OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El ball del governador

El ball del governador (títol original: Le Bal du gouverneur) és una pel·lícula francesa dirigida i adaptada per Marie-France Pisier de la seva novel·la homònima publicada l'any 1984, produïda l'any 1988 i estrenada l'any 1990. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1957, mentre Nova Caledònia ha de passar de l'estatut de colònia al de territori d'ultra-mar i ha organitzat l'últim « ball del governador », la jove Thea Forestier (Vanessa Wagner), filla del sotsgovernador Charles Forestier (Didier Flamand) i de la seva esposa Marie (Kristin Scott Thomas), ha de fer front a esdeveniments que la faran passar de l'adolescència a l'edat adulta. Jove patidora, manté relacions amb la seva millor amiga Isabelle (Edwige Navarro) que ella terroritza i el seu jove germà Benoît (Renaud Ménager) que ella martiritza i defensa a la vegada, porta llavors una vida despreocupada en aquesta colònia tropical. Però tot es transforma ràpidament. Els seus pares s'allunyen l'un de l'altre per la relació ambigua que Marie manté amb el Dr. Michel Royan (Laurent Grévill), metge anti-conformista i defensor a la vegada dels canacs i dels obrers de la fàbrica de la Societat « El Nickel ». Però sobretot, s'entera que Isabelle li ha amagat que anava aviat abandonar l'illa pels canvis del seu pare.

## Repartiment

* Vanessa Wagner: Théa Forestal
* Kristin Scott Thomas: Marie Forestal
* Didier Flamenc: Charles Forestal
* Edwige Navarro: Isabelle Demur
* Laurent Grévill: Dr. Michel Royan
* Renaud Ménager: Benoît Forestal
* Jacques Sereys: El governador
* Julien Kouchner: Jean-Baptiste
* Hélène de Sant-Pare: El professor
* Gaëlle Durand: Marianne
* Maïté Nahyr: Mlle Reiche
* Pascal Tjibaou: El nen canac
* Pascal Aubier: El guardià de far

## Al voltant de la pel·lícula

* El film ha en part ha estat rodat:
** a Nouméa a Nova-Caledònia, on té lloc la intriga,
* però també als Alpes-Marítims
** a Antibes i
** a Niça
* i als estudis de París.

## Referències

* ↑ «El ball del governador». esadir.cat.
* ↑ «Le Bal du gouverneur». Allociné.
# Josep Calveras Santacana

Josep Calveras Santacana (Vilafranca del Penedès, el 15 d'abril de 1890 - Sant Cugat del Vallès, el 8 de desembre de 1964) fou un lingüista, filòleg i teòleg, jesuïta.

## Vida i obra

Abans de la guerra civil espanyola enllestí una tasca com a filòleg important i controvertida. Cal destacar-ne La reconstrucció del llenguatge literari català (1928) i Consultes de llenguatge (1933), a més de diversos articles publicats a l'anuari de l'Oficina Romànica de Lingüística i Literatura, de la qual fou secretari del 1927 al 1936. Pel que fa a l'obra religiosa, se centrà en l'estudi dels Exercicis espirituals de sant Ignasi: els traduí per primera i única vegada al català i, després de la guerra, en publicà diversos treballs d'erudició (alguns a la revista Manresa, de la qual fou director), fins a establir-ne l'edició crítica, apareguda pòstumament el 1969. En la versió catalana optà per algunes solucions lingüístiques no normatives, d'acord amb el seu concepte de llengua literària i de traducció, segons el qual havia maldat per “acostar-nos lo més possible al sentit i a la lletra de l'original”. El 1958 va traslladar al castellà l'encíclica de Pius XII.

## Referències

* ↑ «Josep Calveras Santacana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Exercicis espirituals de Sant Ignasi de Loyola. Barcelona: Foment de Pietat, 1930.
* IGLÉSIAS, Narcís. Una revisió de Fabra, una crítica a la norma. L'obra lingüística de Josep Calveras. Girona: CCG Edicions, 2004.
# Municipi de Kazlų Rūda

Kazlų Rūda (en lituà, Kazlų Rūda savivaldybe) és un dels 60 municipis de Lituània, situat dins el comtat de Marijampolė, i que forma part de la regió de Suvalkija. La capital del municipi és la ciutat homònima.

## Seniūnijos

* Antanavo seniūnija (Antanavas)
* Jankų seniūnija (Jankai)
* Kazlų Rūdos seniūnija (Kazlų Rūda)
* Plutiškių seniūnija (Plutiškės)

## Enllaços externs

* (anglès) Municipalité de Kazlų Rūda Arxivat 2011-05-26 a Wayback Machine. – Portrait of the Regions of Lithuania
# Rasa del Malpàs (Lladurs)

La Rasa del Malpàs és un torrent afluent per la dreta del Riu Fred que fa tot el seu curs pel terme municipal de Lladurs. De direcció global cap a llevant, neix a escassos metres a llevant de la carretera de Cambrils d'Odèn a Montpol a menys de 400 m. al sud de la masia de Carissols. Poc després del seu naixement passa per la vora de la Font del Porc Fer, al peu del vessant obac del Serrat Ramader i, en el decurs del seu curs cap al seu col·lector, pasa pel sud de la Casanova de Serentill i del Serrat de Castellà. Desguassa al Riu Fred a 200 m. aigües avall de les runes de la masia de Riufred.
Tant els darrers 1.284 m. del seu curs com els terrenys circumdants que estan per sota de la cota dels 800 msnm, formen part del PEIN Ribera Salada. La seva xarxa hidrogràfica, que també transcorre íntegrament pel terme de Lladurs, està constituïda per 18 cursos fluvials la longitud total dels quals suma 11.508 m. Rep les aigües del Torrent de Sant Gili.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ Les coordenades del lloc on neix, segons el web la XRCC, són 42° 6′ 9.656″ N, 1° 23′ 57.69″ E﻿ / ﻿42.10268222°N,1.3993583°E﻿ / 42.10268222; 1.3993583
# Coeur d'Alene

«Coeur d'Alene» té aquests significats:
* Coeur d'Alene o Cœur d'Alène, tribu índia que parla una de les llengües salish
* Coeur d'Alene (ciutat), ciutat i seu del comtat de Kootenai (Idaho, EUA)
* Llac Coeur d'Alene, llac al nord d'Idaho
# Diego Camacho Quesada

Diego Camacho Quesada (Madrid, 3 d'octubre de 1976) és un futbolista espanyol retirat que jugava de migcampista.

## Trajectòria

Jugà a diversos clubs de Segona B, con el Nàstic de Tarragona, fins que la temporada 2002–03 signà pel Recreativo de Huelva de primera divisió, debutant en aquesta categoria enfront del València CF, el 14 de setembre de 2002. El 2004 fitxà pel Llevant UE, també de Primera, on jugà tres temporades. Més tard jugà amb el Real Valladolid una temporada, i dues més a l'Sporting de Gijón.

## Referències

* ↑ El Valencia gana con facilidad a un Recreativo muy plano; El País, 15 Setembre 2002 (castellà)
* ↑ Diego Camacho es el cuarto refuerzo del Sporting; Marca, 4 Agost 2008 (castellà)
* ↑ Valladolid 1–2 Sporting Gijon Arxivat 2013-01-03 at Archive.is; ESPN, 23 Maig 2009

## Enllaços externs

* BDFutbol
* Soccerway
# El Fort de Sant Cristòfol (l'Alcora)

El Fort de Sant Cristòfol és una antiga estructura militar ubicada al voltant de l'ermita de Sant Cristòfol de l'Alcora (l'Alcalatén), ambdós ubicats en la muntanya homònim, una elevació estratègica entre aquesta vila i Llucena del Cid.
El Fort es construeix pel bàndol carlista durant la primera de les guerres carlines (1833-1840). Ja el 21 de març de 1838 va ser testimoni de l'enfrontament entre el líder carlista Ramon Cabrera i l'isabel·lí Borso di Carminatti, que no va poder superar el fort i arribar a socórrer als lliberts de Llucena, que eren assetjats pels carlistes.
Un altre episodi bèl·lic a Sant Cristòfol es va viure a la Tercera Guerra Carlista (1872-1876), concretament en la Batalla dels Barrancons, succeïda al juny de 1874, quan els tradicionalistes van ocupar l'Alcora fins al maig del següent any.
Actualment, només en resta algunes parts de l'entrada al recinte i diverses espitlleres.
Està declarat genèricament com Bé d'interès cultural, amb codi 12.04.005-010, segons es recull en la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Generalitat Valenciana.

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2253.
* ↑ «Secció 1a. Béns d'interés cultural - Generalitat Valenciana». [Consulta: 28 agost 2018].

## Enllaços externs

* «El Fort de Sant Cristofol (L'Alcora)». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 26 agost 2012].
# Albert Martorell i Otzet

Albert Martorell i Otzet (Madrid, 13 de març de 1916 - Barcelona, 22 de novembre de 2011) ha estat un dels grans porters de la història del Reial Club Deportiu Espanyol i del futbol català.
Albert Martorell va néixer el 13 de maig de 1916 a Madrid, on la seva família s'hi havia traslladat per motius professionals, fill d'una notable família de la burgesia barcelonina. Amb nou anys, tornà a Barcelona i fou aquí on començà a jugar a futbol. De ben jove, ingressa a la Penya Saprissa.
El 29 d'octubre de 1933 debuta a Sarrià amb l'Espanyol en un partit del Campionat de Catalunya enfront del Granollers SC (3-0). Va jugar 12 anys al club, convertint-se en un digne successor de Ricard Zamora, on compaginà les seves actuacions amb un altre gran porter, Josep Trias. Després de la Guerra Civil va estar sancionat un any per motius polítics (acusat de no haver-se passat al bàndol nacional) i es va retirar l'any 1946, encara jove, per dedicar-se a la medicina. Fou quatre cops internacional amb la selecció espanyola, on debutà el 28 de desembre de 1941.
En retirar-se del futbol fou un brillant metge, directiu del club i un bon tennista amateur del Club Tennis Barcino, club del que fou president entre 1971 i 1977. Sang freda i ràpid de reflexos, fou un porter molt segur i sobri, que l'han situat a la llista dels millors porters de la història del futbol català.
Fou oncle del directiu i president accidental de l'Espanyol, Ferran Martorell.

## Un símbol perico

Fou protagonista d'alguns dels actes del 75è aniversari del club, i el 14 de novembre de 1999, en la Cerimònia Inaugural del Centenari, acompanyat de Trias i Arcas van hissar la bandera del club, després d'haver recorregut l'anella de l'estadi

## Referències

* ↑ «Muere Albert Martorell, leyenda del Espanyol». La Vanguardia, 22-11-2011. Arxivat de l'original el 2011-11-22. [Consulta: 30 desembre 2011].
* ↑ «Muere Albert Martorell, leyenda en la portería del Espanyol». Mundo Deportivo, 22-11-2011. [Consulta: 30 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2013-03-18 a Wayback Machine.
* Fitxa a BDFutbol
* Alberto Martorell Otzet | Galeria de Metges Catalans
# Josep Calvet i Móra

Josep Calvet i Móra (Argentona, Maresme, 3 de juliol de 1891 - Bogotà (Colòmbia), 1 de novembre de 1950) fou un sindicalista català, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República.

## Biografia

Treballava de pagès i el 1904 participà en la fundació del Sindicat d'Oficis diversos d'Argentona federat a la UGT. Assistí al congrés de la Federació de Societats Obreres Agràries del Penedès celebrat a Sant Sadurní d'Anoia el maig de 1921, representant la societat agrària "La Redemptora" d'Argentona. L'any 1928 La Redemptora i ell mateix s'afiliaren a la Unió de Rabassaires. L'any 1931 va ser elegit alcalde d'Argentona i el 1932 president de la Unió de Rabassaires.
Fou elegit diputat al Parlament de Catalunya el 1932 i a les Corts de l'Estat a les eleccions de 1933. Signà el manifest de constitució de l'Aliança Obrera en nom de la Unió de Rabassaires el desembre de 1933. A les eleccions del febrer de 1936 va ser elegit diputat per la coalició Front d'Esquerres. Fou conseller d'Agricultura de la Generalitat de Catalunya del 31 de juliol de 1936 fins al 1939. S'oposà a la col·lectivització de la propietat agrària i ordenà la sindicació obligatòria dels pagesos. En acabar la guerra civil espanyola s'exilià a França i després s'establí a Colòmbia.

## Enllaços externs

* Biografies de parlamentaris catalans
* Biografia a veuobrera.org
* Josep Calvet a memòriaesquerra.cat
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Municipi de Krimulda

El municipi de Krimulda (en letó: Krimuldas novads) és un dels 110 municipis de Letònia, que es troba localitzat al centre-nord del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Krimulda. El municipi va ser creat l'any 2009 després de la reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Krimuldas pagasts (zona rural)
* Lēdurgas pagasts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 5.803 persones (2009). La superfície del municipi té uns 339,1 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 17,11 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 18 gener 2015].
# Rasa del Migsenyor

La Rasa del Migsenyor és un torrent afluent per l'esquerra de la Rasa de la Creu de les Llaceres, al Bages.

## Municipis per on passa

El curs de la Rasa del Migsenyor transcorre íntegrament pel terme municipal de Cardona.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa del Migsenyor està constituïda per 3 cursos fluvials que sumen una longitud total de 3.966 m.

### Distribució municipal

El conjunt de la seva xarxa hidrogràfica transcorre íntegrament pel terme municipal de Cardona.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Piló dels Senyalets

El Piló dels Senyalets és una muntanya de 1.107 metres que es troba al municipi de la Morera de Montsant, a la comarca catalana del Priorat.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 257131001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El Fortí

El fortí és un barri de Palma situat al districte de Ponent, entre els barris de Son Cotoner, el Camp d'en Serralta i els Bons Aires. L'any 2018 comptava amb 7.301 habitants, 1.409 eren estrangers. Fins a l'any 1999 el RCD Mallorca jugava els partits oficials al barri, a l'antic estadi Lluís Sitjar, actualment enderrocat.

## Referències

* ↑ «Districtes i barris de Palma». Arxivat de l'original el 2017-02-13. [Consulta: 19 agost 2019].
* ↑ «Gestió de la Diversitat Cultural de Palma». Arxivat de l'original el 2019-08-07. [Consulta: 19 agost 2019].
* ↑ «La demolició de l'estadi Lluís Sitjar finalitzarà a l'abril». ARA Balears, 16-02-2015 [Consulta: 19 agost 2019].
# Albert Mas-Griera

Albert Mas-Griera (Barcelona, 29 de juliol de 1954) és un escriptor, narrador, guionista i professor d'ensenyament secundari català.
Va estudiar filologia i es va llicenciar en psicologia el 1978, però no va arribar a exercir, s'estimava més de tocar la guitarra en grups de rock. Per guanyar-se la vida treballa com a professor d'ensenyament secundari i traductor. També ha fet col·laboracions a la premsa. En narrativa, és autor de les novel·les Escrit als estels (1987) i La ciutat dels àngels (1999)(premi "El Lector de l'Odissea"), de la narració La trapezista cega i el llançador de nans (1993) i del recull de contes La cua del mestre (2007). Com a guionista, ha adaptat al cinema la seva novel·la Escrit als estels (1992), dirigida per Ricard Reguant i Molinos, i és coautor del guió de Monturiol, el senyor del mar (1992), dirigida per Francesc Bellmunt. També ha participat en les sèries televisives I ara què, Xènia? (amb Joaquín Oristrell i J. Barbero, 1993) i Entre el torb i la Gestapo (Andorra) (1999).

## Referències

* 1 2 3 «Albert Mas-Griera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mas-Griera, Albert. Escrit als estels. Iª edició:Octubre del 1987. Barcelona: Quaderns Crema, 1987, p. 331. ISBN 8477270112.
* ↑ Mas-Griera, Albert. La Ciutat Dels Àngels. Edicions Proa, 1999, p. 272. ISBN 9788482568362.
* ↑ «Albert Mas-Griera guanya el primer premi de narrativa catalana "El lector de l'Odissea"». VilaWeb, 05-10-1999 [Consulta: 25 setembre 2019].
* ↑ Mas-Griera, Albert. La trapezista cega i el llançador de nans. Edicions Tres i Quatre S.L., 1993, p. 224. ISBN 9788475023724.
* ↑ Mas-Griera, Albert. La cua del mestre. Número 280. La Campana, 2007, p. 184. ISBN 84-95616-97-5.
# Jorge Michel Grau

Jorge Michel Grau (Mèxic, 1973) és un director, escriptor i productor mexicà. Entre altres pel·lícules va dirigir Somos lo que hay en 2010, pel·lícula amb què es va donar a conèixer en el mitjà cinematogràfic.

## Carrera
### Primers anys

Jorge Michel va estudiar la carrera de Comunicació en la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic (UNAM) entre 1994 i 1998 i posteriorment es va graduar amb honors del Centro de Capacitación Cinematográfica (CCC) amb el títol de Director de Cinema.
Va començar produint documentalés culturals i programes per a la televisió educativa de Mèxic. També ha participat com a Gerent de Producció en diversos films produïts per l'Instituto Mexicano de Cinematografía (IMCINE), el CCC produccions independents.
En 2004 s'especialitza en direcció de cinema en la Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya (ESCAC), a Barcelona. En 2005 va estudiar direcció d'escena a l'Escuela de Teatro de la Universidad Nacional (CUT) amb Raúl Quintanilla i direcció d'art amb el professor Alejandro Luna en el CCC. Se li va atorgar una beca del Fondo Nacional para la Cultura y las Artes (FONCA) en el seu programa de suport per a estudis a l'estranger i en 2009 va rebre finançament per al seu primer projecte cinematogràfic.

### Som el que hi ha

Com a director cinematogràfic va treballar en curts de 2003 a 2007, sent el seu debut en un llargmetratge amb Somos lo que hay, el·lícula seleccionada per a competir en la Quinzena de Realitzadors del Festival de Cinema de Canes de 2010 com a part de la Selecció oficial per a la Càmera d'Or, i en el 48° Festival de Cinema de Nova York 2010.
La pel·lícula ha obtingut el Premi Especial del Jurat Hugo de Plata en la competència internacional del Festival Internacional de Cinema de Chicago, Premi Sequense en el Festival Internacional de Cinema Fantasia, en Mont-real, Millor Pel·lícula i Guió de la Nova Ona en el Fantastic Fest de Austin.
Jorge va triar participar en el Laboratori de Joves Productors en el Festival Internacional de Cinema de Morelia, i al Campus de Talent Visionari organitzat pel Festival Internacional de Cinema de Berlín en el Festival Internacional de Cinema de Guadalajara al març de 2008.

### Treball acadèmic

És professor de Producció, Assistent de Direcció i Logística de Set en el CCC, així com assessor de tesi de projectes. També ensenya Producció de Cinema en el programa extracurricular en la Facultat de Ciències Socials de la UNAM.
Va publicar l'articleo Un pays pris en otage par l'insecurité especialment de cinema de la revista Le Monde Magazine, a França durant el Festival de Canes de 2010.

## Filmografia

* Somos lo que hay, 2010.
* Big Sky (A Cielo Abierto), 2014 (estrena programada)
* 7:19, 2016
* Perdida, 2019 (adaptació de la pelí·lcula colombiana La cara oculta de 2011, d'Andrés Baiz)

## Referències

* ↑ Jorge Michel Grau, directori del FICM
* ↑ De Jorge Michel Grau Arxivat 2013-10-21 a Wayback Machine. en el portal De cineastas] consultado el 20 de octubre de 2013
* ↑ “Perdida”, el thriller psicológico de Jorge Michel Grau,, cr-hoy, 17 de setembre de 2020
# Kaifeng

Kaifeng és una ciutat-prefectura de la província de Henan, a la República Popular de la Xina. Està situada al curs del riu Groc i a uns 70 km de la capital provincial, Zhengzhou. La ciutat té una població de gairebé 5 milions d'habitants (2010) que viuen en una àrea de 6.444 km².
L'estiu de 1214, amb les terres del nord de Jin devastades per la pesta i els mongols de Genguis Kan, l'emperador Xuanzong de Jin va traslladar la capital de Zhongdu a Kaifeng al sud. Sota les forces de l'imperi mongol liderat per Ugedei i dels seus aliats de la dinastia Song del Sud, la dinastia Jin s'ensorrà el 1234 amb la derrota a la batalla de Kaifeng.

## Referències

* ↑ «Kaifeng». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Man, John. Genghis Khan: Life, Death and Resurrection. Londres: Bantam Press, 2004. OCLC 1193945768.

## Bibliografia

* Donald D. Leslie, "Kaifeng" a Encyclopaedia Iranica
# Municipi de Kerteminde

El municipi de Kerteminde és un municipi danès que va ser creat l'1 de gener del 2007 com a part de la Reforma Municipal Danesa, integrant els antics municipis de Munkebo, Langeskov i Kerteminde. El municipi és situat al nord-est de l'illa de Fiònia, al sud del fiord d'Odense, a l'estret del Gran Belt i forma part de la Regió de Syddanmark, abastant una superfície de 206 km². L'illa de Romsø també forma part del municipi.
La seu administrativa del municipi és a Kerteminde (5.680 habitants el 2009). Altres poblacions del municipi són:
* Birkende
* Dalby
* Langeskov
* Marslev
* Mesinge
* Munkebo
* Revninge
* Rønninge
* Rynkeby
* Vejruplund

## Consell municipal

Resultats de les eleccions del 18 de novembre del 2009:
| Partit | vots | % vots |
| Socialdemokratiet | 3709 | 28.1 |
| Det Radikale Venstre | 272 | 2.1 |
| Det Konservative Folkeparti | 1497 | 11.3 |
| Socialistisk Folkeparti | 2549 | 19.3 |
| Kristendemokraterne | 28 | 0.2 |
| Dansk Folkeparti | 1218 | 9.2 |
| Borgerlisten | 1660 | 12.6 |
| Retfærdighedspartiet | 6 | 0.0 |
| Venstre | 2120 | 16.1 |
| Enhedslisten - De Rød-Grønne | 136 | 1.0 |

### Alcaldes

| Alcalde | Període | Partit |
| Palle Hansborg-Sørensen | 1-1-2007 a 31-12-2009 | Socialdemokratiet |
| Sonja Rasmussen | 1-1-2010 a 31-12-2013 | Løsgænger |

## Referències

* ↑ (danès) Resultats eleccions municipals a Kerteminde
# Refetor

El refetor o refectori és el menjador dels monjos als monestirs. Té, en general, forma rectangular, i està situat a la galeria oposada a l'església. Les taules estan alineades al llarg de les parets. Els monjos s'hi instal·len segons el seu rang d'antiguitat; la taula del prior, en un dels seus extrems, presideix les altres. Els àpats es desenvolupen en silenci, trencat tan sols per les lectures de la Bíblia que realitza, en general des d'un púlpit, un dels monjos. Normalment s'accedeix a aquesta sala pel claustre o des de la cuina. Tots els religiosos es troben en aquesta gran sala per als dos àpats del dia. Abans de passar al refetor els monjos es renten les mans i hi entren en silenci, resen en veu alta abans de seure i mentre mengen escolten les lectures.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.204. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 7 desembre 2014].
# Plestin-les-Grèves

Plestin-les-Grèves (en bretó Plistin) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2006 tenia 3.615 habitants. El 8 de març el consell municipal va aprovar la carta Ya d'ar brezhoneg. A l'inici del curs 2007 el 29,7% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.794 | 2.912 | 3.018 | 3.222 | 3.237 | 3.415 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Lucas | PS |

## Història

El 1942 Yann Kerlann va obrir a aquest municipi la Skol Blistin, primer centre on es feia l'ensenyament en bretó.

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue