OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ophioscion imiceps

Ophioscion imiceps és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 25 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja invertebrats bentònics.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic oriental: des de Guatemala fins al nord de l'Equador.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1863. Descriptive enumeration of a collection of fishes from the western coast of Central America, presented to the Smithsonian Institution by Captain John M. Dow. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 162-174.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Gilbert, C. H., 1882. Descriptions of nineteen new species of fishes from the Bay of Panama. Bulletin of the U. S. Fish Commission v. 1 (1881): 306-335.
* ↑ «Ophioscion imiceps». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.
* ↑ Chao, L.N., 1995.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.
* ↑ Jiménez Prado, P. i P. Béarez, 2004. Peces Marinos del Ecuador continental. Vol. 2: Guía de Especies. SIMBIOE/NAZCA/IFEA.
* ↑ Sánchez, A.C., 1997. Listado taxonómico de las especies marinas identificadas en los océanos Pacífico y Atlántico (Caribe) de Nicaragua. Ministerio de Economía y Desarrollo. MEDE PESCA. Managua. 28 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Resolució 938 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 938 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 28 de juliol de 1994. Després de recordar la resolucions anteriors sobre Israel i el Líban, incloses les 501 (1982), 508 (1982), 509 (1982) i 520 (1982) i estudiant l'informe del Secretari General Boutros Boutros-Ghali sobre la Força Provisional de les Nacions Unides al Líban (UNIFIL) aprovada a la Resolució 426 (1978), el Consell va decidir prorrogar el mandat de La FPNUL per un període de sis mesos més fins al 31 de gener de 1995.
El Consell va tornar a refermar el mandat de la Força i va demanar al Secretari General Boutros Boutros-Ghali que informés sobre els progressos realitzats respecte de l'aplicació de les resolucions 425 (1978) i 426 (1978).
La resolució 938 va ser aprovada per 14 vots contra cap; Ruanda estava absent de la reunió.

## Referències

* ↑ «S/RES/938 (1994) of 28 July 1994». United Nations, 28-07-1994. Arxivat de l'original el 27 d’agost 2020. [Consulta: 19 novembre 2017].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)
* Guerra del Líban de 1982
* Conflicte Israel-Líban
* Setge de Beirut

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Sempre per excel·lir

"Sempre per excel·lir" és la traducció al català de la frase en grec antic 'αἰὲν ἀριστεύειν' (aièn aristeúein) que sovint s'utilitza com a eslògan o lema motivacional a diferents institucions acadèmiques.

## Origen i etimologia

La frase es deriva del sisè llibre de la Ilíada d'Homer; s'utilitza en un discurs que Glauc fa a Diomedes. Durant una batalla entre grecs i troians, Diomedes queda impressionat per la valentia d’un misteriós jove i exigeix conèixer-ne la seva identitat. Glauc respon: "Hipòloc em va engendrar. Afirmo ser el seu fill i em va enviar a Troia amb instruccions estrictes: Sempre per excel·lir, per fer-ho millor que els altres i per donar glòria als vostres avantpassats que, de fet, eren molt grans... Aquesta és la meva ascendència; aquesta és la sang que estic orgullosa d'heretar".

## Ús com a lema motivacional

La frase s'ha utilitzat com a lema motivacional de diverses escoles i universitats, principalment al Regne Unit, com ara la Universitat de St Andrews, però també als Estats Units i al Canadà. En són alguns exemples la Caistor Grammar School, The Edinburgh Academy, Kelvinside Academy o Old Scona Academic High School, així com universitats com el Boston College. També és el lema de l’Estat Major General de la Defensa Nacional Hel·lènica. L’organització esportiva finlandesa ENCE Esports va utilitzar la frase com a part del seu logotip original abans que l’organització es tanqués el 2014. Quan ENCE es va rellançar el 2016, el logotip es va canviar i la frase es va deixar fora del logotip, però la frase encara es fa servir com a lema per ENCE.

## Referències

* ↑ Homer. La Iliada (en castellà). La Editorial, UPR, 1994. ISBN 978-0-8477-0708-9.
* ↑ «Coat of Arms». University of St Andrews. Arxivat de l'original el 2011-06-05. [Consulta: 17 abril 2012].
* ↑ «Edin Acad». Arxivat de l'original el 1 January 2013. [Consulta: 30 gener 2013].
* ↑ «Kelvinside». Arxivat de l'original el 5 de febrer 2013. [Consulta: 30 gener 2013].
* ↑ «Old scona». [Consulta: 30 gener 2013].
* ↑ «Boston College». Arxivat de l'original el 21 de maig 2016. [Consulta: 30 gener 2013].
* ↑ «ENCE Esports». Arxivat de l'original el 2020-05-20. [Consulta: 19 maig 2021].
# Danville (Nou Hampshire)

Danville és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2007 tenia 4.337 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Danville tenia 4.023 habitants, 1.428 habitatges, i 1.122 famílies. La densitat de població era de 132,6 habitants per km².
Dels 1.428 habitatges en un 42,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,3% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 21,4% no eren unitats familiars. En el 16,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 37% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 7,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.287$ i la renda mediana per família de 63.239$. Els homes tenien una renda mediana de 45.122$ mentre que les dones 29.351$. La renda per capita de la població era de 22.152$. Entorn del 3,2% de les famílies i el 4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Danville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Danville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Torres de la Madella

Les Torres de la Madella és el nom d'una petita urbanització de cinc vil·les del terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental, dins del territori de Riells del Fai.
Aquesta petita urbanització està construïda al nord-oest del terme, a la Vall de Sant Miquel, just al nord de la masia de la Madella, en el Camí de Sant Miquel del Fai des de Riells del Fai, a l'esquerra del Tenes i a la dreta del Torrent del Gat.
És a migdia de la Central del Fai, al sud-oest de les Costes de Sant Miquel i de les Fontetes i a llevant del paratge de la Verdera.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim de nova creació, basat en la propera masia de la Madella, en terres de la qual es va construir.

## Enllaços externs

* Les Torres de la Madella en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# San Biagio Saracinisco

San Biagio Saracinisco és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 120 km a l'est de Roma i a uns 50 km a l'est de Frosinone.
Sant Biagio Saraciniso limita amb els municipis de Castel San Vincenzo, Picinisco, Pizzone, Rocchetta a Volturno, Sant'Elia Fiumerapido i Vallerotonda.
A 1 de gener de 2019 tenia 319 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Elisabet de Lorena

Elisabet de Lorena (Nancy, Ducat de Lorena, 20 de febrer de 1574 - Ranshofen, Electorat de Baviera, 6 de gener de 1635) fou una princesa de Baviera. Era filla del duc Carles III de Lorena i Clàudia de França i neta per línia paterna de Francesc I de Lorena i Cristina de Dinamarca, i per línia materna del rei Enric II de França i Caterina de Mèdici. Es casà el 5 de febrer de 1599 a la ciutat de Nancy, capital de la Lorena, amb l'elector Maximilià I de Baviera, el seu cosí. D'aquesta unió, però, no tingueren fills. Morí el 1636 a la ciutat de Ranshofen, sent enterrada a la ciutat de Múnic.
# Jan Berchmans

Jan Berchmans (Diest, Flandes, 12 de març de 1599 - Roma, Estats Pontificis, 13 d'agost de 1621) va ser un religiós jesuïta flamenc. Va ser canonitzat el 1888 per Lleó XIII, essent venerat com a Sant Joan Berchmans, patró dels estudiants amb els sants Lluís Gonzaga i Estanislau Kostka.

## Biografia

Primer dels cinc fills d'un sabater, va ser confiat a unes ties i després a un sacerdot a causa d'una greu malaltia de la seva mare. El seu pare, en quedar-se vidu, va fer-se sacerdot. Jan va treballar com a criat d'un canonge de la catedral de Malines i així pogué estudiar al col·legi jesuïta de la ciutat. En acabar els estudis, va fer-se sacerdot, fent-se novici jesuïta el 24 de setembre de 1618. L'any següent marxà a Roma a estudiar al Collegio Romano (l'actual Pontifícia Universitat Gregoriana). Malalt, va morir només dos anys després, el 13 d'agost de 1621.
Va ser sebollit a l'església de Sant'Ignazio di Loyola a Campo Marzio, a Roma, a la capella de la SS. Annunziata. El seu cor va ser traslladat després a l'església jesuïta de Saint-Michel de Lovaina.
* Estampa devocional
* Tomba a S. Ignazio (Roma)
* Sint-Michiel (Lovaina), on hi ha la relíquia del cor del sant

## Veneració

El procés de beatificació va iniciar-se aviat, però va ser interromput i només va ser reprès el 1814. Llavors Pius VII havia restaurat la Companyia de Jesús i la canonització d'un jesuïta sense mèrits extraordinaris era una mena de reconeixement oficial de la "santedat" de l'orde. Va ser beatificat per Pius IX el 9 de maig de 1865 i canonitzat per Lleó XIII el 15 de gener de 1888. La seva festivitat era el 26 de novembre i, des del 1969, és el 13 d'agost.

## Enllaços externs

* St. John Berchmans, en Catholic Encyclopedia
# Rineloricaria tropeira

Rineloricaria tropeira és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Uruguai al Brasil.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1862-1863. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Vol. II. Siluroïdes, Chacoïdes et Hétérobranchoïdes. Amsterdam. Atlas Ichthyol. v. 2. 1-112.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Casa del Marquès del Masnou

Casa del Marquès del Masnou és una obra del municipi del Masnou protegida com a bé cultural d'interès local. Va pertànyer a Romà Fabra i Puig, que rebé el títol de marquès del Masnou l'any 1922.

## Descripció

Edifici civil. Format per una planta baixa i dos pisos, flanquejat a la seva façana per dos torres de planta octogonal coronades amb unes elevades teulades de pissarra, que limiten l'escalinata d'accés. Tots els elements compositius del conjunt arquitectònic, són propis del neoclàssic francès: ordres clàssics, balustrades, teulades de pissarra... L'edifici s'envolta d'un gran jardí amb llacs i glorietes.

### Glorieta

Situada al jardí, tancada amb enreixats de ferro. És de planta octogonal i s'aixeca sobre un conjunt de pedres irregulars col·locades de manera que sembli una estructura natural. El sostre, acabat en punta, només conserva l'estructura portant. S'hi accedeix per una escaleta amb baranes de ferro. Els motius decoratius i reganyols són sinuosos de manera que recorden l'estil modernista.
Hi ha una altra glorieta de planta rectangular, de la que només queda l'estructura portant de ferro i part de la fusta que la recobria. A la part central hi ha una coronació de ferro amb reganyols en la que s'inscriu la data de 1905.

## Història

Obra de l'arquitecte Salvador Vinyals i Sabaté, que començà a aixecar-lo l'any 1902 per encàrrec de Romà Fabra i Puig, primer marquès del Masnou. Abans, la finca es deia Can Valencià i pertanyia al municipi d'Alella, fins al 1845 aproximadament, quan el barri d'Alella de Mar es va annexionar al Masnou.
Durant la Guerra Civil va ser confiscada a Camil Fabra i de Monteys i s'hi va establir la seu del Laboratori Confederal d'Experimentacions. Durant la guerra va ser bombardejada.
A partir de l'any 1968, van començar les gestions per a la cessió gratuïta d'una part de la finca per construir-hi un institut d'ensenyament mitjà (actualment l'IES Mediterrània). Una immobiliària va comprar els terrenys de la finca i va cedir la casa al municipi en una escriptura a favor de l'Ajuntament amb data 21 de desembre de 1989.

## Referències

* ↑ Casa del Marquès del Masnou - El Masnou - Pobles de Catalunya
* 1 2 3 «Casa del Marquès del Masnou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
* 1 2 «Història de la Casa del Marquès a "casadelmarques.cat"». Arxivat de l'original el 2016-01-25. [Consulta: 10 desembre 2015].
* ↑ Finca Bell Resguard - El Masnou terra de mar
# Genèses

Genèses, subtitulada «Sciences socials et histoire», és una revista científica francesa internacional trimestral, d'història i ciències socials, fundada l'any 1990 per l'historiador Gérard Noiriel, el politòleg Michel Offerlé, l'economista Robert Salais, el sociòleg Christian Topalov i el jurista Olivier Beaud, amb el suport del Centre Nacional de la Recerca Científica i el Centre national du livre. Va ser editada al principi per la Calmann-Lévy i posteriorment per l'editorial Belin.
Segueix una línia editorial lineal on el concepte és que la «història és essencial per al coneixement i la comprensió dels fenòmens socials i polítics; a canvi, la història ha d'escriure's també utilitzant les eines forjades per les altres ciències socials». Edita recerques originals de diferents àrees geogràfiques i disciplines, sempre dins els dos grans àmbits de ciències socials i història.

## Referències

* 1 2 «Genèses, Sciences sociales et histoire dans le champ des études féminines» (en francès). OpenEdition/Revues.org.
* ↑ «Les carnets de Genèses» (en francès). Centre national de la recherche scientifique (CNRS), Centre de recherches historiques (CNRS-EHESS). Genèses.
* 1 2 «Genèses Sciences sociales et histoire» (en francès). Cairn.info.
* ↑ «Genèses» (en francès). Cairn.info.
# Torres del Bisbe

Torres del Bisbe és una entitat de població que pertany actualment al municipi de Graus. Va tenir ajuntament propi fins a l'any 1974.
El nom Torres dataria de l'època romana i referiria a una torre de vigilància a la carretera entre Astorga i Tarragona. Del segle VIII al segle xi, durant tres-cents anys hi ha hagut una presència arab important. Uns topònims indiquen l'existència d'una muralla avui desapareguda (Foramuro = fora de les muralles); les “portaleses” de Mariano, de Burrel i del Portal. És quasi segur que Ramir I d'Aragó va conquerir el poble el 1063. Amb el nom de Torres de l'Abat de Sant Victorià estava sota la jurisdicció de l'abadia de Sant Victorià d'Assan. El nom actual data del 1571, quan passà del bisbat de Lleida al Bisbat de Barbastre i el bisbe nou va instal·lar-hi la seva residència d'estiu. L'església romànica està dedicada a l'ascensió. Hi ha unes ermites interessants: la de Santa Anna, la de les Ventoses i la de Suferri. Al segle xix el poble va conèixer una certa industrialització amb set fàbriques d'aiguardent i una sederia. Durant la Guerra Civil Espanyola es trobava al camp republicà. Sota el franquisme i el desarrolisme va conèixer un èxode rural, principalment vers Catalunya. Més recentment, moltes cases antigues abandonades tornen a ser restaurades com a residència estiueig.
Torres del Bisbe està rodejat d'altres pobles petits: Jusseu i Aguinaliu al sud, Aler a l'est, Pueio de Marguillén a l'oest i el poble abandonat de Castarllenes al nord. El poble es troba sobre el barranc Sarron i a la dreta de la Ribera, i se situa al sud de la serra del castell de Llaguarres, que el separa de la vall de l'Isàvena. El pantà de Joaquim Costa atreu els estiuejants, aficionats d'esports aquàtics.
La seva llengua és de transició entre l'aragonès de Graus i el català de Benavarri, amb molts elements prop del català: no gaire, molto…, la pèrdua de la -r final de l'infinitiu, etc. Els seus habitants l'anomenen "xapurriau" i expliquen com s'ha anat perdent molt entre la gent jove des que es va perdre l'escola del poble i els nens i les nenes van anar a Graus a estudiar.

## Fill predilecte

* Andreu Burruel i Sopena, fotògraf

## Bibliografia

* Ramón Burrel i Balldellou, Relación histórica y monografía del lugar de Torres del Obisbo (castellà), (1889), actualització i edició a càrrec de José-Ramón Doz Badías i Francisco Salamero Reymundo, Torres del Bisbe, Associación de amigos, vecinos y residentes, 2004.

## Referències

* 1 2 «Torres del Bisbe». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Carlos Bravo Suárez, «Història», Web no oficial de Torres del Bisbe, s.d. [consulta el 28 de novembre de 2012],
* ↑ «Torres del Bisbe». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ S.N., «Torres del Obisbo (castellà)» Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., Web oficial de l'ajuntament de Graus, s.d.,
* ↑ «Torres del Bisbe». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Descripcion» Arxivat 2014-01-06 a Wayback Machine. al web no oficial del poble
* ↑ Rámon Burrel «Léxico Torrense», op.cit.
# Pinsà borroner bru

El pinsà borroner bru (Pyrrhula nipalensis) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que habita boscos de muntanya de l'Himàlaia, al nord del Pakistan, i de l'Índia, sud-est del Tibet, nord de Myanmar, sud de la Xina, Taiwan, nord del Vietnam i Malaca.

## Taxonomia

Alguns autors consideren que la població de la península malaia és en realitat una espècie diferent:
* Pyrrhula waterstradti Hartert, E, 1902 - pinsà borroner de Malàisia

## Referències

* ↑ pinsà borroner bru«Pinsà borroner bru». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ pinsà borroner de Malàisia«Pinsà borroner bru». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Elisabet de Leiningen-Dagsburg

Elisabet de Leiningen-Dagsburg (en alemany Elisabeth von Leiningen-Dagsburg) va néixer a Durkheim (Alemanya) el 6 de maig de 1586 i va morir Hartenburg el 25 d'octubre de 1623. Era una noble alemanya filla d'Enric XI (1540-1593) i d'Úrsula de Fleckenstein (1553-1595).

## Matrimoni i fills

El 19 de gener de 1620 es va casar a Hartenburg amb Joan Felip II de Leiningen-Dagsburg-Hartenburg (1588-1643), fill del comte de Leiningen-Dagsburg Enric XII (1562-1607) i de Maria Elisabet de Zweibrücken (1561-1629). El matrimoni va tenir tres fills:
* Frederic Enric (1621-1698), casat amb Sibil·la de Waldeck-Wildungen (1619-1678).
* Joan Felip III (1622-1666).
* Adolf Cristià (1623-1645)
Elisabet va morir poc després d'haver tingut el tercer fill.

## Enllaços externs

* awt.ancestrylibrary.com
# Onates

Onates és el nom dels següents personatges:
* Onates d'Egina, escultor i pintor grec
* Onates de Crotona, filòsof pitagòric grec
# Iolanda Cañellas i Subías

Iolanda Cañellas Subías (Molins de Rei, Baix Llobregat, 13 de març de 1963) és una jugadora de waterpolo catalana, ja retirada.
Formada com a nedadora i waterpolista al CN Molins de Rei, va guanyar amb aquest club la primera edició de Lliga espanyola de waterpolo femenina el 1988. També va ser internacional amb la selecció espanyola en dotze ocasions. Després de la seva retirada, va exercir com a entrenadora de natació en categories de formació.

## Palmarès

* 1 Lliga espanyola de waterpolo femenina: 1987-88

## Referències

* ↑ «Iolanda Cañellas i Subías». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ventura, Gaspar. «La historia de superación del waterpolo femenino» (en castellà). waterpolista.com, 25-10-2017. Arxivat de l'original el 2020-03-18. [Consulta: 18 març 2020].
# Casa del Marquès de Castellbell

«Casa del Marquès de Castellbell» té aquests significats:
* Casa del Marquès de Castellbell (Anglesola)
* Casa del Marquès de Castellbell (Barcelona)
# Curruca

Curruca és un gènere d'ocells de la família dels sílvids (Sylviidae). Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023) aquest gènere conté 25 espècies:
* tallarol esparverenc (Curruca nisoria).
* tallarol de Layard (Curruca layardi).
* tallarol de collar (Curruca boehmi).
* tallarol de cul castany (Curruca subcoerulea).
* tallarol xerraire (Curruca curruca).
** tallarol de Hume (Curruca curruca althaea).
** tallarol del desert (Curruca curruca minula).
* tallarol bru (Curruca lugens).
* tallarol del Iemen (Curruca buryi).
* tallarol d'Aràbia (Curruca leucomelaena).
* tallarol emmascarat occidental (Curruca hortensis).
* tallarol emmascarat oriental (Curruca crassirostris).
* tallareta del desert africana (Curruca deserti).
* tallareta del desert asiàtica (Curruca nana).
* tallareta de l'Atles (Curruca deserticola).
* tallarol de Ménétries (Curruca mystacea).
* tallarol de Rüppell (Curruca ruppeli).
* tallarol de Xipre (Curruca melanothorax).
* tallarol capnegre (Curruca melanocephala).
* tallarol de garriga occidental (Curruca iberiae).
* tallarol de Moltoni (Curruca subalpina).
* tallarol de garriga oriental (Curruca cantillans).
* tallareta comuna (Curruca communis).
* tallarol trencamates (Curruca conspicillata).
* tallareta sarda (Curruca sarda).
* tallareta cuallarga (Curruca undata).
* tallareta balear (Curruca balearica).

## Referències

* ↑ «Sylviid babblers, parrotbills, white-eyes». IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021. [Consulta: 4 novembre 2023].