OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Menat

* Per a altres significats, vegeu «Menat (Puèi Domat)».
Menat (en antic egipci mny.t) era un objecte cerimonial de l'antic Egipte que, en igual que el sistre, estava estretament relacionat amb la deessa Athor. El portaven a la mà les sacerdotesses d'Athor i era utilitzat a manera de sonall, de manera que pot considerar-se tan un objecte de culte com un instrument de percussió. També es duia al coll, com un penjoll. Estava format per una mena d'escut o disc, anomenat ègida (del grec, «escut»), unit a una peça rectangular o trapezoidal; la seva forma recorda la del forat de la clau en un pany. Quan es duia al pit, se subjectava amb una cinta o cadena de granadures, i un contrapès a l'extrem posterior, lligat sobre l'esquena de la persona que el portava. Es feien sovint de faiança, o d'altres materials diversos, com cuir i bronze. Solien portar inscripcions o representacions de deïtats associades amb Athor, com Sekhmet.
La menat sovint s'usava també com a amulet de protecció, fins i tot pels toros Apis, els fills d'Athor. Es creia que proporcionava bona sort i fortuna, i que el soroll que feia en ser sacsejat protegia contra els mals esperits. La iconografia suggereix que, per fer-lo sonar, se subjectaria per la part que te forma de forat de clau i es farien sacsejar les cadenes de granadures, de manera que, en xocar les unes amb les altres farien un so característic.
També va ser usat per a donar protecció a l'altra vida i s'ha trobat a les tombes. Es donava com a regal en l'època Ramésida (dinasties dinovena i vintena, que són els últims dos terços de l'Imperi Nou d'Egipte). La menat també va relacionar-se amb la deessa Isis com a símbol de fertilitat. Era usat per les dones, creient que fomentava la fecunditat i la bona salut, mentre que entre els homes aportaria virilitat.

## Referències

* 1 2 Aikaterini, Tsakalidou. Music and Egyptian Cult: Another Aspect to Communicate with the Gods (tesi) (en anglès). Rodas: University of the Aegean, juny 2021.
* 1 2 3 «The Global Egyptian Museum» (en anglès). Menat. [Consulta: 8 octubre 2022].
* 1 2 3 «Menat» (en anglès americà). Smithsonian - National Museum of Asian Art. [Consulta: 8 octubre 2022].
# Ll

Ll (en minúscula ll) és un dígraf que apareix en diverses llengües, i pot representar diferents sons segons la llengua.

## Català

En català, en general representa el fonema aproximant lateral palatal sonora /ʎ/, excepte en els casos de ieisme o iodització. Exemples: lluir, alletar, ocell. Abans de la codificació fabriana aquest fonema fou escrit amb múltiples grafies: ‹il›, ‹li›, ‹yl›, ‹ly›, ‹yll›, ‹lly›, ‹y›, ‹i› i ‹ll›. Excepcionalment, quan hom vol reflectir en un text la pronúncia col·loquial ioditzant, s'empra avui la grafia ‹i›.
Segons la fitxa 6790/4 de l'Optimot, el dígraf ll es tracta com si fossin dues eles seguides, és a dir, dues lletres independents i no una lletra en si mateixa. Passa el mateix amb el dígraf l·l, de manera que en una llista alfabètica podríem trobar alternats mots amb ll i amb l·l. També especifica que "en cas que dos mots s'escriguin igual i només es distingeixin perquè l'un porta ll i l'altre, l·l, es col·loca en primer lloc el que duu ll".

## Castellà

El seu nom en castellà és femení: la elle (pl. elles). A partir de la 2a edició de l’Ortografía de la Real Academia Española (1754) i de la 4a edició del Diccionario de la lengua española (1803), aquest dígraf, juntament amb la ‹ch›, passà a formar part convencionalment de l'alfabet espanyol com si fóra una sola lletra (la catorzena, o l'onzena consonant), situada entre la ‹l› i la ‹m›, segurament perquè ‹ch› i ‹ll› s'empraven per a representar de manera exclusiva i unívoca un sol fonema (això abans que l'extensió del ieisme assolís els actuals nivells). En el X Congrés de l'Asociación de Academias de la Lengua Española (celebrat a Madrid l'abril de 1994), per recomanació de diversos organismes internacionals, es va acordar de reordenar els dígrafs ‹ch› i ‹ll› en el lloc que l'alfabet llatí bàsic o universal els assigna: formalment, aquests dígrafs encara serien considerats com a lletres de l'alfabet, però s'acordà no tenir-los en compte com a signes independents a l'hora d'ordenar alfabèticament els mots del diccionari, canvi que es reflectí en la 22a edició del DRAE (2001). Finalment, la nova Ortografía de la RAE (2010) ha establert que els dígrafs ‹ch› i ‹ll› deixin de ser considerats lletres de l'alfabet espanyol, atès que els dígrafs no són sinó combinacions de dues lletres, ja incloses de manera individual en l'inventari, des de la moderna consideració que només són pròpiament lletres els grafemes, ço és, els signes gràfics simples, com a unitats mínimes distintives del sistema gràfic, amb independència que representin o no per si sols una unitat del sistema fonològic. D'aquesta manera, el castellà s'assimila a la resta de llengües d'escriptura alfabètica.

## Albanès

En albanès ‹ll› representa la l velar /ɫ/, mentre que ‹l› representa el so /l/.

## Gal·lès

En gal·lès ‹ll› representa la fricativa lateral sorda /ɬ/, per exemple en noms propis com ara Llanelli.

## Referències

* ↑ «Ordenació alfabètica de mots (indicacions generals)». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 setembre 2019].
* ↑ «Exclusión de ch y ll del abecedario». Real Academia Española. [Consulta: 25 setembre 2019].

## Vegeu també

Viccionari
* Dígraf
* Ela geminada
# Jim Hurtubise

Jim Hurtubise és un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 5 de desembre del 1932 a North Tonawanda, Nova York.
Jim Hurtubise va córrer a la Champ Car a les temporades 1959-1968 i 1970-1974 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis dels anys 1960-1966, 1968, 1972 i 1974.
Hurtubise va morir el 6 de gener del 1989 a Port Arthur, Texas d'un atac de cor.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Xassis | Motor | Sortida | Final |
| 1960 | Christian | Offy | 23rd | 18th |
| 1961 | Epperly | Offy | 3rd | 22nd |
| 1962 | Trevis | Offy | 29th | 13th |
| 1963 | Kurtis Kraft | Novi | 2nd | 22nd |
| 1964 | Hurtubise | Offy | 11th | 14th |
| 1965 | Kurtis Kraft | Novi | 23rd | 33rd |
| 1966 | Kurtis Kraft | Offy | 22nd | 17th |
| 1968 | Mallard | Offy | 30th | 30th |
| 1972 | Coyote | Foyt | 13th | 23rd |
| 1974 | Lola | Offy | 28th | 25th |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitzats pel campionat de la F1.
Jim Hurtubise va participar en 1 cursa de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1960.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 1
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Podiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0
# Eleccions presidencials ruandeses de 1983

Les eleccions presidencials ruandeses de 1983 es van celebrar a Ruanda el 19 de desembre de 1983. El país tenia un sistema unipartidista en aquella època, amb el Moviment Republicà Nacional per la Democràcia i el Desenvolupament com a únic partit legal. El seu líder, el titular del càrrec, Juvénal Habyarimana, que havia assolit el poder en un cop d'estat el 1973, era l'únic candidat. Els resultats van mostrar el 99,97% dels vots a favor de la seva candidatura.

## Resultats

| Opció | % |
| A favor | 99.97 |
| En contra | 0.03 |
| Total | 100 |
| Font: African Elections Database |||

## Referències

* ↑ Elections in Rwanda African Elections Database
# Bessey-la-Cour

Bessey-la-Cour és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 75 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bessey-la-Cour era de 75 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 44 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 8 estaven desocupats. 43 eren cases i 1 era un apartament. Dels 31 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bessey-la-Cour el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 51 persones, 35 eren actives i 16 eren inactives. Les 35 persones actives estaven ocupades(19 homes i 16 dones).. De les 16 persones inactives 8 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Bessey-la-Cour hi havia 10 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bessey-la-Cour a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bessey-la-Cour a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Iodur d'estronci

El iodur d'estronci és un compost iònic format per l'estronci i el iode amb fórmula $SrI_{2}$.
Aquest compost és soluble en l'aigua i deliqüescent, que pot esser usat en medicina com un substitut del iodur de potassi. També s'utilitza com un detector del centelleig de la radiació gamma, típicament dopat amb europi, degut a la seva claredat òptica, amb densitat relativament alta, amb un alt nombre atòmic efectiu (Z = 48), i un rendiment de la llum alta de centelleig.

## Propietats i reaccions

El iodur d'estronci es pot preparar reaccionant el carbonat d'estronci en àcid iodhídric:
    $SrCO_{3}\ +\ 2HI\ \longrightarrow \ SrI_{2}\ +\ H_{2}O\ +\ CO_{2}$
És blanc, sòlid, fix i inalterable en atuells tapats i pot cristal·litzar en agulles fines com el clorur.
Es torna de color groc quan es troba exposat a l'aire i a altes temperatures es descompon completament per formar òxid d'estronci, i el iode queda lliure.
A més, quan es dissol amb l'aigua, forma una solució conductora.
A més de ser soluble en l'aigua, també ho és en l'alcohol i en l'èter.

## Efectes de l'exposició

Fins ara, les propietats químiques, físiques i toxicològiques del iodur d'estronci no han estat investigades i registrades a fons.
Els compostos d'estronci tenen un baix nivell de toxicitat. És químicament i biològicament similar al calci. Els òxids i hidròxids són materials moderadament càustics.
L'exposició perllongada a iodurs pot causar erupcions a la pell, secreció nasal, mal de cap i irritació de les membranes mucoses. En casos severs, la pell pot mostrar punts negres, furóncols, enrogiment, taques negres i blaus, urticària i ampolles. Els iodurs es difonen fàcilment a través de la placenta.

## Dades de Reactivitat

Estabilitat: Inestable en condicions humides
Condicions que cal evitar: Aigua / humitat, la calor, la llum, l'aire.
Incompatibilitat (materials que s'han d'evitar): Aigua / humitat, àcids, agents oxidants.
Productes Perillosos de la Descomposició: iodur d'hidrogen, vapors d'òxid de metall.

## Precaucions Especials

Manipular-lo i emmagatzemar-lo sota gas protector sec. Emmagatzemar-lo en recipients hermèticament tancats en un lloc fresc i sec. Renteu-vos bé les mans i la cara després de la manipulació i abans dels menjars. Emmagatzemar-lo en una àrea ben ventilada.
Implementar controls d'enginyeria i pràctiques de treball per reduir i mantenir la concentració d'exposició a nivells baixos. Utilitzeu bones pràctiques de neteja i sanejament. No utilitzeu tabac ni aliments en l'àrea de treball. Renteu-vos bé abans de menjar i fumar. No tiri la pols de la roba o la pell amb aire comprimit. Mantingui dutxa de drenatge de seguretat i instal·lacions per al rentat.

## Referències

* ↑ Álvarez. Alcalá, Francisco. Enciclopedia de medicina, cirugía y farmacia (en castellà), p. 454.
* ↑ Parry, Robert W. Química: fundamentos experimentales. Guía del profesor (en castellà). Reverte, 1974, p. 73. ISBN 8429174680, 9788429174687.
* ↑ «IX. SPECIAL PRECAUTIONS» (en anglés).
# Llac 1

Llac 1 es tracta probablement d'un jaciment paleolític a l'aire lliure en una zona anomenada Prats Comuns prop de Banyoles i de l'Estany. És a cavall dels municipis de Banyoles i Porqueres a la comarca catalana del Pla de l'Estany.
El descobriment és obra del Sr. Joan Abad, membre de l'Associació Arqueològica de Girona. La major part dels materials van ser trobats en prospeccions que feia per la zona. S'han trobat una sèrie de peces en superfície. Unes són de sílex de possible cronologia del paleolític superior i unes altres realitzades en quars i roques metamòrfiques que podrien datar-se entre el paleolític superior o Mitjà. Per les evidències trobades es creu que podria tractar-se d'un jaciment important i per aquest motiu s'ha intentat en dues vegades fer prospeccions a la zona, però sempre ha estat impossible doncs els camps estaven conreats. L'any 2004 es va fer una intervenció preventiva amb motiu del projecte “Estudi d'Impacte Ambiental. Millora General. Desdoblament carretera C-66. Tram: Banyoles-Besalú”.
S'han trobat més d'un centenar de peces, la majoria de quars i sílex tot i que hi ha algunes elaborades en roques metamòrfiques. Les peces de sílex estan recobertes d'una pàtina blanca, però conserven les arestes en bon estat. Les troballes estan dipositades a l'Associació Arqueològica de Girona i al MACB Plaça de la Font, 11 (Banyoles).

## Bibliografia

Memòria prospecció arqueològica projecte “E.I.A Millora general desdoblament carretera C-66. Tram: Banyoles-Besalú, abril 2004”.

## Enllaços externs

* https://egipci.cultura.gencat.cat

## Referències

* ↑ «Museu Arqueològic de Banyoles».
* ↑ «Associació Arqueològica de Girona».
# Jim Hall

Jim Hall (23 de juliol del 1935, Abilene, Texas, Estats Units) va ser un pilot de curses automobilístiques estatunidenc que va arribar a disputar curses de Fórmula 1. Va debutar a la desena i última cursa de la temporada 1960 (l'onzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 20 de novembre del 1960 el GP dels Estats Units al Circuit de Riverside. Jim Hall va participar en un total de dotze proves puntuables pel campionat de la F1, disputades en quatre temporades consecutives (1960 - 163) aconseguint finalitzar una cursa en cinquena posició i assolí tres punts pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1960 | Jim Hall | Lotus | Climax | ARG | MON | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | POR | ITA | USA 7 | - | 0 |
| 1961 | Jim Hall | Lotus | Climax | MON | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA | USA Ret | | | - | 0 |
| 1962 | Jim Hall | Lotus | Climax | HOL | MON | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA | USA NVS | SUD | | - | 0 |
| 1963 | British Racing Partnership | Lotus | BRM | MON Ret | BEL Ret | HOL 11 | FRA 8 | GBR 6 | ALE 5 | ITA 8 | USA 10 | MEX 8 | SUD | 12è | 3 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 12 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 |
# Escanemàs

Escanemàs és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Toralla.
Està situat al sud del poble de Toralla, a la dreta de la llaueta del Canemàs. És a llevant de la partida d'Escauberes, al nord de la de Baldoses i al sud-oest de la de les Paüls.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Sant'Anastasia

Sant'Anastasia és un municipi italià, situat a la regió de Campània i a la Ciutat metropolitana de Nàpols. L'any 2004 tenia 28.214 habitants.
# Demostrat (escriptor)

Demostrat (en llatí Demostratus, en grec antic Δημόστρατος), va ser un senador romà que va escriure un llibre sobre pesca (ἁλιευτικά) en 26 volums, un d'endevinació aquàtica (περὶ γῆς ἐνύδρου μανρτικῆς), i diversos treballs sobre temes connectats amb la història. Probablement era el mateix personatge esmentat per Plini el Vell a la seva Naturalis Historia i potser també un Demostrat d'Apamea que va escriure un llibre "sobre rius" (περὶ ποταμῶν, Peri Potamon) esmentat per Plutarc.

## Referències

* ↑ 4.Demostratus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 991
Viccionari
# Hopewell Junction

Hopewell Junction és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.610 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hopewell Junction tenia 2.610 habitants, 894 habitatges, i 688 famílies. La densitat de població era de 356,1 habitants per km².
Dels 894 habitatges en un 42,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,9% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 23% no eren unitats familiars. En el 19,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,37.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.006 $ i la renda mediana per família de 67.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 49.750 $ mentre que les dones 33.092 $. La renda per capita de la població era de 26.844 $. Entorn del 2,3% de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hopewell Junction». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hopewell Junction». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Michele Tenore

Michele Tenore (5 de maig de 1780, Nàpols—19 de juliol de 1861, ibíd.), va ser un botànic italià.
Va estudiar medicina a la Universitat de Nàpols on es va graduar al 1800. Apassionat de la botànica, va fer col·laboracions amb Domenico Cirillo (1739-1799) i Vincenzo Petagna (1734-1810). Al 1811 va succeir a Petagna en la Càtedra de Botànica de Nàpols.
Va contribuir a la fundació del Jardí Botànic de Nàpols del que va ser director al 1850.
Va ser president de l'Accademia nazionale delle scienze.

## Obra

* TENORE M., 1811-38 - Flora Napolitana. Napoli. 1-5. Stamperia Reale, Napoli. Tipografia del Giornale Enciclopedico, Napoles. Stamperia Francese, Napoles
* TENORE M., 1832 - Memoria sulle peregrinazioni botaniche effettuate nella provincia di Napoli nella primavera del 1825 dal Cavaliere Michele Tenore colle indicazioni di alcune piante da aggiungersi alla Flora Napolitana e la descrizione di una specie di Ononis. Atti R. Accad. Scienze Cl. Fis. e St. Nat., 3: 49-88
* TENORE M., 1843 - Rapporto intorno alle peregrinazioni de' soci ordinari M. Tenore e G. Gussone eseguite in Luglio 1834. Atti R. Accad. Scienze 5(1): 283-290. Napoles 1843 (en colab. con G. Gussone)
* TENORE M., 1843 - Osservazioni botaniche raccolte in un viaggio eseguito per diversi luoghi della provincia di Terra di Lavoro e di Abruzzo nell'està del 1834 dai soci Tenore e Gussone. Ibid.: 291-334, 1 tab. Napoles 1843 (en colab. con G. Gussone)
* TENORE M., 1846 - Osservazioni intorno all'Erbario Centrale di Firenze (23 set 1845). p. 852. Napoles 1846
* TENORE M., 1856 - Una gita all'Isola d'Ischia. Lettera al Sig. N. N. Giornale "L'Iride" 1, n. 20 (estr. pp. 6) Napoles, Tip. Gazzette de' Tribunali (14×21.5)

## Honors
### Eponímia
#### Gènere

* (Apiaceae) Tenorea K.Koch

#### Espècies

* (Apiaceae) Astrantia tenorei M.G.Mariotti
* (Asteraceae) Centaurea tenorei Guss. ex-Lacaita
* (Scrophulariaceae) Pedicularis tenoreana Huter, Porta & Rigo ex-Steininger

#### Minerals

* Tenorita

## Referències

* ↑ Dendrologie 1: 670 1869 (IK)
* ↑ Webbia 43(1): 11 1989 (IK)
* ↑ Nuovo Giorn. Bot. Ital. 1922, n. s. xxix. 174 1923 (IK)
* ↑ Bot. Centralbl. xxix 1887 314, in syn. (IK)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2020-09-10 a Wayback Machine.
# Beshtauïta

La beshtauïta és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom del mont Beshtau, a Rússia, la seva localitat tipus.

## Característiques

La beshtauïta és un sulfat de fórmula química (NH₄)₂(UO₂)(SO₄)₂·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2012. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. És un indicador mineral important, ja que la seva presència es pot considerar com una evidència del transport de U$^{6+}$ a la natura en forma de cations mòbils complexes d'uranil amb amoníac o poliamines.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la zona d'oxidació del dipòsit d'urani de Lermontovskoe, el que es coneix com a zona de Gremuchka, al mont Beshtau (Krai de Stàvropol, Rússia), on sol trobar-se associada a altres minerals com: rozenita, guix, lermontovita, marcassita, pirita, hal·loysita i òpal. També ha estat descrita a la mina Green Lizard, situada al comtat de San Juan, a l'estat de Utah, als Estats Units. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Beshtauite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 març 2019].