OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Naos

El naos és la sala més central dels temples de l'antic Egipte i de la Grècia Antiga, on solia exposar-se l'efígie de la divinitat.

## Antic Egipte

Tot bon faraó començava la construcció del sanctuari pel naos, després acabava la resta del monument, el que tenia lògica perquè en aquesta sala reposava la divinitat.
Cada temple albergava un naos, estança de l'element diví que contenia una estatueta amb la imatge del déu o de la deessa. Un únic home podia entrar en contacte amb el déu, el faraó.

## Grècia Antiga

En els temples grecs i romans la naos també es pot anomenar cel·la o santuari. Aquesta contenia l'estàtua del déu, a la qual el profà no accedia normalment; qui tenia cura del temple era el sacerdot. La cel·la podia estar constituïda d'una, dues o tres plantes. Era un espai reduït i sense finestres; es pensa que s'il·luminava amb llànties d'oli.

## Referències

* ↑ «naos». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ginouvès et al., 1998, p. 41-43.

## Bibliografia

* Ginouvès, René; Bouras, Charalambos; Coulton, John James; Gros, Pierre; Guimier-Sorbets, Anne-Marie «Dictionnaire méthodique de l'architecture grecque et romaine.». Publications de l'École Française de Rome, Tom III. Espaces architecturaux, bâtiments et ensembles, 1998, pàg. 352.
Viccionari
# Naoshi Nakamura

Naoshi Nakamura (Prefectura de Chiba, Japó, 27 de gener de 1979) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Naoshi Nakamura va disputar 1 partit amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Can Baixeres (Vic)

Can Baixeres és una masia de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia. Consta de planta baixa i primer pis. La façana presenta un portal rectangular de pedra (gres verdós) amb llinda de fusta i amb una finestreta de reixa a la planta i dues finestres al primer pis. A ponent s'hi adossa un cos modern cobert a dues vessants.
Al nord hi ha una finestra a la planta i una al primer pis. A l'est hi ha un cobert de totxo, fusta i teules i una finestreta datada al 1917. Al Se hi ha un pou on hi brolla l'aigua.
És construïda amb pedra basta, morter de calç, tàpia i arrebossat al damunt. L'estat de conservació és mitjà.
La teularia: edifici civil a ser utilitzat com el forn d'una antiga teularia. Està situat dalt d'un talús a uns 50 metres al sud de Can Baixeres És de planta quadrada, coberta a dues vessants, amb el carener situat de nord a sud. Consta d'un gran sot quadrat, situat al marge esquerre del riu Gurri, el continuen uns murs adossats amb una alçada de dos metres. Al mur de llevant hi ha una escala de lloses i a ponent una altra que es troba parcialment destruïda.
Els ràfecs dels teulat són molt amplis, i al sòl interior s'hi veuen restes de forats.
Està construïda amb pedra basta unida amb morter i totxo.

## Història

Masia situada a l'extrem sud de Vic, al marge esquerre del riu Gurri, situada a la confluència dels municipis de Santa Eugènia i de Malla.
Està situada a una zona de camps fèrtils, no hi ha cap dada que permeti datar-la amb precisió però per les característiques constructives sembla de finals del segle xix.
La teularia, avui dia s'ha convertit en una pallissa, ja que la tradició de les bòbiles molt arrelada a molts indrets de la comarca, ha estat substituïda per mètodes més industrials.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Can Baixeres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Can Segarra (Castellbisbal)

Can Segarra és una masia de Castellbisbal (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Gran masia de planta rectangular amb coberta a dos vessants. Té planta baixa i primer pis. La façana principal està encarada a migdia. La façana original de l'edifici segurament va ser substituïda i es trobava a la part potserior.

## Referències

* ↑ «Can Segarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2021].
# Cantó de Nuèlh

El cantó de Nuèlh és un cantó del departament francès de l'Alta Viena, a la regió de Llemosí. Està inclòs al districte de Limoges i té sis municipis. El cap cantonal és Nuèlh.

## Municipis

* Chaptalac
* Nuèlh
* Pairilhac
* Sent Gençan
* Sent Jauvenç
* Vairac

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-2001 | Jean Mahaut | PCF |
| 2001- | Nancette Mazière | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 4.865 | 5.119 | 5.120 | 6.560 | 7.645 | 8.300 | 9.541 |

## Vegeu també

* Cantons de l'Alta Viena
# Can Balanyà (Figuerola del Camp)

Can Balanyà és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Figuerola del Camp (Alt Camp).

## Descripció

És una casa que delimita tres carrers. La façana principal dona al carrer de les Portelles. Té planta, un pis i golfes. En la planta baixa, la façana principal presenta dues portes d'accés d'arc rebaixat. La de la dreta està tractada amb materials més nobles i a la clau hi ha la data i un escut. Hi ha també quatre finestres de diferents dimensions i distribució irregular. Al primer pis hi ha sis balcons amb barana de ferro forjat. Totes les portes són regulars, llevat de la que coincideix amb la porta principal i que presenta el mateix tractament noble, en arc rebaixat i escut a la clau. Les golfes presenten sis obertures quadrades. Acabament en cornisa. Es pot remarcar, a la part esquerra, un balcó de planta semicircular, i el treball de forja del conjunt. Material: pedra, maó, arrebossat i pintat.

## Història

Can Balanyà és un dels casals més remarcables del nucli. Tot i que les dates que s'observen a la façana corresponen al segle xix, el seu origen és anterior.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Balenyà». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. [Consulta: 24 maig 2012].
* 1 2 «Cal Balenyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
# Can Balcells

* Per a altres significats, vegeu «Can Balcells (Alella)».
Can Balcells, Cal Xicarrot o Cal Jan és una casa al bell mig de la vila de l'Arboç protegida com a bé cultural d'interès local. És una de les cases més antigues de la vila. Tota ella és de pedra i data del segle xvii. Hi visqué el Vell Miquel, gran col·leccionista de pipes, que les exhibia canviant diàriament de pipa de fumar.
Edifici de quatre plantes que s'estén des del Carrer Major al Carrer de Sant Julià. Els baixos presenten dues portes de llinda de diferent mida. El pis noble consta d'una gran balconada que recorre tota la façana, amb base d'angles arrodonits, una barana de ferro i dues portes balconeres amb llinda. Damunt es pot veure la data de 1625. La segona planta presenta dues finestres rectangulars de llinda i una petita base enganxada a una cornisa que s'estén per tota la façana. Les golfes, separades mitjançant una cornisa, presenten una galeria oberta on podem veure amb detall l'embigat de fusta que sosté la teulada.

## Referències

* 1 2 «CAN BALCELLS - CAL XICARROT - CAL JAN». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Cal Ramonet (Avià)

Cal Ramonet és una masia situada al municipi d'Avià a la comarca catalana del Berguedà, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta força regular i allargada, que respon a l'estructura clàssica de tres crugies cobert a dues aigües amb teula àrab. Està estructurada en planta baixa i dos pisos superiors. Destaquem el gran nombre d'obertures de la façana principal; a la planta baixa hi ha dues entrades d'arc de mig punt adovellat. A la primera planta i a la segona ens trobem dos arcs de mig punt separats per un pilar amb un petit capitell al centre de la façana i que funcionen com a balcons. Al primer pis els trobem flanquejats per dos altres balcons de menors dimensions; i al tercer pis, trobem dues finestres petites, allindanades i amb ampits de pedra. El parament és a base de grans pedres ben treballades. A la part dreta trobem una construcció annexa d'una sola planta d'alçada.

## Història

A la clau de l'arc d'entrada hi ha gravada la data de 1800 que correspon a l'avançament del cos d'arcades.

## Referències

* 1 2 «Cal Ramonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Cal Ramonet (Odèn)

Cal Ramonet és una masia situada al municipi d'Odèn, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 589.
# Cantó de Sotteville-lès-Rouen-Oest

El cantó de Sotteville-lès-Rouen-Oest és un cantó francès del departament del Sena Marítim, situat al districte de Rouen. Compta amb part del municipi de Sotteville-lès-Rouen.

## Municipis

* Sotteville-lès-Rouen (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1973 | Célestin Dubois | PCF |
| 1973-1985 | Jean Malvasio | PCF |
| 1985-1992 | René Salmon | UDF-radical |
| 1992-1998 | Serge Cramoisan | UDF |
| 1998- | Luce Pane | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| - | - | - | - | 19.100 | 19.411 | 20.258 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Aureopteryx

Aureopteryx és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Aureopteryx argentistriata
* Aureopteryx calistoalis (Walker, 1859)
* Aureopteryx glorialis (Schaus, 1920)
* Aureopteryx infuscatalis
* Aureopteryx olufsoni Solis & Adamski, 1998

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 10 febrer 2011].
# Aurevila

Aurevila (francès Aureville) és un municipi occità del Lauraguès, en el Llenguadoc, del departament de l'Alta Garona a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Baden-Rodenheim

Baden-Rodenheim fou un marcgraviat del Sacre Imperi Romanogermànic.
Va sorgir el 1575 per partició de la línia de Baden-Rodemachern a la mort de Cristòfol II el 1575. Rodenheim va correspondre al segon fill Felip III, però va morir el 1620 sense fills i va passar a la branca germana de Baden-Rodemachern.

## Marcgravis

* Felip III 1575-1620

## Referències

* Regnal Chronologies Arxivat 2019-09-26 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Marcgraviat de Baden
# Baden (Bretanya)

Baden (en bretó Baden) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 3.899 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.819 | 1.844 | 1.957 | 2.369 | 2.844 | 3.360 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Maurice Nicolazic | |

## Personatges il·lustres

* Joseph Le Brix, aviador.
# Balaur bondoc

Balaur bondoc és una espècie de dinosaure que va viure al Cretaci superior (Maastrichtià) en el que actualment és Romania. Va ser descoberta per Zoltán Csiki de la universitat de Bucarest i va ser descrita a l'agost de l'any 2010. El gènere rep el nom de Balaur, un drac del folklore romanès. Es coneix a partir d'un únic esquelet parcial que presenta uns ossos més curts i pesants que els dels altres dromeosaures. Balaur també destaca pels peus; mentre que els peus de la majoria de dromeosaures tenien una única i llarga urpa al segon dit que es mantenia erecta, lluny del terra, Balaur tenia dues gran urpes retràctils en forma de falç al primer i al segon dit de cada peu.
A part del seu peu estrany, Balaur és únic per ser el teròpode no aviari del Cretaci superior més complet trobat a Europa. També és singular per presentar un gran nombre d'autapomorfies addicionals, incloent un tercer dit de la mà reduït i possiblement no funcional.
L'esquelet parcial - que consisteix en diverses vèrtebres així com la major part de les cintures pectoral i pelviana i les extremitats - va ser trobat a les pedres fangoses vermelles d'una plana d'inundació de la formació de Sebeş a Romania. Durant el Maastrichtià gran part d'Europa estava fragmentada en illes, i es pensa que moltes de les característiques peculiars de l'animal són el resultat de l'"efecte illa", que prediu que les poblacions aïllades tendeixen a evolucionar de maneres inusuals. No és sorprenent que Balaur és més aviat petit en mida, amb les restes esquelètiques recuperades que suggereixen una longitud total d'uns 1,8 o 2,1 metres. Les anàlisis filogenètiques actualment el situen com a més proper a Velociraptor.

## Enllaços externs

* Reportatge de la BBC (anglès)

## Referències

* ↑ Z., Csiki; Vremir, M.; Brusatte, S. L.; and Norell, M. A. «An aberrant island-dwelling theropod dinosaur from the Late Cretaceous of Romania». Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, preprint, in press. DOI: 10.1073/pnas.1006970107.
# Magliolo

Magliolo (en ligur Maggiêu) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província de Savona. El 2015 tenia 974 habitants.

## Geografia

Té una superfície de 19,57 km² i les frazioni de Canova, Isallo i Melogno. Limita amb Bardineto, Calizzano, Giustenice, Rialto i Tovo San Giacomo.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Magliolo entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dato Istat al 31 desembre 2015». Arxivat de l'original el 2 de maig 2017. [Consulta: 8 maig 2017].
# Maglemosià

El Maglemosià és una cultura del mesolític provinent de l'oest de Sjælland, l'illa més grossa de Dinamarca. La seva cronologia va des del 6.800 al 5000 aC, s'han trobat assentaments humans d'aquest període establerts en zones pantanoses. La població estava bàsicament formada per pastors i caçadors que disposaven d'una indústria lítica, bàsicament micròlits, usualment de sílex. També realitzaven diferents instruments amb ossos com per exemple arpons, hams o destrals.

## Referències

* ↑ «Maglemosià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Maglione

Maglione és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 40 quilòmetres al nord-est de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 417 habitants.
Maglione limita amb els següents municipis: Borgo d'Ale, Borgomasino i Moncrivello.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 30 març 2020].
# Bandera de la Masó

La bandera oficial de la Masó es descriu de la manera següent:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb una patent plena vermella amb els braços de gruix 1/6 de l'alçària del drap al llur centre i de 3/10 de la mateixa alçària als extrems; i la domus de l'escut negra d'altura 5/18 de la del drap i amplada 5/27 de la llargària del mateix drap, al centre del primer cantó.

## Història

Va ser publicada al DOGC el 26 d'abril del 2000 i es va realitzar prenent com a base l'escut de la localitat.

## Vegeu també

* Escut de la Masó
* Escuts i banderes de l'Alt Camp

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 4 d'abril de 2000, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de la Masó.» (pdf). DOGC num 3127, 04-04-2000. [Consulta: 26 juny 2010].
# Malawi als Jocs Paralímpics

Malawi ha participat en dues edicions dels Jocs Paralímpics, concretament en els Jocs Paralímpics d'estiu de 2016 a Jocs Paralímpics d'estiu de 2020, i en els de 2020 a Tòquio, amb 1 representant femenina en ambdós casos, però sense assolir cap medalla. El país havia de fer el seu debut als Jocs Paralímpics durant els Jocs Paralímpics d'estiu de 2012 a Londres. No obstant, degut a la manca de finançament va haver de retirar els seus atletes, Chisomo Jeremani i Janet Shedani, així com els seus guies.
Malawi no ha competit mai als Jocs Paralímpics d'hivern i mai no ha guanyat cap medalla paralímpica.

## Referències

* 1 2 «Malawi at the Paralympic Games». IPC Historical Results Archive.
* ↑ «Paralympics 2012: Malawi withdraws due to lack of funding» (en anglès). BBC, 29-08-2012 [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ «Malawi Pulls Athletes From London Paralympics» (en anglès). The Huffington Post UK, 29-08-2012 [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ Malawi at the Paralympics, International Paralympic Committee

## Vegeu també

* Malawi als Jocs Olímpics
# Maassluis

Maassluis és un municipi de la província d'Holanda Meridional, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 31.418 habitants repartits sobre una superfície de 10,11 km² (dels quals 1,62 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Rotterdam, Westland i Midden-Delfland, a l'est amb Vlaardingen i al sud amb Rozenburg.

## Ajuntament

* PvdA 8 regidors
* CDA 4 regidors
* Maassluis Belang 3 regidors
* Verenigde Senioren Partij 3 regidors
* VVD 3 regidors
* ChristenUnie 1 regidor
* SP 1 regidor

## Galeria d'imatges

* Centrum/De Wip
* Molí de Vent
* Wippermolen
* Immanuëlkerk

## Enllaços externs

* www.maassluis.nl
# Maasvlakte

El Maasvlakte és una zona que forma part de l'Europoort, el Port de Rotterdam i àrea industrial a prop la ciutat de Rotterdam en els Països Baixos.
Va ser creat en el 1960s per recuperació de terra del Mar del Nord a través de dic i supleció de sorra. La sorra per la supleció fou en gran part agafada del Mar del nord i el Llac de'Oostvoorne. Aquest llac va ser creat per la construcció del Maasvlakte. Els fòssils eren (i encara poden ser) trobats en la sorra.Abans que de la finalització del Maasvlakte la zona era un banc de sorra perillós per la navegació.
El setembre de 2008 es va començar el Maasvlakte, una nova àrea expandida amb la intenció d'obrir ports nous en el Maasvlakte 2, per ús comercial dins 2013. La ampliació es va fer per polvorització de sorra en el Mar del nord i va ampliar el port de Rotterdam en 2.000 hectàrees.

## Galeria

* Terminal de contenidors en el Maasvlakte
* Impressió d'artista del Maasvlakte 2
* Vista aèria nord-oest de Maasvlakte a la nit a l'àrea de terminals de contenidors gran
* Construcció del Maasvlakte 2 dins 2009

## Referències

* ↑ Maasvlakte2 project-website Construction, visited: 24 April 2012
* ↑ Captein, Melvin «Tweede Maasvlakte eind 2013 in bedrijf». BNR Newsradio, 24-06-2012 [Consulta: 25 juny 2012]. Arxivat 29 de març 2014 a Wayback Machine.
* ↑ Dredging Today: Dutch ministry expands Maasgeul, 18 February 2012.

## Enllaços externs

* Maasvlakte 2
# Banys públics

Els banys públics van sorgir a partir d'una necessitat higiènica comú. Sovint el terme públic pot induir a error a algunes persones, ja que normalment, sempre hi ha hagut restriccions sobre qui podia utilitzar aquesta facilitat: membres de l'elit de la cultura, exclusivament homes, només religiosos, etc. A mesura que va anar avançant la societat, els banys públics van anar desapareixent quan va ser possible disposar de banys privats, o es van anar incorporant a l'estructura social sent avui dia punts de trobada.

## Cultures i països
### Índia

Els primers banys públics coneguts es van fundar en les ruïnes de la civilització de la cultura de la Vall de l'Indo. Segons John Keay, el "Gran Bany de Mohenjo Daro " va ser el lloc amb 'una modesta piscina municipal', plena d'escales que baixaven, cadascuna, fins a l'aigua. El conjunt es trobava dins d'un gran i majestuós edifici que s'utilitzava com a banys públics.

### Grècia

Françoise de Bonneville va escriure el següent en El llibre del Bany; "La història dels banys públics va començar a Grècia al segle xi aC", on els homes i les dones es rentaven en emplaçaments propers als llocs d'exercici físic i intel·lectual. Més tard els gimnasos van tenir banyeres interiors situades a la part superior, lleons amb les gargamelles obertes obrien el pas a les dutxes, i piscines circulars amb fileres d'esglaons per poder descansar. El bany va passar a ser un ritu, es va convertir en art - banys de sorra, banys aigua calenta, "banys de vapor" amb aire calent en una volta fosca, cascades fredes, massatges amb olis aromàtics. Les ciutats de tota l'antiga Grècia honoraven els llocs on "joves mossos s'aixecaven i tiraven aigua sobre els seus cossos."

### Roma

Les primeres termes públiques de l'any 19 aC. tenien una rotonda de 25 metres de diàmetre, envoltada d'habitacions petites, estaven situades en un parc amb un riu artificial i una piscina. Cap al 300 d. C. les Termes de Dioclecià cobrien 140.000 m², el seu granit i pòrfir albergaven 3.000 banyistes al dia. Els banys romans es van convertir en "alguna cosa a mig camí entre un centre aquàtic i un parc temàtic," amb piscines, banys calents i temperats, sales de jocs i esports, jardins per passejar, i fins i tot biblioteques públiques i teatres. Un dels banys públics més famosos és Aquae Sulis a Bath, Anglaterra. A petita escala les tenien privades les mansions dels més benestants. Al llarg de tot l'imperi romà cada poble i ciutat tenia unes termes com a mínim i a Roma, la capital, n'hi van arribar a haver 800.

## Referències

* ↑ Keay, John (2001), India: A History, 13-14, Grove Press, ISBN 0-8021-3797-0.

## Vegeu també

* Els Banys Romans de Bath
* Les Termes d'Antoní, a Cartago
* Les Termes de Caracal·la, a Roma
* Les Termes de Cluny, a París
* Les Termes de Dioclecià, a Roma
* Les Termes de Can Terrers, a la Garriga
* Les Termes romanes de Sant Boi
* Termes Romanes de Caldes de Malavella
# Aurèlia Sancristòfol i Arboix

Aurèlia Sancristòfol i Arboix (Barcelona, 9 d'agost de 1895 - 11 de juny de 1948), va ser una violoncel·lista catalana.
Aurèlia Sancristòfol era filla de Pere Màrtir Sancristòfol i Serch (c. 1853-1926), un industrial manyà natural de Cardona, i de Josepa Arboix i Serret (1859-*), Sota el mestratge de Josep Soler, a l'Escola Municipal de Música de Barcelona, a l'edat de 10 anys va oferir el seu primer recital en públic. Era un concert organitzat pel Foment del Treball a Barcelona. Més tarda va seguir els estudis a París amb André Hecking, gràcies a una beca de l’Ajuntament de Barcelona. El 1918 oferí un recital al Saló de Cent de l’Ajuntament de Barcelona. Actuà a vàries ciutats espanyoles i en diferents cicles de música a la Ciutat Comtal, incloses les aparicions amb la Banda Municipal dirigida per Joan Lamote de Grignon.
En un concert que oferí al Casino Unió Comercial per a la Beneficència Vilafranquina, acompanyada al piano pel mestre Joan Molinare, hagueren de plegar abans d'hora, al segon ball, "per falta de noies".

## Referències

* 1 2 «Aurèlia Sancristòfol | enciclopèdia.cat». [Consulta: 8 març 2022].
* 1 2 «Aurèlia Sancristòfol». Intèrprets Catalans Històrics (de l'Associació Joan Manén). [Consulta: 8 març 2022].
* ↑ Gran enciclopèdia de la música. 1ª ed. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1999-2003. ISBN 84-412-0233-8.
* ↑ Grases, Pedro. Maestros y amigos. 1a ed. Barcelona: Seix Barral, 1981. ISBN 84-322-9559-0.
# Manabu Saitō

Manabu Saito (Prefectura de Kanagawa, Japó, 4 d'abril de 1990) és un futbolista japonès. Ha disputat 3 partits amb la selecció del Japó.
El 12 de maig de 2014 s'anuncià la seva inclusió a la llista de 23 jugadors de la selecció japonesa per disputar el Mundial de 2014 al Brasil. Els dorsals van ser anunciats el 25 de maig.

## Referències

* ↑ Japan National Football Team Database
* ↑ National Football Teams
* ↑ «World Cup 2014: Kagawa and Yoshida in Japan squad». BBC Sport, 12-05-2014. [Consulta: 12 maig 2014]. (anglès)
* ↑ «SAMURAI BLUE Squad numbers announced for 2014 FIFA World Cup Brazil». Japan Football Association, 25-05-2014 [Consulta: 26 maig 2014]. (anglès)