OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Flora Burn

Flora Burn (Anglaterra) fou una corsària durant l'Edat d'or de la pirateria. Començà la seva carrera en 1741 i operà principalment en la Costa Est d'Amèrica del Nord durant una dècada.
La informació que es té sobre ella és molt escassa, si bé se sap que formava part de tripulació de 35 persones de la nau corsària Revenge, amb qui compartia els mateixos drets en el repartiment del botí (una part i tres quarts).

## Referències

* ↑ Arxivat 2012-07-10 at Archive.is. Flora Burn was..., aboutfacts.net 2004
* ↑ Rowan, Terry. Pirates, Buccaneers & other Scallywags & Swashbucklers A Complete Film Guide. Lulu.com, 2014. ISBN 9781312146006 [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ Lampe, Christine. The Book of Pirates. Estats Units: Gibbs Smith, 2010. ISBN 9781423606703 [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ Duncombe, Laura Sook. Pirate Women: The Princesses, Prostitutes, and Privateers Who Ruled the Seven Seas. Estats Units: Chicago Review Press Incorporated, 2017. ISBN 9781613736043 [Consulta: 6 juny 2020].

## Vegeu també

* Dones pirates
# Callistemon salignus

Callistemon salignus és una espècie de planta de la família de les Mirtàcies que es distribueix per Nova Gal·les del Sud i Queensland. És un arbre que es troba a gran varietat de sòls a llocs humits i secs, exposats a ambients costaners. És una espècie que té un ús com a planta ornamental i com a refugi d'animals.

## Referències

* 1 2 «Callistemon salignus». PlantNET - New South Wales Flora Online. Royal Botanic Gardens & Domain Trust, Sydney Australia. [Consulta: 4 abril 2009].
* ↑ «Callistemon salignus» a EOL. Data consulta: 28 de març de 2014.
# Jules Dupré

Jules Dupré (Nantes, 1812 - Nantes, 1889) va ser un pintor francès.

## Biografia

Era un dels principals membres de l'escola de Barbizon de pintors paisatgistes. Era el fill d'un fabricant de porcellana, i va començar la seva carrera amb els treballs del seu pare, decorant la porcellana d'on ell va anar a la fàbrica de porcellana del seu oncle a Sèvres.
Després d'estudiar sota les ordres Dibold, un pintor de rellotges, va haver de passar per un període curt sense pintar, fins que atragués l'atenció d'un patró ric, que va venir al seu estudi i va comprar tots els estudis sobre les parets al preu exigit per l'artista de 20 francs cadascun.
Dupré va exhibir per primera vegada al saló de 1831, i tres anys més tard se li va concedir una medalla de la segona-classe. El mateix any va anar a Anglaterra. Allà va aprendre com expressar el moviment de la natura. Els districte de Southampton i de Plymouth, amb les seves amples extensions d'aigua, cel i terra, li van donar bones oportunitats per a estudiar el moviment de les tempestes i els núvols i del moviment de les fulles conduïdes pel vent. Va rebre la Legió d'Honor el 1848.

## Obra

El color de Dupré és sonor i ressonant; els temes per als quals va demostrar preferència marcada són efectes dramàtics de la posta del sol, cels i mars tempestuosos. Més tard va canviar el seu estil va arribar a una major simplicitat en les seves harmonies del color. Entre els seus principals treballs estan el matí i la tarda al Louvre.
# Lieja-Bastogne-Lieja 1913

La Lieja-Bastogne-Lieja 1913 fou la 8a edició de la clàssica ciclista Lieja-Bastogne-Lieja. Es va disputar el 6 de juliol de 1913 i fou guanyada pel belga Maurice Moritz, que s'imposà a l'esprint als també belgues Alphonse Fonson i Hubert Noel. Aquesta edició va estar oberta a ciclistes independents.

## Resultats

| | Ciclista | Temps |
| 1 | Maurice Moritz (BEL) | 7h 23' 00" |
| 2 | Alphonse Fonson (BEL) | m. t. |
| 3. | Hubert Noel (BEL) | m. t. |
| 4 | Omer Collignon (BEL) | m. t. |
| 5 | René Vermandel (BEL) | m. t. |
| 6 | Gilles Laubenthal (BEL) | m. t. |
| 7 | Herman Braine (BEL) | m. t. |
| 8 | Lucien Buysse (BEL) | m. t. |
| 9 | Jules Halleux (BEL) | m. t. |
| 10 | Camille Rossart (BEL) | m. t. |

## Referències

* ↑ «Liège-Bastogne-Liège». memoire-du-cyclisme.eu. [Consulta: 29 gener 2014].
* ↑ «Liège - Bastogne - Liège». sitiodeciclismo.net. [Consulta: 29 gener 2014].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (francès)(anglès)
# Herman Jadlowker

Herman Jadlowker (Riga, 17 de juliol de 1877 - Tel-Aviv, 13 de maig de 1953) va ser un important tenor d'origen letó de nacionalitat russa (posteriorment israeliana) que va gaudir d'una important carrera internacional durant el primer quart del segle xx.
Els seus virtuosos enregistraments d'àries dIdomeneo i Il barbiere di Siviglia, entre d'altres, es consideren fins avui clàssics del gramòfon.

## Carrera i enregistraments

Per tal d'escapar d'una carrera comercial en la qual el seu pare va intentar forçar-lo, Jadlowker va fugir de casa com un noi de 15 anys. Va viatjar a Viena, on va estudiar cant clàssic amb Josef Gänsbacher. El 1899 (algunes fonts diuen que el 1897), va fer el seu debut operístic a Colònia al Das Nachtlager von Granada de Kreutzer. Després va aconseguir compromisos a Stettin i després a Karlsruhe. Aquí l'emperador alemany Guillem II de Prússia (el Kaiser Wilhelm II) el va sentir i va quedar tan impressionat que va oferir al tenor un contracte de cinc anys a la Royal Opera de Berlín. A banda de Berlín, Jadlowker va cantar també a Stuttgart, Hamburg, Amsterdam, Viena, Lemberg, Praga, Budapest i Boston durant el transcurs de la seva carrera.
El 1910 i el 1912, Jadlowker va aparèixer al New York Metropolitan Opera House, on va demostrar ser un dels artistes més versàtils de la companyia, tot i que les seves interpretacions van quedar eclipsades per les del gran Enrico Caruso.
Va tornar a Europa abans de l'esclat de la Primera Guerra Mundial i va continuar la seva carrera operística en diverses ciutats alemanyes. Durant la dècada de 1920, Jadlowker va cantar cada cop més a la plataforma del concert i, el 1929, va ser escollit per ser cantor en cap a la sinagoga de Riga. Posteriorment, Jadlowker es va convertir en professor de cant al Conservatori de Riga abans d'emigrar a Palestina amb la seva dona el 1938. Va ensenyar a Jerusalem i Tel-Aviv, morint a aquesta última ciutat als 75 anys.
Jadlowker posseïa una veu tenor de tons foscos, lírica i dramàtica, d'una flexibilitat extraordinària. La seva àgil tècnica vocal li va permetre cantar carreres, trills i altres adorns de coloratura amb una facilitat i precisió sorprenents (tot i que el timbre bàsic de la seva veu no era dolç ni seductor). Va realitzar un gran nombre de discos a Europa i Amèrica durant un període de 20 anys, començant el 1907. La majoria d'aquests enregistraments, que inclouen àries de compositors tan diversos com Mozart, Auber, Verdi, Rossini i Wagner, es poden escoltar en CD reedicions, principalment a les etiquetes "Marston i Preiser".

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que ja és de domini públic: Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M., eds. (1905). Nova Enciclopèdia Internacional (1a edició). Nova York: Dodd, Mead.

## Enllaços externs

* https://historyofthetenor.com/herman-jadlowker/
* https://vosizneias.com/52845/2010/04/09/netherlands-amsterdam-chief-rabbi-passes-away-at-101/ Arxivat 2019-01-28 a Wayback Machine.
* http://www.robertstarer.com/Continuo.htm Arxivat 2020-12-21 a Wayback Machine.
# Philip James

Philip James també conegut com a Frederick Wright (Jersey City, 17 de maig de 1890 – Southampton, N.Y., 1 de novembre de 1975) fou un organista, compositor i director d'orquestra estatunidenc.
Entre els seus mestres particulars al seu país, James tingué Elliott Schenck, Rosario Scalero, Homer Norris i Rubin Goldmark. El 1909 se'n va anar a França per estudiar amb Joseph Bonnet i Alexandre Bridge. James va començar les seves activitats com a director després de servir en l'exèrcit dels Estats Units durant la Primera Guerra Mundial. Va dirigir diversos orquestra abans de fundar el 1922 l'Orquestra Simfònica de New Jersey, que va dirigir durant anys sencers.
De 1929 a 1936 va ser també director convidat de la Little Orchestra Bamberger. També va ser director convidat amb la majoria de les principals orquestres d'Amèrica. El 1923, va ser nomenat professor de la Universitat de Nova York, convertint-se en president del departament de la música el 1934: es va retirar el 1955. També en la Universitat de Colúmbia (1931-1938).
Tingué gran èxit la música orquestral de James, els elements existents més primerenques són una suite per a orquestra (1924) i Overture a Olden Estil en Noëls francesa, composta el 1926. En el mateix any va escriure una simfonia de cambra i la primera dels seus tres Bret Harte obertures: la data a partir de 1933 i 1935. Després amb els anys va escriure, 2 simfonies i peces per a orquestra; banda de música: treballs per a piano i orgue; quartets de corda; quintets de vent; música de cambra i diverses cantates com la (General William Booth Enters into Heaven, amb cors d'home, trompeta, trombó, percussió i dos pianos, 1932). Música litúrgica vocal, diverses cançons.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa volum núm.. 28, segona part, pàg. 2439 ISBN 84-239-4582-0

## Enllaços externs

* http://hdl.handle.net/1903.1/4927
* http://www.sunysb.edu/libspecial/collections/manuscripts/james.shtml
# Georfans

Georfans és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 61 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Georfans era de 61 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 37 habitatges, 26 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 7 estaven desocupats. 36 eren cases i 1 era un apartament. Dels 26 habitatges principals, 25 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 6 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 20 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Georfans el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 12 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 44 persones, 26 eren actives i 18 eren inactives. De les 26 persones actives 21 estaven ocupades (14 homes i 7 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 18 persones inactives 10 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Georfans hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Georfans a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Georfans a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bernuy-Zapardiel

Bernuy-Zapardiel és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 305 | 260 | 218 | 192 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Flora Cadena Senallé

* «La Flora» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Flora (desambiguació)».
Flora Cadena Senallé (Rialp, 1917 - Barcelona, 20 de març de 2011) fou una empresària catalana. Entre altres iniciatives, va impulsar l’estació d’esquí de Llessui a Sort el 1967, el primer complex hoteler del Pallars amb el nom Condes del Pallars, i la societat Aigües del Pallars. A Rialp era coneguda com La Flora.
Flora Cadena Senallé fou filla de Casa El Pere de Rialp. Va enviudar jove del seu primer matrimoni del qual va tenir dues filles, Anna i Assumpció. En segones núpcies es casà amb un militar-metge amb qui tingué una altra filla.
Dona feta a ella mateixa, en ple franquisme, tenia una peculiar manera d'entendre les relacions de poder, ja que fins i tot va ser capaç de convocar a la vila de Rialp el considerat jove ministre franquista Manuel Fraga Iribarne per inaugurar l'Hotel Condes del Pallars.
La seva activitat empresarial a la comarca va ser molt destacada en uns anys en què era molt difícil trobar una dona emprenedora que triomfés en els negocis. Durant els anys 60 del segle xx, va participar en projectes emblemàtics com les pistes d'esquí de Llessui i l'Hotel Condes del Pallars de Rialp.
Més tard, als anys 80, va fundar a Rialp l'empresa embotelladora d'aigua mineral Aigües del Pallars, aprofitant una font d'aigües mineromedicinals situada en terrenys de la seva família, l'anomenada Font de la Flora. L'empresa va embotellar aigües durant uns 15 anys fins que va fer fallida als anys 90.
En la part final de la seva vida es va interessar pels negocis immobiliaris a la comarca del Pallars Sobirà, on va ser promotora d'algunes urbanitzacions com ara Borda de Paisan a Sort. Va mantenir-se molt activa en l’àmbit empresarial fins al darrer moment. Rep la medalla Macià l'any 1997. Aquest mateix any s'interessa per la compra de L'Hotel Vallés, un Hotel abandonat a l'Ametlla del Vallès, que finalment no compra.
Llorenç Sànchez i Vilanova, escriptor de La Pobla de Segur, escriu la seva biografia en el llibre "Flora Cadena, una voluntat al servei del Pallars. L'Ajuntament de Rialp li va dedicar a la dècada del 1990, quan l'alcalde és Josep Meseguer i Utgé, l'avinguda principal de la vila (travessia de la C-13), que passa de ser Carrer Carretera a anomenar-se Avinguda Flora Cadena.

## Referències

* ↑ Corra, Lluis Pujol i. Flora Cadena: una voluntat al servei del Pallars (en castellà), 1989. ISBN 978-84-404-5784-4.
* ↑ «Flora Cadena Senallé». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «El Pallars Sobirà plora Flora Cadena». Segre, 22-03-2011, pàg. 43.
# Callistemon pallidus

Callistemon pallidus és una espècie de planta de la família de les Mirtàcies que es distribueix per Nova Gal·les del Sud, Queensland i Victòria. És un arbust perenne que es troba sobre sòls tous i profunds, ben drenats, a llocs rocosos, especialment a muntanyes. És una espècie que s'usa com a cultivar.

## Referències

* ↑ «Callistemon pallidus» a EOL. Data consulta: 26 de març de 2014.
# Kazimierz Żórawski

Kazimierz Żórawski (22 de juny de 1866 - 23 de gener de 1953) va ser un matemàtic polonès. El seu treball li va valer un lloc d'honor entre els matemàtics del seu país, juntament amb altres polonesos rellevants com Wojciech Brudzewski, Jan Brożek (Broscius), Nicolau Copèrnic, Samuel Dickstein, Stefan Bergman, Marian Rejewski, Stanislaw Zaremba i Witold Hurewicz.
Els principals interessos de Zorawski eren invariants de les formes diferencials, invariants integrant del grup de Lie, geometria diferencial i mecànica de fluids. El seu treball en aquestes disciplines van ser importants en altres camps de les matemàtiques i la ciència, com ara les equacions diferencials, la geometria i la física, especialment en astrofísica i cosmologia.
Va estar enamorat de Marie Curie, però davant l'oposició familiar van trencar relacions i més endavant Marie es casaria amb Pierre Curie.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Kazimierz Żórawski» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Suszczyński, Stanisław. «KAZIMIERZ ŻORAWSKI». Instytut Matematyczny, Polskiej Akademii Nauk. [Consulta: 14 abril 2019]. (polonès)
# Lieja-Bastogne-Lieja 1924

La Lieja-Bastogne-Lieja 1924 fou la 14a edició de la clàssica ciclista Lieja-Bastogne-Lieja. Es va disputar el 10 d'agost de 1924 sobre un recorregut de 245 km i fou guanyada pel belga René Vermandel, que s'imposà a l'esprint en un grup de deu ciclistes que arribà a meta junts, i que d'aquesta manera aconseguia la seva segona victòria consecutiva en aquesta clàssica. Els també belgues Adelin Benoit i Jules Matton acabaren segon i tercer respectivament.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | René Vermandel (BEL) | Alcyon | 8h 14' 00" |
| 2 | Adelin Benoit (BEL) | M. Buysse | m. t. |
| 3 | Jules Matton (BEL) | Thomann | m. t. |
| 4 | Albert Bolly (BEL) | | m. t. |
| 5 | Denis Verschueren (BEL) | Wonder | m. t. |
| 6 | Maurice Dewaele (BEL) | Wonder | m. t. |
| 7 | Félix Sellier (BEL) | Alcyon | m. t. |
| 8 | Léon Devos (BEL) | Delage | m. t. |
| 9 | Émile Masson (BEL) | Alcyon | m. t. |
| 10 | Léon Luites (BEL) | | m. t. |

## Referències

* ↑ «Liège-Bastogne-Liège». cyclebase.nl. [Consulta: 20 abril 2015].
* ↑ «Liège - Bastogne - Liège». sitiodeciclismo.net. [Consulta: 20 abril 2015].
* ↑ «Liège-Bastogne-Liège». museociclismo.it. [Consulta: 20 abril 2015].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (francès)(anglès)
# Herman I de Suàbia

Herman I († 10 desembre de 949) fou el primer duc de Suàbia de la branca dels conradians el 926. Era el fill de Gebhard de Lotaríngia i cosí del rei Conrad I d'Alemanya.
Quan el duc Burcard II de Suàbia va morir a Novara, estava fent campanya a Itàlia. El rei Enric I d'Alemanya va donar el ducat a Herman. El rei va fer clarament comprendre en el moment d'una de les seves investidures a la Dieta Imperial de Worms que malgrat una descendència noble, Herman tenia el dret d'administrar el ducat. Herman es va casar amb Regelinda, la vídua de Burcard II de Suàbia.
Durant el seu regnat Herman va haver de fer front a una rebel·lió dels seus propis vassalls però fou forçat moltes vegades a fer concessions a Suïssa. Sankt Gallen va parar de protegir el rei i el duc va perdre la utilització de les seves terres i impostos. Gràcies al control de les carreteres alpines del Regne de Provença i d'Itàlia, Herman va servir escrupolosament els interessos dels otonians en aquests regnes. A Worms el 950, després de la mort d'Herman, Otó I va designar el seu fill, Liudolf de Suàbia que es va casar el 947 o 948 amb la filla d'Hermann, Ida († 17 maig de 986).
Els altres títols d'Herman eren: a partir de 939 comte al Lahngau, a partir de 948 comte a l'Auelgau i a partir de 947 abat d'Echternach. Va fundar l'església de Saint-Florin a Coblence i va ser enterrat a l'Illa de Reichenau.
| $_{909}$ | $_{909}$ | $_{911}$ | $_{911}$ | $_{915}$ | $_{915}$ | $_{917}$ | $_{917}$ | $_{926}$ | $_{926}$ | $_{950}$ | $_{950}$ | $_{954}$ | $_{954}$ | $_{973}$ | $_{973}$ | $_{982}$ | $_{982}$ | $_{997}$ | $_{997}$ |
| | Burcard I | Burcard I | — | — | Erchanger | Erchanger | Burcard II | Burcard II | Herman I | Herman I | Ludolf | Ludolf | Burcard III | Burcard III | Otó I | Otó I | Conrad I | Conrad I | |
| $_{997}$ | $_{997}$ | $_{1003}$ | $_{1003}$ | $_{1012}$ | $_{1012}$ | $_{1015}$ | $_{1015}$ | $_{1030}$ | $_{1030}$ | $_{1038}$ | $_{1038}$ | $_{1045}$ | $_{1045}$ | $_{1048}$ | $_{1048}$ | $_{1057}$ | $_{1057}$ | $_{1079}$ | $_{1079}$ |
| | Herman II | Herman II | Herman III | Herman III | Ernest I | Ernest I | Ernest II | Ernest II | Herman IV | Herman IV | Enric III | Enric III | Otó II | Otó II | Otó III | Otó III | Rodolf | Rodolf | |
| $_{1079}$ | $_{1079}$ | $_{1105}$ | $_{1105}$ | $_{1147}$ | $_{1147}$ | $_{1152}$ | $_{1152}$ | $_{1167}$ | $_{1167}$ | $_{1170}$ | $_{1170}$ |
| | Frederic I | Frederic I | Frederic II | Frederic II | Frederic III | Frederic III | Frederic IV | Frederic IV | Frederic V | Frederic V | |
| $_{1170}$ | $_{1170}$ | $_{1191}$ | $_{1191}$ | $_{1196}$ | $_{1196}$ | $_{1208}$ | $_{1208}$ | $_{1212}$ | $_{1212}$ | $_{1216}$ | $_{1216}$ | $_{1235}$ | $_{1235}$ | $_{1254}$ | $_{1254}$ | $_{1268}$ | $_{1268}$ |
| | Frederic VI | Frederic VI | Conrad II | Conrad II | Felip I | Felip I | Otó IV | Otó IV | Frederic VII | Frederic VII | Enric II | Enric II | Conrad IV | Conrad IV | Conrad V | Conrad V | |
| #90cfcf Bucàrdides (blau fosc) — | #afffff Otonians (blau clar) — | #90ee90 Conradians (verd clar) — | #bfcf90 Babenberg (verd fosc) — | #ffff90 Hohenstaufen (groc) |
# Amèlia Comba Comba

Amèlia Comba Comba (València, 13 de juliol de 1907 - 26 d'octubre de 1999) és una professora i poetessa valenciana.
La seua família provenia de Sogorb i d'Algar de Palància, localitat de la qual fou cronista. Estudià al Liceu Francés de València i va obtindre el títol de professora. Va ser escriptora, rebé diversos premis i legà el seu fons a la Biblioteca Valenciana. Fou corresponent del Centre de Cultura Valenciana, i col·laboradora de la premsa americana.

## Referències

* ↑ Mesa, Lluís. «Amèlia Comba i Comba». Periódico de Aquí, 27-09-2013. [Consulta: 7 març 2020].
* ↑ Martí Coronado, José. «En record d'Amèlia Comba Comba, Cronista Oficial d'Algar de Palància|». Associació de Cronistes Oficials del Regne de València. [Consulta: 31 maig 2022].
* 1 2 3 Cataluña Albert, José. «Un merecido recuerdo y una buena noticia». Real Asociación Española de Cronistas Oficiales. [Consulta: 7 març 2020].
* ↑ Catàleg dels Cronistes Oficials del Regne de València, 1962, pàg. 35.

## Enllaços externs

* Amèlia Comba a la Biblioteca Valenciana