la va ser una peça de vestir usada pels gals, no molt diferent de la lacerna romana.
La va introduir per primera vegada a Roma l'emperador Marc Aureli Antoní, fill de Septimi Sever, que va obligar als plebeus que el visitaven a la cort a portar aquesta mena de roba. D'aquí que per aquest fet, va prendre el nom de Caracal·la.
La caracal·la tal com la portaven a la Gàl·lia, era una peça de roba cenyida al cos, amb mànigues llargues i oberta per darrere i per davant, segons diu Estrabó. En la seva forma original només arribava fins als genolls, però a Roma aquesta peça va canviar de forma i es va fer més llarga. S'anomenava caracal·la antonina, o sigui, la imposada per l'emperador, per distingir-la de la caracal·la dels gals. No es va deixar de portar la curta, pròpia de l'estil gal com es veu en un edicte de Dioclecià, on parla de la caracal·la major i de la menor. Encara que no hi ha referències directes, es pot formar una idea de com era la vestimenta, deduïda del que diu Jeroni d'Estridó en comparar-la l'Efod dels hebreus. Diu que l'efod era una caracal·la petita sense caputxó i que era, en efecte, una túnica curta amb mànigues, ajustada a la cintura per mitjà d'un cinturó, com es representa a Aaron en diverses pintures dels primers temps de l'Església i en les representacions d'Abraham disposant-se a sacrificar al seu fill.
Amb aquesta peça coincideixen les figures que es veuen als monuments on es representen déus o personatges de la Gàl·lia (principalment a un déu nacional assimilat a Júpiter, a Plutó o a Silvà) duent la caracal·la, molt semblant a la lacerna, espècie d'abric també d'origen gal. Aquella peça, típica per ells, feia el paper de la túnica romana que es portava sota el mantell; segons Cassi Dió no es feia d'un sol tros de teixit, com solia passar amb les túniques, sinó de diverses peces cosides, s'obria per davant, descendia fins a la part superior de la cuixa i s'ajustava a la cintura. Els viatgers, caçadors i aquells que s'exposaven a la intempèrie, li agregaven un caputxó (cucullus), que també portaven a vegades els romans sobre l'''antoniniana.

## Referències

* ↑ Sext Aureli Víctor. Epitome de Caesaribus, 21
* ↑ Estrabó. Geografia, IV, 4, 3
* ↑ Smith, William (ed.). «Caracalla». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 19 març 2022].

## Bibliografia

* J. Quicherat, Histoire du custome en France
* Garrucci, Storia d. arte cristiana
* Comarmond, Descr. des antiquités des Palais des arts (Lyon)
* Baudrillar, Histoire du luxe (París, 1877)
* El contingut d'aquest article incorpora material del Volum {{{Tom}}} de l'Enciclopedia Universal Il·lustrada Europeo-Americana (Espasa), amb copyright anterior al 1944, que es troba en el domini públic.
# Cessna O-1 Bird Dog

El Cessna O-1 "Bird Dog" fou un avió biplaça d'observació. S'utilitzà intensivament per les Forces Aliades durant la Guerra del Vietnam.

## Història

El 1950, l'Exèrcit dels Estats Units va signar amb Cessna un contracte per a la compra de O-1's, l'avió escollit per l'Exèrcit per a actuar com a avió d'observació. En esclatar la Guerra del Vietnam, els Bird Dog eren utilitzats com a avions d'observació i reconeixement sobre la jungla Vietnamita. Equipats amb coets senyalitzadors de blancs, servien per detectar objectius enemics i senyalar la seva posició als avions d'atac a terra i a les tropes d'infanteria. La poca velocitat dels Bird Dog era un avantatge per poder observar detalls impossibles de trobar pels pilots dels ràpids reactors: trepitjades al fang, possibles llocs d'emboscada i posicions enemigues camuflades. Lògicament, els Bird Dog eren molt vulnerables als caces de reacció enemics, molt més ràpids i maniobrables. A més, mancaven dipòsits de combustible autosegellants i el blindatge necessari, i la seva autonomia era baixa. No obstant això, van contribuir de manera eficaç en la precisió dels atacs aeris estatunidencs contra els guerrillers del Viet Cong.

## Especificacions
### Característiques generals

* Tripulació: Un/dos
* Llargada: 7,88 m
* Alada: 10,97 m
* Alçada: 2,23 m
* Superfície alar: 16,16 m²
* Pes buit: 734 kg
* Pes màxim d'enlairament: 1.105 kg
* Motor: 1 × Continental O-470-11 de sis pistons, 213 cv (159 kw)

### Prestacions

* Velocitat màxima: 185 km/h
* Velocitat de creuer: 167 km/h
* Velocitat de pèrdua: 87 km/h
* Autonomia: 460 mn, 853 km
* Sostre de servei: 5.640 m
* Velocitat d'ascens: 5,8 m/s
* Distància d'enlairament des de 15 m: 170 m
* Distància d'aterratge des de 15 m: 180 m

## Referències

* Tecnologia Militar-"Guerra aèria sobre Vietnam"(vol.I), acknowledgements to Bernard C. Nalty, Jacob Neufeld and George M. Watson. USAAF Historiansː ISBN 84-7634-711-1
# Rinorea cordata

Rinorea cordata és una espècie d'arbre que pertany a la família de les Violaceae. va ser descrita per L.B.Smith i A.Fernández el 1954.
Creix en hàbitats de bosc humit de terres baixes (altitud ençà dels 1.000 m. És possiblement pol·linitzada per insectes i dispersada per gravetat.
És endèmica al nord-oest de Colòmbia, a la selva pluvial de la part nord de la vall del riu Magdalena. Se'n coneixen quatre subpoblacions, en una àrea geogràfica molt restringida. En els quatre casos, els hàbitats són pertorbats per activitats humanes. Va ser cataloga a la Llista Vermella de la UICN en la categoria en perill d'extinció. i en la The World List of Threatened Trees («Llista mundial dels arbres amenaçats») de les Nacions Unides.

## Referències

* ↑ Smith, L.B.; Fernández, A. «L.B.Smith i A.Fernández». Caldasia, 6, 28, 1954, pàg. 90, pl. 1.
* ↑ Hekking, W. H. A. «Violaceae Part I: Rinorea and Rinoreocarpus» (en anglès). Flora Neotropica. The New York Botanical Garden [Nova York], 46, 1988, pàg. 1–207. ISSN: 0071-5794.
* ↑ Lopez-Gallego, C.; Morales, M.P. «Rinorea cordata» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2020. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2020-3.RLTS.T35977A181638156.es.
* ↑ Oldfield, Sara; Lusty, Charlotte; MacKinven, Amy. The World List of Threatened Trees (en anglès), 1998, p. 479. ISBN 1-899628-10-X [Consulta: 21 desembre 2022].
# Mustafa Denizli

Mustafa Denizli (10 de novembre de 1949) és un exfutbolista turc de la dècada de 1970 i entrenador.
Fou 10 cops internacional amb la selecció turca. Pel que fa a clubs, defensà els colors de l'Altay d'Esmirna, on jugà una quinzena de temporades, i del Galatasaray SK.
Com a entrenador, la seva trajectòria ha estat llarga, dirigint clubs com Fenerbahçe, Galatasaray SK, Beşiktaş JK, Alemannia Aachen, Pas, Persepolis, Khazar Lankaran i Kasımpaşa.

## Palmarès

Jugador

### Altay

* Copa turca de futbol: 1966-67, 1979-80
Entrenador

### Galatasaray

* Süper Lig: 1987-88
* Copa turca de futbol: 1990-91
* Supercopa turca de futbol: 1988, 1991

### Fenerbahçe

* Süper Lig: 2000-01

### Beşiktaş

* Süper Lig: 2008-09
* Copa turca de futbol: 2008-09

### Çaykur Rizespor

* TFF First League: 2012-13

## Referències

* ↑ «Perfil». National Football Teams. [Consulta: 1r setembre 2011].
* ↑ «İstatistikler». mackolik.com, 01-09-2011. Arxivat de l'original el 22 de febrer 2014. [Consulta: 1r setembre 2011].
* ↑ «Mustafa Denizli signed with Galatasaray» (en turc). www.galatasaray.org. [Consulta: 26 novembre 2015].
* ↑ «Mustafa Denizli Resigns As Besiktas Coach». Goal.com, 02-06-2010. [Consulta: 16 juliol 2012].
* ↑ «Denizli Accepts Persepolis Offer». Persian Football, 23-12-2011. Arxivat de l'original el 13 juny 2012. [Consulta: 16 juliol 2012].
* ↑ «Mustafa Denizli signed a 1.5 year contract with XL» (en azerbaijani). www.azerisport.com/. [Consulta: 25 novembre 2013].
* ↑ Mustafa Denizli Kasımpaşamızda, kasimpasaspor.org.tr, 2 octubre 2018
* ↑ «Mustafa Denizli Managerial Statistic». mackolik.com. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 10 setembre 2010].
# Meri von KleinSmid

Meri von KleinSmid (1974) és una música americana, artista i compositora.
Meri von KleinSmid va néixer a Los Angeles, Califòrnia, i de petita va estudiar música coral, piano, violí i flauta. Va ser educada a la Universitat de Washington i Columbia College Chicagoi, on va estudiar història de música i etnomusicología. Va viure durant una estona aCambridge, Anglaterra, però més tard es va anar al àrea Seattle/Vancouver àrea. Ha estat una membre del col·lectiu experimental musical col·lectiu SoniCabal i la Societat de Música Xnesa d'Amèrica del Nord, entre altres organitzacions. El CD 60X60, incloent la seva feina, va guanyar un premi al Just Senzill Folks Premis de Música en Nashville, Tennessee.

## Obres

Obres destacades inclouen:
* Monorail
* What Happens to the Deep-Sea Divers
* I Dreamt the PNE
* Are You Waiting for a Bus?
* Late-Night Café
* Waiting for the 99 B-Line
* Ethereal Tether
* The Observation of Curio No. 19
La seva feina ha estat emesa en CD, incloent:
* CHI-TAPE [American Archive Recordings, AAR005] (U.S.A.)
* Women Take Back the Noise three disc compilation [Ubuibi] (U.S.A.)
* ELEKTRAMUSIC Electroacoustic Music Volume 01 [Elektramusic, ELEK01] (France)
* DISContact! III [CEC-PeP, PEP 007] (Canada)
* Ex Vivo [Mimeomeme-Mimeograph] (U.S.A.)
* 60x60, 2004-2005 2-disc compilation [Vox Novus] (U.S.A.)

## Referències

* ↑ clouvel, paul; bassal, dominique; auteurs, divers. .
* ↑ «Meri von KleinSmid». Arxivat de l'original el 29 de desembre 2010. [Consulta: 23 desembre 2010].
# Marules

* Per a altres significats, vegeu «Marules (catepà d'Itàlia)».
Marules fou un militar romà d'Orient que, amb el títol de gran arcont, comandà les tropes romanes d'Orient formant brigada amb la Companyia Catalana d'Orient de Roger de Flor durant la campanya militar contra els turcs d'Anatòlia.

## Bibliografia

* (castellà) Mark C. Bartusis: The Late Byzantine Army
* (grec) i (llatí) Jordi Paquimeres: De Michaele et Andronico Palæologis libri tredecim
# Caracarà capgroc

El caracarà capgroc (Milvago chimachima) és una espècie d'ocell de la família dels falcònids (Falconidae) que habita sabanes, garrigues i terres de conreu, sovint a prop de l'aigua a Costa Rica i Panamà, i des de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Guaiana cap al sud, a l'ample del Brasil i est del Perú fins a Bolívia, el Paraguai, Uruguai i nord de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «caracarà capgroc». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 353. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Seriemas, falcons». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ BirdLife International. «Yellow-headed Caracara. Milvago chimachima» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2019. [Consulta: 29 agost 2022].