OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pow R. Toc H.

«Pow R. Toc H.» és el cinquè tema de l'àlbum The Piper at the Gates of Dawn del grup britànic Pink Floyd publicat l'any 1967. És un tema instrumental, amb diversos efectes vocals, en el que el piano és l'instrument més prominent. És considerada com el tema més estrany del disc.
S'ha dit que el tema és un esforç del grup per tal de produir una peça semblant a Interstellar Overdrive.

## Antecedents

Toc H era el codi dels senyals de l'exèrcit per a "TH", que representava Talbot House, un club on els oficials i els soldats eren iguals, que més tard es va convertir en una organització de confraternitat cristiana interconfesional al servei de la comunitat. (L'emblema de Toc H. és un llum d'oli, de manera que un "poder Toc H." seria una torxa elèctrica, probablement amb una bombeta tènue, segons la dita "tan tènue com una làmpada Toc H.".)

## Composició i gravació

Segons Nick Mason, els quatre membres originals de Pink Floyd (Syd Barrett, Roger Waters, Richard Wright i Mason) estaven a Abbey Road Studios i van veure a The Beatles gravar «Lovely Rita» de Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band. Els efectes de veu i els sorolls que Pink Floyd va utilitzar són similars als utilitzats a «Lovely Rita».
La peça fou escrita per Syd Barrett, Roger Waters, Richard Wright i Nick Mason conjuntament. Està situada entre «Flaming» i «Take Up Thy Stethoscope and Walk».
A la cançó, Barrett mostra un primer exemple de beatboxing, i Waters també utilitza el "crit" que més tard va utilitzar a «Careful with That Axe, Eugene».

## Interpretacions en viu i versions alternatives

«Pow R. Toc H.» va ser rebatejada com a «The Pink Jungle» dins la peça «Journey» de The Man and The Journey. Pink Floyd va interpretar la cançó en directe del 1967 al 1969.

## Crèdits

* Syd Barrett: guitarra
* Roger Waters: baix
* Rick Wright: piano, orgue
* Nick Mason: bateria

## Referències

* ↑ Guesdon, Jean-Michel; Margotin, Philippe. Pink Floyd All the Songs: The Story Behind Every Track. Running Press, 2017, p. 90. ISBN 978-0-316-43923-7.
* 1 2 Strong, 2004, p. 1177.
* ↑ Mabbett, 1995.
* ↑ Palacios, 2010.
* ↑ Talbot House in Belgium Arxivat 2009-11-01 a Wayback Machine. Index page of Belgian Talbot House tourist site
* ↑ «Casualty details: Talbot, Gilbert Walter Lyttleton». Commonwealth War Graves Commission.
* ↑ Mason, Nick. Inside Out: A Personal History of Pink Floyd, 2004.

## Bibliografia

* Mabbett, Andy. The Complete Guide to the Music of Pink Floyd (en anglès). Omnibus Press, 1995. ISBN 071194301X. .
* Palacios, Julian. Syd Barrett & Pink Floyd: Dark Globe (en anglès). Rev.. Londres: Plexus, 2010. ISBN 0-85965-431-1.
* Strong, Martin C. The Great Rock Discography (en anglès). 4a. Edinburgh: Canongate Books, 2004. ISBN 1-84195-551-5.

## Vegeu també

* Discografia de Pink Floyd

## Enllaços externs

* «Lloc web oficial de Pink Floyd» (en anglès).
# Auzata

Auzata és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Drepaninae.

## Taxonomia

* Auzata amaryssa H.F. Chu & L.Y. Wang, 1988
* Auzata chinensis Leech, 1898
* Auzata minuta Leech, 1898
* Auzata ocellata (Warren, 1896)
* Auzata plana H.F. Chu & L.Y. Wang, 1988
* Auzata semilucida H.F. Chu & L.Y. Wang, 1988
* Auzata semipavonaria Walker, [1863]
* Auzata simpliciata Warren, 1897
* Auzata superba Butler, 1878

## Referències

* ↑ Savela, Markku. «Auzata Walker, [1863]» (en anglès). Lepidoptera and Some Other Life Forms.
* ↑ Chu, H.F.; Wang, L.Y. «On the Chinese Drepaninae (Lepidoptera: Drepanidae) genera Auzata Walker, 1862 and Macrocilix Butler, 1886» (en anglès). Acta Entomologica Sinica, 31(4), 1988, pàg. 414-422.
# Locomotora de Vapor 030-2369

La Locomotora de vapor 030-2369 "Alcantarilla-Lorca 4" és una Locomotora fabricada per l'empresa Sharp & Steward a Manchester a Regne Unit el 1884 i que es troba conservada actualment al Museu del Ferrocarril de Catalunya, amb el número de registre 00010 d'ençà que va hi ingressar el 1981, com una donació de la companyia Compañía de Alcantarilla a Lorca i posteriorment adquirida per Renfe.

## Història

Aquesta locomotora representa a la perfecció el caràcter polivalent i modest de la companyia d'Alcantarilla a Lorca, a la qual va pertànyer originalment. Circulava al llarg de 57 km, dins la línia Múrcia-Granada.
Aquesta companyia necessitava màquines robustes, senzilles i adaptades a tota classe de serveis. Per això, va adquirir aquestes sis locomotores mixtes britàniques. Com la major part de les locomotores britàniques, destaca per les seves línies diàfanes i simples, deixant al descobert només els elements imprescindibles.
En aquest model, excepcionalment, es pot veure sobre la caldera la sorrera, instal·lada en arribar a Alcantarilla i, normalment, oculta en les locomotores britàniques. Després de passar a RENFE va continuar en servei a la seva mateixa zona de procedència, a més de fer-ho a la línia d'Àguilas fins a la meitat dels anys seixanta.

## Conservació

El seu estat de conservació és bo1990-91 restauració integral de xapa i pintura

## Exposicions

* MOROP, Vilanova i la Geltrú

## Referències

* ↑ Museu del Ferrocarril, 2004: pp.26-59

## Bibliografia

* Marshall, L.G., Los tiempos de vapor en renfe, 1987
* museu del ferrocarril de vilanova i la geltrú. catàleg.. 2004. vilanova i la geltrú: museu del ferrocarril del vilanova i la geltrú. fundación de los ferrocarriles españoles, 2004. b-10890-04. ISBN 84-95968-37-1.
* fundacion de los ferrocarriles espanoles; museu del ferrocarril de vilanova i la geltrú. museu del ferrocarril: guia. museu del ferrocarril, 1 de juliol de 1997. ISBN 9788488675408 [Consulta: 4 juny 2011].
* ddaa. 20 anys del museu del ferrocarril. vilanova i la geltrú: museu del ferrocarril, novembre de 2010. ISBN 978-84-92745-27-2.

## Enllaços externs

* Web oficial del Museu del Ferrocarril de Catalunya
# Mònim de Siracusa

* «Mònim» redirigeix aquí. Si cerqueu el general macedoni, vegeu «Mònim de Macedònia».
Mònim de Siracusa (grec antic: Μόνιμος, Mónimos; Siracusa, 399 - 300 aC) va ser un filòsof grec del segle iv aC pertanyent a l'escola cínica. Va ser deixeble de Diògenes de Sinope i de Crates de Tebes.
Va ser esclau d'un banquer corinti que tenia tracte freqüent amb Xeníades, que en aquells dies era l'amo de Diògenes de Sinope, que també havia estat reduït a l'esclavitud. Mitjançant el contacte amb Diògenes, Mònim va conèixer la filosofia de l'escola cínica i va decidir assumir la seva forma de vida.
Va escriure poesies curtes de to satíric, encara que d'argument seriós, i dos llibres en prosa. Se sap de la seva doctrina que oposava el domini de l'evidència (la naturalesa), en la qual subjau el savi, al domini de la il·lusió.
| « | Tot el que imaginem és vanitat (τῦφος, literalment "boira" o "fum"). | » |
| — Mònim |||

## Referències

* ↑ Diògenes Laerci. «Vida de Mònim». A: Vides i opinions de filòsofs eminents.
* ↑ Los filósofos cínicos: antología de textos, 2019, p. 223-226. ISBN 978-84-309-7790-1.
# Olkhovka (Sverdlovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Olkhovka».
Olkhovka (en rus: Ольховка) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 227 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский». Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Llista de compositors de cinema catalans

Aquesta és una selecció dels compositors catalans més representatius en el camp de la música per al cinema.
* August Algueró i Algueró (Barcelona 1906 - Madrid 1992)
* August Algueró i Dasca (Barcelona 1934 - Torremolinos 2011)
* Joan Albert Amargós i Altisent (Barcelona 1950)
* Eduardo Arbide Amilibia (Dumaguete, Filipines, 1960)
* Albert Argudo i Lloret (Barcelona 1945)
* Santi Arisa i Pujol (Manresa 1947)
* Josep Maria Bardagí i Freixas (Barcelona 1950-2001)
* Agustí Borgunyó i Garriga (Sabadell 1894 - Barcelona 1967)
* Manuel Camp i Oliveres (Manresa 1947)
* Xavier Capellas i Sans (Rubí 1962)
* Josep Casas i Augé (Barcelona 1913-1988)
* Carles Cases i Pujol (Sallent 1958)
* Xavier Cugat i Mingall (Girona 1900-Barcelona 1990)
* Antoni Díaz i Conde (Barcelona 1914-Mèxic 1976)
* Jordi Doncos i Ramos (Barcelona 1935 - Barcelona 1998)
* Joan Duran i Alemany (Barcelona 1896-Barcelona 1970)
* Enrique Escobar Sotés (Linares 1921-Barcelona 2004)
* Rafael Ferrer i Fitó (Sant Celoni 1911-Barcelona 1988)
* Ramon Ferrés i Musolas (Valls 1878-Barcelona 1962)
* Robert Gerhard (Valls, 1896–Cambridge, 1970)
* Pasqual Godes i Terrats (Barcelona 1899-1944)
* Ricard Lamote de Grignon i Ribas (Barcelona 1899-1962)
* Frederic Martínez i Tudó (Barcelona 1907-1975)
* Josep Mas i Portet "Kitflus" (Mollet del Vallès 1954)
* Jaume Mestres i Pérez (Barcelona 1907-1994)
* Ricard Miralles i Izquierdo (Barcelona 1944)
* Xavier Montsalvatge i Bassols (Girona 1912-Barcelona 2002)
* Ramon Muntaner i Torruella (Cornellà de Llobregat 1950)
* Jordi Nogueras i Serret (Argentona 1961)
* José Manuel Pagán (Lausana 1949)
* Joan Pineda i Sirvent (Barcelona 1931)
* Baltasar Samper i Marquès (Palma 1888-Ciutat de Mèxic 1966)
* Carles Santos i Ventura (Vinaròs 1940)
* Josep Solà i Sànchez (Mollet del Vallès 1930 - Barcelona, 2009)
* Jaume Torrents i Gutiérrez de Pando (Barcelona, 1900-1976)
* Josep Maria Torrens i Ventura (Esparreguera, 1899-Barcelona, 1986)
* Joan Vives i Sanfeliu (Barcelona 1953)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Joaquim Romaguera i Ramió, director Diccionari del cinema a Catalunya Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2005

## Bibliografia

* Joaquim Romaguera i Ramió, director Diccionari del cinema a Catalunya Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2005
# Plataplochilus cabindae

Plataplochilus cabindae és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Angola, República Democràtica del Congo i sud-oest de Gabon.

## Referències

* ↑ «Plataplochilus cabindae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Plegafulles de pit ocraci

El plegafulles de pit ocraci (Anabacerthia lichtensteini) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita entre la malesa del bosc de l'est i sud-est del Brasil, est del Paraguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Plegafulles de pit ocraci». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 8-01-2021, (català)
# Política, manual de instrucciones

Política, manual de instrucciones és una pel·lícula documental dirigida per Fernando León de Aranoa on el director i el seu equip segueixen a la direcció de Podemos durant aproximadament un any i mig fins a les eleccions generals al congrés d'Espanya del 20 de desembre de 2015.
* ↑ http://www.elconfidencial.com/cultura/cine/2016-06-03/politica-manual-de-instruccciones-podemos-fernando-leon-de-aranoa_1210745/
* ↑ http://www.filmaffinity.com/es/film714676.html
# Portada/article febrer 18
## Joan Miró i Ferrà

Joan Miró i Ferrà (Barcelona, 20 d'abril de 1893 – Palma, 25 de desembre de 1983) va ser un pintor, escultor, gravador i ceramista català, considerat un dels màxims representants del surrealisme, tot i que va arribar a signar aquest manifest. A la seva obra va reflectir el seu interès pel subconscient i pel seu país. Al principi va mostrar fortes influències fauvistes, cubistes i expressionistes, evolucionant cap a una pintura més plana, com ho és el seu conegut quadre La masia. A partir de la seva estada a París, la seva obra es torna més onírica, coincidint amb les directrius del surrealisme però sense arribar a incorporar-se formalment a aquest moviment.
# Portada/article febrer 22
## Escultura romànica

L'escultura romànica s'insereix, en general, dins de les metes artístiques del moviment de l'art romànic, inclosa la comunicació entre l'església catòlica i els fidels, el que és el regne de Déu a la terra, el temple. Així, l'escultura va tenir una estreta relació amb l'arquitectura, inserint-se en el seu lloc com un element complementari, i es va dedicar principalment a l'ensenyament de les escenes bíbliques amb relleus de pedra que fossin comprensibles per als creients laics. Aquesta activitat es va desenvolupar entre el segle xi i, en correspondència amb les diferents parts d'Europa, el segle xii o la primera meitat del xiii.
# Problema de Dirichlet

En matemàtiques, el problema de Dirichlet consisteix a trobar una funció que resolgui una equació diferencial parcial a l'interior d'una regió donada que té valors predeterminats al contorn de la regió. Les condicions de frontera d'aquest problema s'anomenen Condicions de frontera de Dirichlet.
El problema de Dirichlet es pot resoldre per moltes equacions diferencials parcials, tot i que en un primer moment va ser pensat per a l'equació de Laplace. En aquest cas el problema es pot formular de la manera següent:
    Donada una funció f que pot ser avaluada en tots els contorns d'una regió R$^n$, només hi ha una única funció contínua u derivable dues vegades en l'interior i contínua al contorn, tals que u és una funció harmònica a l'interior i u = f al contorn.
Aquest requeriment s'anomena la condició de contorn de Dirichlet.
# Portada/article abril 19
## Uruguai

L'Uruguai, oficialment la República Oriental de l'Uruguai, és un Estat sobirà d'Amèrica del Sud situat entre el Brasil i l'Argentina. Limita al sud-est amb l'oceà Atlàntic, al nord-est amb l'estat brasiler de Rio Grande do Sul, al nord-oest amb la província argentina d'Entre Ríos i a l'oest amb el Riu de la Plata. Té una superfície d'uns 176.220 km², dels quals el 75% són prats i el 25%, boscos. És el segon estat independent més petit de Sud-amèrica, després de Surinam, i el catorzè més gran d'un total de 36 països i territoris americans. La seva població és d'uns 3.510.386 habitants, i la capital i ciutat més gran és Montevideo.
Segons les Nacions Unides és el país de Llatinoamèrica amb el nivell d'alfabetització més alt, i és el tercer país de Llatinoamèrica (després de l'Argentina i de Xile) que té el major Índex de Desenvolupament Humà (IDH).
# Portada/article abril 14
## Art romànic de la Baixa Cerdanya

L'art romànic de la Baixa Cerdanya es dona principalment a l'arquitectura religiosa de les seves esglésies. Es té notícies de moltes d'elles gràcies a l'acta de consagració de la catedral de la Seu d'Urgell on consta una llista de seixanta-vuit parròquies, esglésies i viles de la Cerdanya, que foren assignades en dot a Santa Maria d'Urgell. Fins al 1802, del bisbat d'Urgell depenien els pobles de la Cerdanya. Més tard la divisió provincial espanyola del 1833 va trencar administrativament la comarca.
Les característiques arquitectòniques principals de les esglésies són la simplicitat estructural i les dimensions reduïdes. Aquest art arquitectònic desenvolupat a Catalunya a voltants del segle x fou anomenat per Puig i Cadafalch com el primer romànic amb corrents artístics procedents de França i Itàlia.
# Portada/efemèride agost 9

Cecilie Skog
« 8 d'agost · 9 d'agost · 10 d'agost »
# Portada/efemèride agost 4

Anita Garibaldi
« 3 d'agost · 4 d'agost · 5 d'agost »
# Publi Valeri Publícola (cònsol 352 aC)

Publi Valeri Publícola (en llatí: Publius Valerius Publicola) va ser un magistrat romà que va viure al segle iv aC. Formava part de la gens Valèria, i portava el sobrenom de Publícola.
Va ser elegit cònsol de Roma l'any 352 aC junt amb Gai Marci Rutil i pretor dos anys després (350 aC) any en què va tenir el comandament d'un exèrcit de reserva en la guerra contra els gals. L'any 344 aC va ser nomenat dictador amb el propòsit de celebrar jocs per commemorar l'aparició de certs prodigis. L'any 332 va ser magister equitum del dictador Marc Papiri Cras, nomenat per combatre els gals, però tots dos van dimitir en veure que la sospita de la guerra no era certa.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 602.
# Premis Pulitzer de 1929

Els següents són els Premis Pulitzer del 1929.

## Premis de periodisme

* Servei públic :
** New York Evening World, per la seva efectiva campanya per corregir mals en l'administració de justícia, inclosa la lluita per frenar els "perseguidors d'ambulàncies", el suport al projecte de llei de "tanca" i mesures per simplificar el procediment, evitar el perjuri i eliminar la política dels tribunals municipals; una campanya que ha estat fonamental per aconseguir accions correctores.
** Mencions honorífiques:
*** El Brooklyn Daily Eagle, "per la seva campanya contra els 'perseguidors d'ambulàncies' que complementava la tasca del New York Evening World".
*** Chicago Tribune, "pel seu treball en relació amb les eleccions primàries".
*** St. Paul Dispatch i Pioneer Press, "per la seva campanya per a la conservació dels boscos".
* Informació:
** Paul Y. Anderson, de St. Louis Post-Dispatch, per la seva tasca altament eficaç a l’hora de donar a conèixer una situació que va resultar en la revelació de la disposició dels Bons de Llibertat comprats i distribuïts per la Continental Trading Company en relació amb els arrendaments navals de petroli.
* Correspondència:
** Paul Scott Mowrer del Chicago Daily News, per la seva cobertura d'afers internacionals, inclòs el Pacte Naval Franco-Britànic i la campanya alemanya per a la revisió de el Pla Dawes.
* Redacció editorial:
** Louis Isaac Jaffe, de The Virginian-Pilot, per "An Unspeakable Act of Savagery" (Un acte de salvatgisme inqualificable), "que és típic d'una sèrie d'articles escrits sobre el mal dels linxaments i amb èxit en la defensa de la legislació per evitar-los".
* Caricatura Editorial:
** Rollin Kirby, del New York World, per "Tammany!"

## Premis de lletres i teatre

* Novel·la:
** Scarlet Sister Mary de Julia Peterkin (Bobbs)
* Teatre:
** Street Scene (Escena de carrer) d'Elmer Rice (S. Francès)
* Història:
** The Organization and Administration of the Union Army, 1861-1865 de Fred Albert Shannon (AH Clark)
* Biografia o autobiografia:
** The Training of an American: The Early Life and Letters of Walter H. Page de Burton J. Hendrick (Houghton)
* Poesia :
** John Brown's Body per Stephen Vincent Benét (Farrar)

## Referències

* ↑ «Julia Peterkin's "Scarlet Sister Mary" best novel». The Watchman and Southron [Sumter, South Carolina], May 15, 1929.
* ↑ «Sketches of writers and artist whose work is rated best in many diverse fields». St. Louis Post-Dispatch, May 13, 1929.

## Enllaços externs

* Premis Pulitzer del 1929
# Proporció de clics

La proporció de clics o ràtio de clics (de l'anglès click through ratio, abreujat com a CTR) és un indicador utilitzat al món de la publicitat i que mesura l'eficàcia d'una campanya de publicitat en línia. La proporció de clics s'obté dividint el nombre d'usuaris que han fet clic damunt d'una peça publicitària, pel nombre d'impressions mostrades, expressat en tant per cent.

## Notes

* ↑ «This Is the World's First Banner Ad». Mashable. [Consulta: 11 setembre 2015].
* ↑ Farris, Paul W.; Neil T. Bendle; Phillip E. Pfeifer; David J. Reibstein (2010). Marketing Metrics: The Definitive Guide to Measuring Marketing Performance. Upper Saddle River, New Jersey: Pearson Education, Inc. ISBN 0-13-705829-2

## Vegeu també

* Cost Per Clic
* CPM

## Enllaços externs

* «Taux de clic», Le Journal du Net. (francès)
* «Le nombre et le taux de clics», ABC-Netmarketing. (francès)
* CPM, CPC, CPA, CTR, EPC... Argot de la publicitat en línia Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine., WebStrat. (francès)
# Pål Gunnar Mikkelsplass

Pål Gunnar Mikkelsplass (Bromma i Hallingdal, 29 d'abril de 1961) és un esquiador de fons noruec, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990. Es casà amb la també esquiadora Marit Wold.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sarajevo, on disputà dues proves del programa d'esquí de fons. Fou dotzè en els 30 quilòmetres i dissetè en els 15 quilòmetres. Quatre anys més tard, als Jocs de Calgary, disputà tres proves del programa d'esquí de fons. Guanyà la medalla de plata en la prova dels 15 quilòmetres, rere el soviètic Mikhail Devyatyarov. Fou sisè en els 30 quilòmetres i 4 x 10 quilòmetres i novè en els 50 quilòmetres.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del Món d'esquí nòrdic, dues d'or, una de plata i una de bronze, entre el 1982 i 1989. A la Copa del Món d'esquí de fons aconseguí quatre victòries individuals i vint podis, destacant la tercera posició final en l'edició de 1987-1988. A nivell nacional guanyà tres campionats dels 15 quilòmetres (1986, 1988, 1989) i un dels 50 quilòmetres (1986).
Una vegada retirat, entre el 1999 i el 2002, fou entrenador de l'equip noruec d'esquí de fons.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Pål Gunnar Mikkelsplass». [Consulta: 19 gener 2023].
* ↑ «MIKKELSPLASS Paal Gunnar - Athlete Information». [Consulta: 19 gener 2023].
# Propulsió independent d'aire

La Propulsió Independent d'Aire o PIA (més coneguda com a AIP per les seves inicials en anglès) és un terme que engloba les tecnologies que permeten a un submarí operar sense necessitat d'emergir a la superfície o haver d'usar el sistema snorkel per accedir a l'oxigen de l'atmosfera. El terme usualment exclou l'ús d'energia nuclear; més aviat es tracta d'augmentar o reemplaçar el sistema de propulsió dièsel-elèctrica de naus no nuclears. L'Armada dels Estats Units utilitza el símbol de classificació de casc “SSP” per designar un submarí amb PIA, mentre reté el clàssic “SS” per als submarins d'atac dièsel-elèctrics.
La PIA és usualment implementada com una font auxiliar. La majoria d'aquests sistemes generen electricitat que activa un motor per a propulsió o per recarregar les bateries del submarí. El sistema elèctric del submarí a més és usat per proveir "serveis d'hotel" -ventilació, il·luminació, calefacció, etc.- tot i que aquests serveis consumeixen molt poca energia comparats amb la propulsió.
Un benefici d'aquest enfocament és que pot ser adaptat en submarins existents mitjançant la inserció d'una secció de casc addicional. La PIA normalment no proveeix prou energia per reemplaçar totalment la propulsió dependent d'aire, però permet al submarí romandre submergit durant més temps que els submarins convencionals sense PIA. Una típica planta d'energia convencional proveirà un màxim de 3 megawatts, i una font PIA prop del 10% d'aquesta energia. La planta d'un submarí de propulsió nuclear normalment té una potència més gran de 20 megawatts.

## Notes

* ↑ Glossari de Termes (GNST) de l'Armada d'USA (USN). SSI és usat ocasionalment, però SSP ha estat declarat el terme preferit per l'Armada d'USA (USN). SSK (submarí ASW) com un designador per a submarins dièsel-elèctrics va ser retirat per la USN en els anys 1950s, però continua sent d'ús col·loquial per a la USN i formalment per les marines de la Mancomunitat Britànica i corporacions tals com Jane's Information Group.