OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat de Port-au-Prince de futbol

El campionat de Port-au-Prince de futbol fou el principal campionat regional de Port-au-Prince, Haití.

## Historial

Fins a la dècada del 1930 (amb la creació de la Coupe Vincent) aquest campionat feia de Campionat Nacional, malgrat només el disputaven clubs de Port-au-Prince.

### Campionat de Port-au-Prince

* 1912 Union Sportive Haïtienne
* 1913 Union Sportive Haïtienne
* 1914 Union Sportive Haïtienne
* 1915-21 No es disputà
* 1922 Equipe B
* 1923 No es disputà
* 1924 Jeunesse Sportive Haitienne
* 1925 Tennis Athletic Club
* 1926 Violette Athlétique Club
* 1927-29 No es disputà

### Coupe Pradel

* 1930 no finalitzat
* 1931 Racing Club Haïtien
* 1931-32 Racing Club Haïtien
* 1933 Racing Club Haïtien
* 1934 Racing Club Haïtien
* 1935 Racing Club Haïtien
* 1936 Violette Athlétique Club
* 1937 Racing Club Haïtien
* 1937-38 Racing Club Haïtien
* 1939 Violette Athlétique Club
* 1940 Hatüey Bacardi Club
* 1941 Racing Club Haïtien
* 1942 Excelsior AC
* 1942-43 Etoile Haïtienne
* 1943 Arsenal FC Port-au-Prince
* 1944 Etoile Haïtienne
* 1945 Hatüey Bacardi Club
* 1946 Racing Club Haïtien
* 1947 Racing Club Haïtien
* 1948 Excelsior AC
* 1949 no finalitzat
* 1950 Excelsior AC
* 1951 Excelsior AC
* 1952-53 Aigle Noir AC
* 1953-54 Racing Club Haïtien
* 1954 Violette Athlétique Club
* 1955 Aigle Noir AC
* 1956 Jeunesse Pétion-Ville
* 1957 Violette Athlétique Club
* 1958 Racing Club Haïtien
* 1959 Aigle Noir AC
* 1960 Victory Sportif Club
* 1961 Etoile Haïtienne
* 1962 Racing Club Haïtien
* 1963 Racing Club Haïtien
* 1964-66 No es disputà
* 1966 Racing Club Haïtien
* 1967 Racing Club Haïtien
* 1968 Violette Athlétique Club
* 1969 Racing Club Haïtien
* 1970 Aigle Noir AC
* 1971 Don Bosco FC
* 1972 Violette AC o Racing CH
* 1973 desconegut
* 1974 Racing Club Haïtien
* 1975 No es disputà
* 1976 Violette Athlétique Club
* 1977 Racing Club Haïtien
* 1978 Violette Athlétique Club
* 1979 Violette Athlétique Club
* 1980 No es disputà
* 1981 Racing Club Haïtien
* 1982 No es disputà
* 1983 Violette Athlétique Club
* 1984-88 No es disputà
* 1989 Violette Athlétique Club

## Referències

* ↑ «Haiti - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* 1 2 Segons algunes fonts no es disputà.
# Camelot (pel·lícula)

Camelot és una pel·lícula dels Estats Units dirigida per Joshua Logan, estrenada el 1967. El film és una adaptació de la comèdia musical del mateix nom, adaptada al seu torn de la novel·la de T.H. White.

## Argument

Artur, rei de Camelot es casa amb Ginebra i funda els cavallers de la Taula Rodona. Lancelot del Llac arriba de França amb la finalitat d'ajuntar aquesta amb Germàrie, però cau bojament enamorat de l'esposa d'Artur. Esdevenen amants. És el final de la taula rodona. Però mai no s'evoca la recerca del Graal.

## Repartiment

* Richard Harris: el rei Artur
* Vanessa Redgrave: Reina Ginebra
* Franco Nero: Lancelot
* David Hemmings: Mordred
* Lionel Jeffries: el Rei Pellinore
* Laurence Naismith: Merlí
* Pierre Olaf: Dap
* Estelle Winwood: Dama Clarinda
* Gary Marshal: Sir Lionel
* Anthony Rogers: Sir Dinadan
* Peter Bromilow: Sir Sagramore
* Sue Casey: Dama Sybil
* Gary Marsh: Tom de Warwick
* Nicolas Beauvy: el Rei Arthur, nen

## Al voltant de la pel·lícula

El rodatge s'ha desenvolupat de juny a novembre de 1966 a Segòvia (Espanya), així com als estudis Warner Bros. de Burbank, a Califòrnia.

## Banda original

* I Wonder What The King Is Doing Tonight, interpretat per Richard Harris
* The Simple Joys Of Maidenhood, interpretat per Vanessa Redgrave
* Camelot, interpretat per Richard Harris
* C'est moi, interpretat per Franco Nero (doblat per Gene Merlino)
* The Lusty Month of May, interpretat per Vanessa Redgrave
* Then You May Take Me To The Fair, interpretat per Vanessa Redgrave, Gary Marshal, Anthony Rogers i Peter Bromilow
* How to Handle A Woman, interpretat per Richard Harris
* If Ever I Would Leave You, interpretat per Franco Nero (doblat per Gene Merlino)
* What Do The Simple Folk Do?, interpretat per Vanessa Redgrave i Richard Harris
* Follow Me
* I Loved You Once In Silence, interpretat per Vanessa Redgrave i Franco Nero (doblat per Gene Merlino)
* Guenevere
* Finale: Camelot, interpretat per Richard Harris i Gary Marsh

## Premis i nominacions
### Premis

* Oscar a la millor música, Oscar a la millor direcció artística i Oscar al millor vestuari el 1968.
* Globus d'Or al millor actor musical o còmic per Richard Harris, Globus d'Or a la millor banda sonora original i Globus d'Or a la millor cançó original (If Ever I Should Leave You) el 1968.
* Premi a la millor actriu per Vanessa Redgrave, als Kansas City Film Critics Circle Awards el 1968.

### Nominacions

* Oscar a la millor fotografia I Oscar al millor so el 1968.
* Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica, Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica per Vanessa Redgrave, per Franco Nero el 1968.

## Referències

* ↑ «Camelot». The New York Times.

## Enllaços externs

* Fitxa de la pel·lícula "Camelot" a Film-musical.fr
* Critica DevilDead
# Can Campreciós (Molins de Rei)

Can Campreciós és una obra de Molins de Rei (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas molt modest format per planta baixa i pis, orientat cap a migdia i amb coberta a dues aigües paral·leles a la façana. La planta baixa consta de dues portes d'accés i el pis té diverses finestres, tant a la façana principal com a la posterior.
La construcció principal té uns edificis annexos que desmereixen el conjunt degut al seu estat de conservació.

## Història

La primera família que es troba relacionada amb aquest mas és la dels Coll al segle xv, però un capbreu del 1656 diu que antigament era el mas Duran.

## Referències

* 1 2 3 «Can Campreciós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Camp Oriental de Guiza

El Camp Oriental de Guiza es la necròpoli que es troba a l'est de la Gran Piràmide. Aquest espai conté l'anomenat cementiri G 7000, que va ser lloc d'enterrament per a alguns membres de la família de Khufu. El cementiri també inclou mastabes d'inquilins i sacerdots de les piràmides datades a la V i VI dinasties.
El Camp Oriental conté tres piràmides de reines i una sèrie de mastabes anomenades Cementiri G 7000. Reisner va elaborar una línia temporal per a la construcció d'aquesta necròpoli. Les dues primeres piràmides de reines, la G 1a i la G 1b, es van començar probablement l'any 15-17 del rei Khufu. Normalment les piràmides de reines es construïen al sud de la piràmide del rei, però en aquest cas allí hi havia una pedrera i la construcció de les piràmides més petites es van haver de traslladar a l'est del complex piramidal principal.
La part més primerenca del cementiri estava formada per 12 mastabes que es van construir com a mastabes dobles. Les construccions es van distribuir en tres fileres de quatre tombes:
La construcció d'aquestes tombes s'ha datat cap a l'any 17-24 del regnat de Khufu. Aquest nucli es va completar per crear un nucli de vuit mastabes bessones mitjançant la construcció de:
La resta del Camp Oriental es va construir al voltant d'aquest grup de vuit mastabes bessones. D'aquestes, en destaca la gran mastaba G 7510 del fill del rei i djati Ankhhaf per la seva mida. La construcció d'altres mastabes del complex es pot datar a l'època del rei Khefren. La G 7530 + 7540, la tomba de Meresankh III, conté inscripcions que daten de l'any 13 d'aquest rei. La mastaba G 7050, pertanyent a Nefertkau I, també es va construir durant el regnat de Khefren. Altres afegits daten del final de la IV, V i VI dinasties i, fins i tot, de més tard.

## Referències

* ↑ Malek, Moss i Porter, 1974.
* ↑ Reisner, 1942, p. 70-74.

## Vegeu també

* Camp Occidental de Guiza.
* Camp Central de Guiza,

## Bibliografia

* Malek, Jaromir; Moss, Rosalind L. B.; Porter, Bertha. Topographical Bibliography of Ancient Egyptian Hieroglyphic Texts, Statues, Reliefs and Paintings (en anglès). vol. 3ː Memphis, Part I Abu Rawash to Abusir. Griffith Institute, 1974. ISBN 978-0900416101.
* Reisner, George Andrew. A history of the Giza Necropolisː The Tomb of Hetep-Heres the Mother of Cheops: A Study of Egyptian Civilization in the Old Kingdom (en anglès). vol. 1. Harvard University Press, 1942.
# Camp Occidental de Guiza

El Camp Occidental de Guiza és una necròpolis situada a l'oest de la Piràmide de Kheops. Se subdivideix en diverses zones, incloent-hi els cementiris coneguts com a Excavacions d'Abu Bakr (1949-50, 1950-1, 1952 i 1953) i diversos cementiris anomenats segons els números de les mastabes, com ara el Cementiri G 1000 o el Cementiri G 1100. Tres cementiris foren anomenats en honor dels arqueòlegs que els excavaren: el Cementiri de Junker Occidental, el Cementiri de Junker Oriental i el Cementiri de Steindorff.

## Referències

* ↑ Malek, Moss i Porter, 1974.

## Vegeu també

* Camp Oriental de Guiza
* Camp Central de Guiza

## Bibliografia

* Malek, Jaromir; Moss, Rosalind L. B.; Porter, Bertha. Topographical Bibliography of Ancient Egyptian Hieroglyphic Texts, Statues, Reliefs and Paintings (en anglès). vol. 3ː Memphis, Part I Abu Rawash to Abusir. Griffith Institute, 1974. ISBN 978-0900416101.
# Can Castells (Esparreguera)

Can Castells és una obra del municipi d'Esparreguera inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa rural de grans dimensions de caràcter agrícola. Està orientada al sol naixent i construïda amb pedra i maó. Està estructurada en planta baixa, dos pisos i golfes. Els angles queden rematats per llanternes turriformes. La façana principal s'obre a un barri amb diverses dependències. És senzilla i austera; destaca com a únic element ornamental un relleu de pedra a la mateixa casa on hi figura la data de 1844, a la llinda principal. La coberta és a quatre aigües, amb teula àrab, i té una torre al centre. L'espai interior està organitzat entorn la llanterna. Una de les cambres de la planta baixa està habilitada com a capella. Al costat nord-est es troba una galeria adossada a l'edifici a manera de pòrtic amb arcs de mig punt i coberta a dues aigües amb teula àrab.

## Història

Es pensa que aquest edifici és contemporani a Santa Maria del Puig, de la mateixa localitat. El 1667 figura com a propietari Joan Castells del Mas, llinatge que és documentat fins a les darreries del segle xviii. Els Castells eren una família de notaris, un d'ells, l'any 1592, va aixecar acta de la inauguració de la basílica de Montserrat. A finals de 1893, la casa passà a ser propietat de l'abadia de Montserrat, instal·lant-s'hi aquí el col·legi dels novicis.
Actualment en part de les dependències del barri hi ha instal·lada la fàbrica de licors dels monjos de Montserrat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Castells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
# Can Castells (Torroella de Montgrí)

Can Castells és una obra amb elements gòtics de Torroella de Montgrí (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La finestra està situada al segon pis de la façana de Can Castells, edifici que forma part del conjunt de la plaça de la Vila.
És un element de pedra ben treballada, amb arc conopial, decorat a la part interior amb lòbuls i a la part de dalt amb relleus d'inspiració vegetal.

## Història

L'element està situat a Can Castells. Les seves característiques formals permeten datar-lo entre els segles XIV-XV; segurament formava part d'una de les cases de l'eixample medieval de Torroella, que tenia el seu centre a la plaça de la Vila. Actualment format part de la façana d'una casa sls segles XVII-XVIII, després que duran unes obres de restauració realitzades l'hivern de l'any 1970 aparegués integrada al mur de la construcció.

## Referències

* 1 2 3 «Can Castells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2018].
# Can Pau Bernadó

Can Pau Bernadó és una antiga masia del municipi d'Arenys de Munt protegida com a bé cultural d'interès local que a principis del segle XXI s'usa com a segona residència.

## Descripció

Té planta baixa, pis i golfes. La coberta és a dues aigües. Al mig de la teulada, al costat dret, sobresurt una petita torre amb coberta a dues aigües. A la façana principal hi ha un portal d'arc de mig punt de pedra i dues finestres a banda i banda. Al pis hi ha balcons. Les golfes són unes obertures rectangulars dividides en tres parts cadascuna. El més significatiu és la decoració de tota la casa, a base de rajola vermella i ceràmica de color verd. Un ràfec de rajola fa de coronament. La part baixa de tota la casa té rajoles verdes que l'aïllen del terra.

## Història

Aquesta casa fou reformada per Enric Catà i Catà, de la mateixa manera que les escoles municipals del poble. Està adossada a una masoveria de cos rectangular.

## Referències

* 1 2 3 «Can Pau Bernadó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
* ↑ Andreu, Pep; Cruz, Marga (fotografies). Modernisme al Maresme. L'arquitectura entre dos segles. Marga Cruz (ed.), 2009, p. 41. ISBN 97884936655319.
# Can Pau Boget

Can Pau Boget era una masia del poble de Riells del Fai, en el terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental.
Les seves restes es troben a l'extrem nord-est del terme municipal, en el vessant meridional dels Cingles de Bertí, a l'indret de les Costes del Traver, a la dreta del torrent del Pollancre. És al nord.oest de Can Coll, al sud-oest de Can Berga Vell i al nord-est del Turó Roig.
Malgrat la seva pertinença al terme municipal de Bigues i Riells, no pertanyia a cap de les dues parròquies d'aquest terme, sinó a la veïna parròquia de Sant Pau de Montmany, pertanyent al Figueró i Montmany.
Originària almenys del segle xvii, actualment (2010) roman abandonada i en ruïnes.
Està inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells.

## Referències

* ↑ Catàleg de masies i cases rurals

## Enllaços externs

* Can Pau Boget en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; no surt en el mapa
# Can Grau (Olot)

* Aquest article tracta sobre Can Grau d'Olot. Vegeu-ne altres significats a « Can Grau (desambiguació)».
Can Grau és una casa de planta rectangular protegida com a bé cultural d'interès local a la cantonada que fa el carrer Onze de Setembre amb el carrer Rentador d'Olot. El carrer Onze de Setembre és entre la Plaça Palau i la casa de Ca l'Artigues. Antigament era anomenat la Verge de la Guia per haver-hi una capella dedicada a aquesta verge. En iniciar-se el carrer, hi havia una creu monumental gòtica de finals del segle xiv que els terratrèmols van enderrocar. Poc després es va bastir la capelleta de la Verge de la Guia o de la Santa Creu, que també va ser enderrocada l'any 1883, en urbanitzar el final del carrer i la Plaça Palau. Cal dir que no totes les cases del carrer foren aixecades al segle xix i ho demostren les llindes del casal número 22 - posa: "1647"- i la del número 16 amb la seva data: "1770".
Can Grau disposa de dos pisos i una planta baixa, amb dos portals d'accés un dels quals presenta la següent inscripció a la llinda: 16 IHS 47. El primer pis té doble balconada central i dos balcons, un a cada costat. El segon pis té quatre finestres quadrades. La cornisa està sostinguda per bigues de fusta. Els estucats de la façana, amb forma d'encoixinats, està en molt mal estat.

## Referències

* 1 2 «Can Grau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Can Nyol

Can Nyol és un edifici del municipi de Vilassar de Mar (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa del centre de Vilassar, tipològicament semblant a la casa de cos. És una casa mitjanera, amb parets longitudinals de càrrega, d'estructura de bigam paral·lel a la façana i amb una porta ampla d'arc escarser. De planta baixa, primer i segon pis, la façana és ornamentada amb esgrafiats de formes ondulants, rajoles vidriades de colors que marquen l'horitzontalitat de cada planta, i rajoles situades sota els ampits de les finestres, amb dibuixos de formes geomètriques de molts colors. Les llindes i contorns de les obertures són remarcats amb una rajola blava, al primer i segon pis, i amb relleus que representen falsos carreus a la porta i la finestra de la planta baixa. Tots aquests detalls són d'inspiració modernista.

## Història

Amb l'aparició de la pràctica d'estiueig, entre el segle xix i XX, es comencen a bastir les primeres torres modernistes i, més tard, noucentistes. L'esclat modernista s'estendrà a la majoria dels carrers de la vila, tant a les façanes com en qualsevol detall (portes, agafadors de portes, esgrafiats, els vidres dels cancells gravats a l'àcid, etc.) Can Nyol és un dels exemples de casa de cos dels nadius de Vilassar, que participa del Modernisme mitjançant petites ampliacions (segon pis) i la incorporació d'elements ornamentals, sobretot a la façana. L'autor d'aquesta obra és Eduard Ferrés i Puig, aleshores arquitecte municipal de Vilassar.

## Referències

* 1 2 «Can Nyol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].
# Can Rufí (Caldes de Malavella)

Can Rufí és una masia datada del segle XVI-XX situada just a la sortida del nucli urbà de Caldes de Malavella (Selva), passada la Rambla d'en Rufí a qui ha donat nom. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La masia té planta baixa, pis i golfes, teulada a doble vessant als laterals, i ràfec doble. Sobre la porta d'entrada d'arc de llinda, un escut. Al pis, destaquen les finestres renaixentistes amb guardapols amb elements ornamentals de suport (rostres i petxines). Als laterals, annexes a l'edifici, trobem dependències.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Rufí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Can Pujol (Cabrera de Mar)

Can Pujol és una obra de Cabrera de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia amb teulada a dues vessants, de planta baixa i dos pisos. Al segon pis, disposat guanyant espai a la golfa, les finestres formen una triple arcada. Les finestres del primer pis, en canvi, tenen la llinda horitzontal i estan emmarcades amb elements de pedra. Portal rodó dovellat. a la banda lateral dreta de la façana principal, entre l primer i el segon pis, hi ha un rellotge de sol amb la següent inscripció: "Tu sense sol i jo sense fe no valem res".

## Història

Aquesta masia de finals del segle xvii és actualment una residència per a la tercera edat.

## Referències

* 1 2 «Can Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Canana

La canana és un cinturó dotat de cartutxeres, o de tubets per a cartutxos individuals, que generalment es duu creuat sobre el pit, en bandolera, per tal de transportar municions en quantitat considerable. El català canana equival a l'espanyol canana; al francès ceinture à munitions o cartouchière; a l'italià bandoliera (que també equival a 'baldric') o cartucciera; al portuguès canana o cartucheira; a l'anglès bandolier, cartridge belt o pouch belt; a l'alemany Bandelier (que també equival a 'baldric'); etc.
Entre els segles xvi i xviii sovint es distribuïen formes primitives de canana entre els soldats, com a útil per a recarregar més ràpidament els mosquets i els fusells d'avantcàrrega. Esdevingueren obsoletes en el primer terç del segle xix arran dels canvis produïts en la tecnologia militar (aparició de cartutxos integrats de tipus modern, etc.).
Les cananes de tipus actual sorgiren a les acaballes del segle xix, en dues variants: de cartutxeres, amb cartutxeres incorporades o fixades; o bé de tubets, amb tubets incorporats, cadascun per a contenir un cartutx individual (segons el principi del cinturó de revòlver d'estil Far West). Sovint s'hi podien dur granades, també.
Les cananes modernes foren molt usades al llarg de la primera meitat del segle xx, incloent-hi la Revolució Mexicana (apogeu de la doble canana de tubets) i totes dues guerres mundials. La cavalleria, sempre afecta a la comoditat dels equipaments en bandolera, emprava sovint cananes de cartutxeres; la infanteria tendia a usar cananes de tubets, sobretot en conjunció amb armes de gran cadència de foc (fusell metrallador, etc.).
D'ençà la segona meitat del segle XX l'ús militar de cananes s'ha rarificat, ateses les dimensions prohibitives dels carregadors moderns. En canvi, són prou habituals entre els caçadors, per a dur el municionament de l'escopeta.

## Vegeu també

* Bandolera
* Baldric
* Cartutxera
* Cinturó de revòlver
Viccionari
# Can Llinars (Girona)

Can Llinars és un mas a uns centenars de metres a l'est del veïnat gironí de Sant Daniel. De planta rectangular amb pallissa i dependències adossades al costat esquerre de la façana principal, la masia és de planta baixa i un pis (igual que la pallissa), amb teulat a dues aigües i carener paral·lel a la façana principal. L'accés es produeix a la cantonada de l'entrega entre els dos cossos, per porta de llinda planera. La pallissa té el carener perpendicular a la façana i és de dos aigües. Cal ressaltar l'arc gran de punt rodó, de pedra. Damunt, finestra d'arc de punt rodó. Pel costat lateral dret de pallissa, i a nivell de planta baixa, hi ha uns arquets rebaixats tapiats. Obertures diverses de llinda de pedra. A la façana posterior hi ha una finestra d'arc conopial.

## Notes

* ↑ «Can Llinàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Can Ribot (Vilassar de Dalt)

Can Ribot és una fàbrica de Vilassar de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Construcció industrial, molt ben conservada, formada per una gran nau amb planta baixa i pis, amb coberta de teula amb dos vessants d'aigües cap als murs longitudinals de càrrega. Els murs, arrebossats i pinats de blanc, contenen nombrosos finestrals amb arcs escarsers.
El maó vist s'empra per a rematar els cims de les façanes, algunes de les parets que tanquen un gran pati central -adossats a la nau principal hi ha petits cossos de planta baixa que acaben de tancar el pati central, un dels quals està rematat amb una balustrada de terrissa-, i els pilars de la porta d'entrada.
Al cim d'una façana acabada en forma de frontó, hi ha una inscripció sobre rajola vidriada amb colors que diu: "El treball allunya l'avorriment, el vici i la misèria".
A sota hi ha una politja de ferro amb la inicial "R" de Ribot.

## Història

Fàbrica tèxtil que consta, per primera vegada des de 1903, amb 12 telers manuals. Un d'aquest telers es conserva al Museu de Vilassar. La fàbrica tancà vers 1970. Actualment s'hi realitza estampació tèxtil.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Ribot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].