OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Castelló Rovira

Joan Castelló Rovira (Castelló de la Plana, 20 de novembre de 1939 - Arenys de Munt, 28 de novembre del 2002) va ser un comunicador i locutor català d'origen valencià.
Durant la seva trajectòria professional destaca per la contribucions que va fer en l'àmbit periodístic (més de 10.000 programes radiofònics i 200 televisius). Llicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona. La seva trajectòria professional davant el micròfon i les càmeres va des del 1966 fins a 1985 (any en què deixa Ràdio Barcelona de la Cadena Ser). També fou un dels pioners de la ràdio en català.
En la seva dilatada labor periodística ha ocupat diferents càrrecs i funcions en la ràdio i la televisió: Director i Presentador del programa De Bat a Bat a TVE en el circuit català amb un jove Manuel Campo Vidal de col·laborador. Creador, director i presentador de Noche de ronda, Directo, Hora trece, Radio Week-end amb Jordi González de col·laborador, Las cenas de la radio i Hora 25 on col·laboraba Joaquim Maria Puyal als esports.
Redactor d'una pàgina diària d'actualitat cultural a El Noticiero Universal entre el 1966 fins 1977.
Va escriure el llibre La Radio Amordazada (Sedmay Eidiciones) guanyador del Premi Honorífic en les segones Jornades Nacionals de la Ràdio que es va celebrar a Barcelona l'any 1976.
Ha estat guardonat amb quatre Premis Ondas el 1970 pel programa "Noche de Ronda", el 1974 pel programa "Directo", el 1980 pel programa "Impactos" i el 1982 pel programa "La Radio al Sol". Premio Virgen de la Mercè por el programa Hora Trece en 1971, Premio Ciudad de Barcelona en 1972 i Medalla de Turisme de la Generalitat de Catalunya en 1984.

## Referències

* ↑ El periodista Joan Castelló Rovira mor als 63 anys, Vilaweb, 22 de novembre de 2002
* ↑ Daniel Casals Futbol i llengua, p. 106
* ↑ Joan Castelló Rovira, periodista, El País, 30 de novembre de 2002
* ↑ Joan Castelló Rovira. José Mayá. La Radio Amordazada (en castellà). abril 1977. Sedmay S.A, 1976. ISBN 84-7380-271-3.
* ↑ Fallece el periodista Joan Castelló Rovira a los 63 años, La Vanguardia, 29 de gener de 2002

## Enllaços externs

* Joaquim Maria Puyal. «"Quaderns del CAC, nº28" publicación científica dirigida al sector audiovisual y editada por el Consejo del Audiovisual de Cataluña, ver página 59, referencia 13» (en castellà). Arxivat de l'original el 4 de març de 2016. [Consulta: 11 novembre 2009].
* El País Digital. «50 años de la TVE en catalán» (en castellà), 09-07-2013. [Consulta: 11 novembre 2009].
* Anuaris.cat. «Lideratge català a la Ràdio» (en catalán), 2002. Arxivat de l'original el 7 de gener de 2009. [Consulta: 11 novembre 2009].
* Manuel Martín Ferrand. «Castelló Rovira» (en castellà), 02-12-2002. [Consulta: 11 novembre 2009].
* ABC. «Fallece Joan Castelló Rovira (con breve resumen de su trayectória profesional)» (en castellà), 01-12-2031. [Consulta: 11 novembre 2009].
# Etebi

L'Etebi és una llengua que es parla a l'estat d'Akwa Ibom al sud-est de Nigèria. Concretament es parla a la LGA d'Uquo Ibeno.
L'etebi és una llengua de la subfamília lingüística de les llengües del baix Cross, que formen part de la família de llengües Benué-Congo. Està íntimament lligada a l'efit, amb la qual no s'ha de confondre.
L'any 1989 hi havia 15.000 parlants d'Etebi.

## Referències

* 1 2 3 etebi a l'ethnologue
# Draganić

Draganić és un poble i municipi de Croàcia situat al comtat de Karlovac, al nord del país.

## Referències

* ↑ «Općina Draganić – Karlovačka županija [Municipi de Draganić - Comtat de Karlovac]» (en croat). [Consulta: 20 desembre 2021].
# Kabataş

Kabataş és un barri del districte de Beyoğlu a Istanbul, Turquia. Es troba a la riba europea del Bòsfor, entre Beşiktaş i Karaköy. Aquí arrenca la línia T1 de tramvia Kabataş-Bağcılar.

## Referències

* ↑ http://www.metro.istanbul/rayl%C4%B1-sistemler/t1-kabata%C5%9F-%E2%80%93-ba%C4%9Fc%C4%B1lar.aspx Arxivat 2017-02-14 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Imatges de Kabataş Arxivat 2020-09-21 a Wayback Machine.
* Istanbul.com - Informació sobre el barri de Kabataş Arxivat 2008-12-07 a Wayback Machine. (turc)
# Machacón

Machacón és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. limita al Nord-oest amb Calvarrasa de Abajo, al Nord-est amb Castañeda (Villagonzalo de Tormes), a l'Est amb Encinas de Abajo, al Sud amb Villagonzalo de Tormes i al Sud-oest amb Calvarrasa de Arriba.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 563 | 543 | 530 | 514 |
# Nemes

El Nemés , era d'una espècie de tocat de tela, un vestit que utilitzaven freqüentment els faraons egipcis, en substitució de les pesades i voluminoses corones, ja que, a diferència d'aquestes, era una peça lleugera i còmoda.
El Nemés cobria la totalitat del cap, caient verticalment per darrere de les orelles, amarrant amb un nus a prop del clatell, a manera de trena. La majoria són fets en blau lapislàtzuli i en or, com es mostra en algunes escultures, màscares funeràries i frescos,encara que podien estar fets en altres colors.
Es fixava al cap a més amb una diadema que portava una cobra i un voltor al front: el Uraeus, emblema protector dels faraons, que eren els únics que podien portar com a atribut de reialesa.

## Simbologia

El vestit el portaven els faraons en vida per identificar-se amb una deïtat i ha més també després de la seva mort, encara que també s'ha trobat en enterraments d'alguns personatges nobles que no van ser dirigents, però que el portarien creient que els serviria com un amulet protector en el més enllà.

## Vegeu també

* Tocat
* Uraeus
* Corona egípcia
* Tutankamon

## Enllaços externs

* = Vídeo del Museu Egipci del Caire
* Egyptian Museum official web (anglès)
* www.louvre.fr Arxivat 2011-11-27 a Wayback Machine.
# Joan Casulleras i Regàs

Joan Casulleras i Regàs (Barcelona, 1920 - Barcelona, 12 de febrer de 1996) va ser un professor i matemàtic català, que fou president de la Societat Catalana de Ciències Físiques, Químiques i Matemàtiques entre 1978 i 1981.
El 1939 va començar els estudis de ciències matemàtiques a la Universitat de Barcelona, on va obtenir el premi extraordinari de llicenciatura. Va exercir de professor ajudant a la Universitat, a la Facultat de Ciències. Va anar a Roma a ampliar estudis sota el guiatge de L. Fantappie i es va doctorar a la Universitat de Madrid, l'única que en aquella època podia donar títols de doctor. Acabat el doctorat, fascinat per la docència, feu oposicions a una càtedra d'Institut. Les guanyà i obtingué una plaça a l'Institut de Lorca, on es va traslladar amb la seva muller, Teresa Ambrós. Després d'uns quants anys aconseguí el trasllat a Catalunya, primer a l'Institut de Figueres, i posteriorment a l'Institut Milà i Fontanals, de Barcelona, on acabaria essent director i va desenvolupar la major part de la seva vida professional, fins que més endavant es traslladaria a l'Institut Montserrat. Durant la seva tasca professional va destacar com a catedràtic de matemàtiques. Juntament amb els professors Josep Teixidor i Batlle i Josep Vaquer i Timoner va promoure i arribà a imposar la reforma de l'ensenyament de la matemàtica, introduint l'anomenada "matemàtica moderna", la qual va representar un avenç important en la racionalització del sistema d'ensenyament de l'època. Casulleras va escriure interessants llibres de text i formació de professors, sent uns dels principals col·laboradors de l'Institut de Ciències de l'Educació (ICE), de la Universitat de Barcelona. Encara que la seva principal dedicació va ser l'ensenyament mitjà, no s'apartà de la Universitat i va seguir ensenyant-hi molts anys. Durant els anys 1978 i 1981 va exercir de president de la Societat Catalana de Ciències Físiques, Químiques i Matemàtiques.

## Referències

* 1 2 Vaquer i Timoner, Josep «La Tasca de Joan Casulleres en el camp de les Matemàtiques». Notícies : Societat Catalana de Matemàtiques, Volum: 4, 1995, pàg. 6.
* ↑ IEC. «Joan Casulleras i Regàs». A: Directori de les societats filials: (1907-2007). Institut d'Estudis Catalans, 2009, p. 597. ISBN 978-84-92583-11-9 [Consulta: 21 desembre 2018].
* ↑ Casassas i Simó, Enric «He de parlar de Joan Casulleras i Regàs, bon amic». Notícies : Societat Catalana de Matemàtiques, Vol. 4, 1995, pàg. 7-8.
* ↑ Balcells, Albert. L'Institut d'Estudis Catalans: una síntesi històrica. Institut d'Estudis Catalans, 2012, p. 169. ISBN 978-84-9965-107-1 [Consulta: 21 desembre 2018].
# Calamity Jane (Lucky Luke)

Calamity Jane és la quaranta-quatrena història de la sèrie Lucky Luke per Morris (dibuix) i René Goscinny (guió). És publicada per primera vegada del no 1437 al no 1458 de la revista Spirou. A continuació és publicada en àlbum l'any 1967.

## Sinopsi

Lucky Luke fa amistat amb Calamity Jane, que el posa en una situació delicada. Arriben a El Plomo on Calamity Jane guanya el saloon en una aposta a pols, del qual surt vencedora. August Oyster, antic propietari de l'establiment, tracta de fer-li abandonar la ciutat. Durant aquest temps, Lucky Luke s'interessa a un afer de tràfic d'armes amb els indis.

## Personatges

A part de Lucky Luke y Jolly Jumper apareixen els següents personatges entre molts altres innominats:
August Oyster: propietari del saloon abans que Calamity Jane arribi a El Plomo i prengui possessió del saloon.
Baby Sam: és un forçut a les ordres d'Oyster.
Gomino: és el cabdill dels apatxes.
Robert Gainsborough: el professor de bones maneres de Calamity Jane, té els trets de David Niven.
Aquest àlbum reprèn el personatge històric de Martha Jane Canary (1852 - 1903), aventurera durant la conquesta de l'Oest.
Wild Bill Hickok apareix en un salt enrere i d'esquena a la història de Calamity Jane.

## Al·lusió a altres dones de l'oest

A la vuitena vinyeta de l'última pàgina, un paràgraf evoca els noms d'altres dones que com Calamity Jane havent marcat la història del Far West:
* Poker Alice
* Madame Moustache
* Big Nose Kate (que serà la un dels personatges clau de l'àlbum OK Corral.
* Pickhandle Nan
* Rowdy Kate (esposa de Joseph Lowe)
* Kitty the Schemer

## Publicació
### Revistes

La història va aparèixer a la revista Spirou, del no 1437 (28 d'octubre de 1965) al no 1458 (24 de març de 1966).

### Àlbum

Edicions Dupuis, núm. 30, 1967.

### Traducció

Va ser traduït al català per Víctor Mora i publicat el 1984 per Grijalbo/ Dargaud.

## Adaptacions

Aquest àlbum ha estat adaptat a la sèrie animada Lucky Luke, difosa per primera vegada l'any 1984 on el gos Rantamplan apareix en aquest episodi.
Calamity Jane apareix al film Lucky Luke (2009) de James Huth on és interpretada per Sylvie Testud.
El nom de Calamity Jane és mencionat per la seva mare al film Els Dalton (2004) de Philippe Haïm.
Els personatges de Calamity Jane i d'August Oyster han aparegut a l'episodi La Cavale de la tercera sèrie animada Les Nouvelles Aventures de Lucky Luke l'any 2001.

## Referències

* 1 2 «Lucky Luke» (en francès). BD Oubliées. Arxivat de l'original el 2018-02-07. [Consulta: 25 maig 2019].
* ↑ Morris (dibuix) i Goscinny (guió), Chasseur de primes, Lucky Comics, setembre de 2009 ISBN 978-2884-71258-3, p. 2 (prefaci de Gotlib).
# Dragan Đokanović

Dragan Đokanović (en serbi:Драган Ђокановић), (Sarajevo, 1958), és un polític serbi de Bòsnia, doctor de medicina. És el president del Partit Democratic dels Federalistes.

## Referències

* ↑ derStandard.at
* ↑ «dragandjokanovic.com». Arxivat de l'original el 2010-06-05. [Consulta: 26 gener 2021].

## Enllaços externs

* (serbi) Web de Dragan Đokanović Arxivat 2010-06-05 a Wayback Machine.
# Kabid

Kabid (mort en 1527) fou un heretge del segle xvi a l'Imperi Otomà. Va començar a predicar a Istanbul el 1527 que l'Alcorà derivava de l'Antic Testament i el Nou Testament i que Jesús era un profeta superior a Mahoma. Cridat davant el diwan imperial, va defensar la seva doctrina fundada en uns versos de l'Alcorà; els que l'interrogaven només van poder insultar-lo. Es van cridar altres experts religiosos que l'endemà van rebatre els arguments de Kabid; aquest fou convidat a renunciar a la seva doctrina i s'hi va negar; se li va comunicar la condemna a mort si no abjurava i s'hi va negar i fou executat tot seguit. Els seus seguidors van formar la secta dels khubmesihis.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, IV, 348
# Orascom Telecom

Orascom Telecom és una empresa egípcia de telecomunicacions, part del grup Orascom, controlada per la família Sawiris, que posseeix, directament o indirecta, el 57% de les accions. El seu president executiu és Naguib Sawiris. Cotitza en les borses del Caire i Alexandria i Londres. Va ser fundada el 1998 per gestionar l'operador egipci de telefonia mòbil GSM Mobinil i des de llavors s'ha expandit per diversos països d'Àfrica, el Pròxim Orient i Àsia. Amb diversos percentatges accionarials, opera els següents operadors mòbils GSM: a Algèria Djezzy, al Pakistan Mobilink, a Tunísia Tunisiana, a l'Iraq Iraqna, a Bangladesh Banglalink i a Zimbabwe Telecel Zimbabwe.
Al desembre de 2005, va comprar una participació del 19,3% en Hutchison Telecommunications International (HTIL), la qual controlava operadors d'Índia (Hutchison Essar, venuda a Vodafone en 2007), Vietnam, Indonèsia, Macau, Hong Kong, Israel, Tailàndia, Sri Lanka i Ghana. Orascom Telecom compta amb dos membres en el consell d'administració de HTIL. El màxim accionista de HTIL és Hutchison Whampoa, de Hong Kong, amb el 49,7% de les accions.
El màxim accionista de la companyia és Naguib Sawiris, qui a través del holding Weather Investments, controla el 50% més una acció de la companyia. Weather Investments també posseeix el 100% de l'operadora de telecomunicacions italiana Wind Telecomunicazioni S.p.A.

## Enllaços externs

* Web de Orascom Telecom(anglès)
* (anglès)
# Jodo

El jodo és una art marcial procedent del Japó que estudia la utilització del jo (bastó d'1,28 metres).

## Història

La tradició ens diu que l'escola més antiga, Shindo Musso Ryu Jojutsu, fou fundada per Muso Gonnosuke al segle xvii. Aquest, després d'un enfrontament amb en Miyamoto Mushashi en què va ser derrotat, es retirà a la muntanya a meditar, i va tenir una visió en què l'única forma de derrotar el creador de l'escola dels dos sabres era amb un bastó d'1,28 metres. Efectivament, segons la tradició, en el segon enfrontament Musso Gonnosuke va derrotar en Miyamoto Mushashi, perdonant-li la vida, tal com aquest havia fet amb ell a l'anterior combat.

## Escoles

* Sete Jo, lligada a la ZNKR (Zen Nihon Kendo Renmei / Federació japonesa de Kendo), i que utilitza un sistema de graus i exàmens (kiu/dan)similars al kendo, aikido, i altres arts marcials japoneses.
* Shindo Musso Ryu Jojutsu, que no té cap mena d'estructura associativa, mantenint els lligams Mestre-alumne tal com es feia antigament. Conserva el sistema de graus tradicional
* Suiô Ryu Iaikenpô

## Mestres
### Sokes

* Muso Gonnosuke
* Uchida Ryogoro (1837 - 1921)
* Shiraishi Hanjiro Shigeaki (1842 - 1927), 24è Soke
* Takaji Shimizu (1876-1978), 25è Soke
* Otofuji 26è Soke

### Mestres japonesos actuals

* Nishioka Tsuneo
* Siguehiro Matsumura

### Professors occidentals

* Jean Pierre Reniez, 7è Dan, Kyoshi
* Gérard Blaize, 7è Dan, Renshi
* Robert Rodriguez, 6è Dan, Renshi
* Daniel Chabaud, 6è Dan

## Referències

* ↑ Green, Thomas A. Martial Arts of the World: An Encyclopedia of History and Innovation (en anglès). ABC-CLIO, 2010. ISBN 9781598842432.
* ↑ «はじめて杖道に触れる方へ» (en japonés). Arxivat de l'original el 26 d'agost de 2018. [Consulta: 9 abril 2018].
* ↑ «HISTORY OF JODO» (en anglès). Arxivat de l'original el 8 d'abril de 2018. [Consulta: 9 abril 2018].
* ↑ «Jojutsu :: Jodo :: Kenjutsu :: Historical Review» (en anglès). Arxivat de l'original el 10 d'abril de 2018. [Consulta: 9 abril 2018].

## Enllaços externs

* Federació Europea de Kendo Iaido i Jodo
* Federació Europea de Jodo
* Dojo de Nishioka Tsuneo
* Grup de Siguehiro Matsumura
Viccionari
# Etearc

Etearc (en llatí Etearchus, en grec antic Ἐτέαρχος) fou un rei de la ciutat d'Axos a Creta.
Segons antics relats dels cirenaics, era l'avi del rei Batos I de Cirene. La llegenda diu que va planejar la mort de la seva filla Frònime per instigació de la seva madrastra, però es va salvar i va ser portada a Cirene, tal com explica Heròdot.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, IV, 154,155
# Màxim I de Constantinoble

* Per a altres significats, vegeu «Màxim I de Jerusalem».
Màxim I de Constantinoble (grec antic: Μάξιμος, llatí: Maximus), conegut també com a Màxim Alexandrí i Màxim el Cínic (grec antic: Μάξιμος ὁ Κυνικὸς) va ser un filòsof cínic grec natural d'Alexandria que va viure a la segona part del segle iv.
Va ser perseguit per la seva religió (tal vegada pagana, o bé ariana). Després, va ser fidel a l'ortodòxia i va escriure un llibre en defensa seva. L'any 374 sota l'emperador Valent, l'arià Luci patriarca d'Alexandria va perseguir els ortodoxos, i el va desterrar a un oasi. Va ser alliberat quatre anys més tard, segurament a la mort de Valent, l'any 378. Llavors va anar a Milà, on va presentar a Flavi Gracià la seva obra Περὶ τῆς πίστεως, De Fidie contra els arrians.
Va visitar Constantinoble, on Gregori de Nazianz havia estat nomenat patriarca el 379. Del perquè es va produir la usurpació de Màxim no se sap ben bé tot, però amb el suport d'alguns eclesiàstics egipcis enviats per Pere II d'Alexandria, el dissabte Sant de 379, una turba d'arians va irrompre a la seva església durant el culte, varen ferir Gregori i mataren un altre bisbe. Màxim va intentar apoderar-se de la posició de Gregori i fer-se ordenar bisbe de Constantinoble. Gregori, commocionat, va decidir renunciar al seu càrrec, però la facció fidel a ell el va induir a quedar-se i expulsar a Màxim. i Màxim va demanar ajut a l'emperador però va haver de tornar a Alexandria on aviat va acabar expulsat pel mateix Pere, que li havia donat suport en la usurpació.
A Constantinoble Nectari havia assolit el patriarcat al lloc de Gregori (381) i va convocar un concili general a Constantinoble que va declarar nul·la l'elecció de Màxim i es van revertir els nomenaments de preveres que havia fet. Va cercar el suport dels bisbes italians, però no se'n va sortir. Va morir en l'obscuritat.

## Referències

* ↑ Ruether, Rosemary Radford. Gregory of Nazianzus: Rhetor and Philosopher (en anglès). Oxford University Press, 1969, p. 43. ISBN 978-0198266198.
* ↑ «Maximus». Ecumenic Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 26 juny 2023].
# Salinas

«Salinas» té aquests significats:
* Toponímia:
** Salinas (Califòrnia)
** Salinas (Equador), municipi de l'Equador, a la província de Santa Elena
** Salinas (Uruguai), municipi de l'Uruguai, al departament de Canelones
** Salinas de Añana, cap del municipi basc d'Añana, a Àlaba
** Salinas de Léniz, nom castellà del municipi basc de Leintz-Gatzaga, a Guipúscoa
** Salinas del Manzano, municipi de Castella - la Manxa, a la província de Conca
** Salinas de Oro, municipi de Navarra
** Salinas de Pisuerga, municipi de Castella i Lleó, a la província de Palència
** Salinas (castellà) o Salines (català), municipi valencià castellanoparlant a l'Alt Vinalopó
** Salinas, parròquia del municipi asturià de Castrillón
** Parc regional de Las Salinas y Arenales de San Pedro del Pinatar, parc regional de la regió de Múrcia, al municipi de San Pedro del Pinatar
* Biografies:
** Carlos Salinas de Gortari, president de Mèxic
** Jaime Salinas Bonmatí, escriptor i editor espanyol
** Julio Salinas Fernández, futbolista i comentarista esportiu basc
** Francisco Salinas Fernández, futbolista basc
** Pedro Salinas, escriptor espanyol
** Pere Salinas, pintor català
* Miscel·lània: Batalla de Las Salinas, combat per la possessió de la ciutat peruana de Cusco entre les tropes de Francisco Pizarro i les de Diego de Almagro
# Kiril Yovovich

Kiril Yovovich (Sofia, 29 de desembre de 1905 - 9 de febrer de 1979) fou un futbolista búlgar de la dècada de 1920.
Fou 3 cops internacional amb la selecció búlgara amb la qual participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Levski Sofia.

## Referències

* ↑ Kiril Yovovich Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Kiril Yovovich's profile at Retro-Football.bg (búlgar)
* ↑ «Perfil a eu-football.info». Arxivat de l'original el 2018-12-04. [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «Kiril Yovovich Career Stats» (en bulgarian). levskisofia.info.
* ↑ «Йовович–Първият най-млад национален дебютант» (en bulgarian). sini1914.com. [Consulta: 18 juny 2010].
# Magomed Ibraguímov

Magomed Ibraguímov és el nom dels següents personatges:
* Magomed Abdulmumínovitx Ibraguímov (1983), lluitador de lluita lliure rus nacionalitzat uzbek.
* Magomed Ibraguimkhalílovitx Ibraguímov (1973), lluitador de lluita lliure rus nacionalitzat macedoni.
* Magomed Idríssovitx Ibraguímov (1985), lluitador de lluita lliure rus nacionalitzat uzbek.
# Musaranya d'orelles petites de Goodwin

La musaranya d'orelles petites de Goodwin (Cryptotis goodwini) és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes que es troba al Salvador, Guatemala i Mèxic.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Musaranya d'orelles petites de Goodwin. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 9 desembre 2007 (en anglès).
# Koska Helva

Koska Helvacısı és la companyia líder i la marca comercial tradicional de la producció de helva i delícies turques a Turquia.
Koska era un antic barri d'Istanbul, a prop d'Aksaray. L'empresa pren el seu nom de les seves antigues instal·lacions a Koska. Els orígens de Koska es remunten a la ciutat de Denizli a principis de segle 20, on va ser fundada el 1907 per Hacı Emin Bey.
El seu fill Halil Ibrahim Adil Dindar va arribar a Istanbul l'any 1931 i va establir-hi una producció d'Helva i venda botiga a Koska. El 1982, després de la mort del seu pare, els hereus, els tres germans Dindar divideixen la companyia en dos, però van fer un acord per continuar utilitzant el nom de la marca de Koska, ambdós independently. Nevzat i Mumtaz Dindar van establir "Merter Helva" sota la marca "Koska" mentre Mahir Dindar va establir "Mahir da" sota la marca "Koska Helvacısı". Així, tant el mercat empreses (ed) els seus productes utilitzant el nom tradicional "Koska".
El 2011, Merter va afegir un «nazar boncuğu» al seu logotip, amb l'objectiu de diferenciar les dues companyies. Això va ser criticat per Mahir da com una violació del seu acord i va anunciar que cap producte Koska portava cap signe com insectes, flors o perles. A canvi, Merter anuncia que cap producte Koska sense la imatge de la "Helvacı Dede" (Granpa Helvacı) és genuí Koska.
Merter Helva redactat una "constitució" per a la cultura de l'empresa, no té divisions similars en el futur. També va rebre una "kosher food" i un certificat de "menjar halal". Les dues empreses produeixen delícies turques, conserves de fruites i diversos altres productes de confiteria dolça, a banda de les tradicionals classes "Helva". En una entrevista amb la premsa, Emin Dindar, el president de Merter Helva, diu que la companyia exporta el 20% de la seva producció a 78 països. També diu que han desenvolupat un nou producte, tahin-pekmez, posant-lo en tub, tal com la xocolata, per al gaudi dels nens.

## Referències

* ↑ Dünden bugüne İstanbul ansiklopedisi: A - Z. Türkiye Ekonomik ve Toplumsal Tarih Vakfı, 1995. ISBN 978-975-7306-00-9.
* 1 2 3 http://www.kariyer.net/merter-helva-san-ve-tic-a-s-koska-helvacisi-is-ilanlari-c22869-p14134/ Arxivat 2015-07-04 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.milliyet.com.tr/koska-da-boncuk-kavgasi/ekonomi/ekonomidetay/01.02.2011/1346853/default.htm
* ↑ http://www.radikal.com.tr/ekonomi/koskada_cocuklara_torpil_yok-1055019
* ↑http://www.helalgidasertifikasi.info/koska-merter-helva
* ↑ http://sosyal.hurriyet.com.tr/yazar/vahap-munyar_44/o-nazar-boncugu-allah-a-sirk-kosmak-gibi-algilanab_30168995 Arxivat 2015-09-30 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina d'internet oficial de "Koska Helvacısı" per Mahir GIDA
* Pàgina d'internet oficial de "Koska" per Merter Helva