OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Compte Viladomat

Josep Compte Viladomat (Cardona, 1883 - Barcelona, 1952) fou un empresari tèxtil i filantrop, fill predilecte i primera medalla d'or de la vila de Cardona.
Conegut per la seva gran preocupació social, va fer donatiu d'un milió de pessetes a l'Hospital Clínic de Barcelona estimulat per l'article escrit per Alfred Romea, arran de la greu crisi que patia l'hospital, (acció que el va fer mereixedor de la Creu de Beneficència per part del Govern) a part d'unes altres 50.000 pessetes per l'hospital sant Jaume de Cardona. Durant la guerra civil s'exilia fins al final del conflicte. En retornar va costejar el nou edifici de l'ajuntament de Cardona i de l'hospital sant Jaume.

## Referències

* 1 2 «Josep Compte i Viladomat (fill predilecte i primera medalla d'or de la vila)». Ajuntament de Cardona. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015. [Consulta: 29 gener 2014].
# Joan III

Joan III és el nom dels següents personatges:
* Papa Joan III (?- 574), Papa de Roma
* Joan III (patriarca copte)
* Joan III Albret o Joan III de Navarra (1469-1516), rei de Navarra
* Joan III de Baviera (1374, Le Quesnoy, Hainaut - 1425, L'Haia, Holanda), príncep-bisbe de Lieja i duc de Straubing-Holland
* Joan III Vatatzes (1193-1254), emperador romà d'Orient
* Joan III de Brabant,
* Joan III de Borbó i de Bragança, pretendent carlí a la corona d'Espanya
* Joan III de Bragança i V de Portugal (1689-1750), duc de Bragança i rei de Portugal
* Joan III de Bretanya (1286-1341), duc de Bretanya
* Joan III de Portugal (1502-1557), rei de Portugal
* Joan III de Suècia (Söderköping, 1537 - Estocolm, 1592), rei de Suècia (1568-92) i Gran Duc de Finlàndia (1556-63)
* Joan III d'Aumale o Joan V d'Harcourt (? - 1356), comte d'Aumale, segon comte d'Harcourt, vescomte de Châtellerault i senyor d'Aarschot al Brabant
# Jorge Cuello Mainardi

Jorge Cuello Mainardi (Ponce, Puerto Rico, 25 de març de 1937 - Santo Domingo, 6 de gener de 2021) va ser un jugador de bàsquet porto-riqueny i doctor en psiquiatria. Amb els seus 1,78 metres d'alçada jugava en la posició d'escorta.
Cuello va arribar a Catalunya per estudiar la carrera de medicina, i va fitxar per l'Aismalíbar de Montcada la temporada 1954-55. Provenia d'una família benestant i va fer portar sabates professionals Converse des del seu país per a tots els seus companys, en veure el calçat amb el qual es jugava llavors. També va ser l'encarregat d'ensenyar a la resta de companys del club a llençar a cistella en suspensió. En aquella primera temporada a Montcada l'Aismalíbar es va proclamar campió de la Copa del Generalíssim. Després de passar un any al Picadero, el 1960 va ser fitxat pel FC Barcelona, però en acabar la temporada el president Enric Llaudet decidí de dissoldre la secció de bàsquet. Cuello i els germans Martínez (Alfonso i José Luis) van marxar a jugar al Joventut de Badalona. D'aquesta manera es convertia en el primer jugador estranger en jugar al club badaloní. A la temporada següent Llaudet va tornar a formar equip i Cuello se'n va tornar al Barcelona.
La temporada 1965-66 arribava a Granada per fitxar per l'Alhamar-Lanjarón, després d'haver jugat amb els escolapis. Va arribar a ser l'entrenador del club, i va haver de tornar-se'n al seu país per motius familiars durant la temporada 1969-70.

## Referències

* 1 2 «Jorge Cuello». verd-i-negres. [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ «Alfredo Di Stéfano,“ La saeta Rubia”, alcanzó la gloria con el “Real Madrid”. Considerado junto a Pelé, los dos mejores futbolistas de todos los tiempos.» (en castellà). Listina Diario, 15-07-2014 [Consulta: 26 agost 2018].
* ↑ «Luminarias de otros tiempos» (en castellà). Listín diario, 30-07-2013 [Consulta: 26 agost 2018]. Arxivat 27 August 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Baloncesto». Hoja oficial de la provincia de Barcelona: Año XXX Número 872, 14-11-1955, pàg. 15 [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ «Primera Liga Nacional, 1957: Narración, plantillas, fotos, estrellas y resultados» (en castellà). Solobasket, 31-03-2017 [Consulta: 26 agost 2018].
* ↑ Jiménez Poyato, Carlos. Historia del baloncesto en España (en castellà). segona. Círculo Rojo, 2016, p. 124. ISBN 978-84-9126-725-6 [Consulta: 8 octubre 2018].
* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta essència del bàsquet, 1992, p. 76 [Consulta: 26 agost 2018].
* ↑ «Regal FC Barcelona. Guia de premsa 2008-09». FC Barcelona.
* ↑ «75 AÑOS DE HISTORIA DEL BALONCESTO ANDALUZ». Junta d'Andalusia, 2006, pàg. 39, 65, 66 i 73 [Consulta: 26 agost 2018].
# Jordi Galves i Pasqual

Jordi Galves i Pasqual (Gavà, 6 de març de 1967), és un escriptor, assagista, filòleg i professor universitari català, resident a Olot. Crític literari i defensor de la llengua catalana, ha impartit cursos sobre literatura i té una visió àmplia i crítica del panorama literari català i universal.
Enfant terrible de les lletres catalanes, i abrandat defensor de Carles Puigdemont, fou denunciat per Inés Arrimadas per delicte d’odi a seu article “Cornellà no és com Catalunya”, publicat el mes de novembre de 2017 a El Nacional, i li van demanar tres anys de presó. El cas fou sobresegut pels jutjats de Cornellà al març de 2018, i es considerà una victòria de la Llibertat d'expressió.
Columnista de la revista El Temps, en fou acomiadat al març de 2020. Ha estat col·laborador habitual d'aquesta revista i del diari El Nacional, i presentador i entrevistador del programa "No callis res" de República TV.

## Referències

* ↑ Cruells, Adrià Pujol. «Artesans de la cultura», 02-10-2016. [Consulta: 14 març 2022].
* ↑ «Un dia en les carreres: Entrevista del 'Diari de Girona' a Jordi Galves». [Consulta: 14 març 2022].
* ↑ «Jordi Galves o la llibertat d’expressió». [Consulta: 14 març 2022].
* ↑ «El cas Jordi Galves: una victòria per la llibertat d’expressió» (en catalan). [Consulta: 14 març 2022].
* 1 2 «Quin articulista admirador de Puigdemont ha estat acomiadat?», 05-03-2020. [Consulta: 14 març 2022].
* ↑ agusticolomines. «“Llegeixo per a la vida”», 09-04-2021. [Consulta: 14 març 2022].
# José Ignacio Alcorta Echevarría

José Ignacio Alcorta Echevarría (Amorebieta, 31 de maig de 1910 - Barcelona, 18 d'agost de 1983) fou un prevere i filòsof basc, professor de Filosofia, d'Ètica i Sociologia a la Universitat de La Laguna i a la Universitat de Barcelona. Alguns li atribueixen haver estat autor d'un sistema filosòfic anomenat realisme transcendental.

## Biografia

Va néixer a Amorebieta (Biscaia) el 31 de maig de 1910. Estudia a Vitòria-Gasteiz i fou ordenat sacerdot el 1934. Inicia els seus estudis de Filosofia en la Universitat de Madrid, llicenciant-se el 1940 després del parèntesi de la Guerra Civil Espanyola. El 1941 és nomenat becari de l'Institut "Luis Vives" de Filosofia, després de l'organització del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC). El 1942 es converteix en Catedràtic de Filosofia, i Doctor en Filosofia el 1945 per la Universitat de Madrid, amb la tesi Metafísica del P. Francisco Suárez (los modos) / Los modos en la filosofía de Suárez, contribución al estudio de la filosofía suareciana.
El 10 de desembre de 1946 s'incorpora per oposició al cos de Catedràtics Numeraris d'Universitat, en guanyar la càtedra de «Fonaments de Filosofia i Història dels sistemes filosòfics» de la Universitat de La Laguna. Al cap de poc d'incorporat al seu nou lloc és nomenat Rector d'aquesta Universitat, en haver mort el 20 de juliol de 1945 el rector José Escobedo González-Alberú. El 1948 ha de suspendre un curs d'esperanto després de sofrir les pressions i atacs dels sectors més durs de la Falange i el SEU.
El 1950 guanya l'oposició celebrada per cobrir la Càtedra d'«Ètica general i Ètica especial i Sociologia» de la Universitat de Barcelona, per la qual cosa a l'octubre de 1951 va pronunciar el discurs d'obertura del curs 1951-1952, «L'ètic en l'existencialisme», el seu comiat de La Laguna. Incorporat a Universitat de Barcelona a partir de 1951, continuarà en aquest lloc fins a la seva jubilació el 1980. El 1975 va ser escollit membre de la Reial Acadèmia de Ciències Morales i Polítiques. Va morir a Barcelona el 1983.

## Obres

* La Teoría de los Modos en Suárez (1949)
* La Etica en el Existencialismo (1951)
* Estudios de Metafísica (1954)
* El Existencialismo en su aspecto ético (1955)
* Introducción a la Sociología (1957)
* Sociología (1959)
* El Ser, Pensar transcendental (1961)
* Peter Wust, filósofo espiritualista de nuestro tiempo (1963)
* El Realismo transcendental (1969)
* Prolegómeno para una fundamentación trascendental de la ética (1976)

## Referències

* ↑ Biografia a filosofia.org
* ↑ Biografia a l'Enciclopèdia Basca Auñamendi
* ↑ José Ignacio Alcorta a l'Enciclopèdia Guanche, publicada sota llicència GNU
* ↑ Jose Ignacio Alcorta a filosofiacatalana.cat
# José Ignacio Fernández Palacios

José Ignacio Fernández Palacios (nascut a Foz, el 3 de febrer de 1967) també conegut com a Nacho Fernández, és un exfutbolista gallec, que jugava de defensa esquerre.

## Trajectòria

Nacho es va formar a les categories del Celta de Vigo. En 1984 va pujar al filial vigués, el Gran Peña, on va romandre dos anys abans de jugar amb el primer equip.
Va debutar amb el Celta a Primera Divisió a la temporada 1987/88, on es va destapar com una jove promesa amb 18 partits disputats. Va tindre continuïtat a l'esquadra cel·leste, jugant 27 partits tant a la 1988/89 com a la 1989/90, en la qual a més a més va marcar el seu primer gol. Eixe any, però, el Celta va baixar a Segona. Va acompanyar als cèltics fins a la temporada 91/92, en la qual va fitxar per un altre club gallec, la SD Compostela.
A Santiago de Compostel·la, Nacho va passar bona part de la seua carrera i es va convertir en un dels símbols dels compostel·lans en la dècada dels 90. Va formar part de la històrica formació que va pujar a Primera a la 1993/94.
En la màxima categoria, Nacho va estar present en les quatre campanyes que hi van romandre els compostelans, jugant fins a 125 partits, i sent pràcticament fix a la defensa del Compostela.
A partir de la temporada 98/99, amb el seu equip de nou a Segona, l'aportació de Nacho va minvar. Eixe any només jugaria cinc partits, per 18 de la temporada 99/00. La temporada 00/01, tot i formar part de la plantilla, no va jugar cap minut i va penjar les botes.
Posteriorment, ha estat comentarista esportiu a la televisió pública gallega.

## Anecdotari

Gallec de soca-rel i convicció, va rebutjar jugar amb la selecció espanyola. Per contra, el 2005 va poder jugar amb la selecció gallega.

## Referències

* ↑ «José Ignacio Fernández Palacios» (en castellà). Celestes.org. Arxivat de l'original el 2010-07-19. [Consulta: 6 novembre 2011].

## Enllaços externs

* «Estadístiques de Nacho Fernández». bdfutbol.com. [Consulta: 21 juliol 2011].
# John Rigby

John Rigby (Westhoughton, 22 d'abril de 1933 - Cardiff, 29 de desembre de 2014) va ser un matemàtic britànic.

## Vida i Obra

Rigby va cursar els estudis secundaris a Manchester i el 1950 va ingressar al Trinity College (Cambridge) on va passar els exàmens de matemàtiques el 1953. A continuació va treballar al Quarter General de Comunicacions del Govern Britànic mentre treballava pel seu doctorat que va obtenir el 1958 a la universitat de Cambridge amb una tesi de teoria de grups dirigida per Philip Hall.
El 1959 va ser nomenat professor de la universitat de Cardiff en la qual va romandre fins que es va retirar el 1996, tot i que va continuar fent recerca i col·laborant amb la universitat.
Encara que els seus primers treballs van ser en teoria de grups, el seu principal camp d'estudi va ser la geometria euclidiana i va ser un gran expert en la definició i el disseny de patrons geomètrics.
En el seu temps lliure escrivia música per al cor de la catedral i era un apassionat defensor del medi natural.

## Referències

* ↑ Leversha, 2015, p. 174.
* ↑ Roberts, 2022, p. 123.
* ↑ Roberts, 2022, p. 121.
* ↑ Leversha, 2015, p. 175.

## Bibliografia

* Leversha, Gerry «Dr. John Frankland Rigby» (en anglès). The Mathematical Gazette, Vol. 99, Num. 544, 2015, pàg. 174-175. DOI: 10.1017/mag.2015.19. ISSN: 0025-5572.
* Roberts, Gareth Ffowc. For the Recorde: A History of Welsh Mathematical Greats (en anglès). The University of Wales Press, 2022. ISBN 978-1-78683916-9.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «John Rigby» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Griffiths, Jeff. «John Frankland Rigby» (en anglès). Cardiff University, 2015. [Consulta: 12 gener 2024].
# Balch (cràter)

Balch és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 40 km de diàmetre. Porta el nom d'Emily Greene Balch (1867-1961), economista estatunidenca i Premi Nobel, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994. Originalment s'anomenava cràter de Somerville.
Aquest cràter és un dels pocs exemples de cràters tectònicament modificats a Venus. L'absència d'aquests cràters indica un possible cessament de la deformació tectònica a Venus en algun moment de la història.

## Referències

* ↑ «Balch». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Carbapenem

Els carbapenems són una classe d'antibiòtics β-lactàmics amb un ampli espectre d'activitat antibacteriana. La seva estructura els fa molt resistents a la majoria de β-lactamases. Els carbapenems es van desenvolupar primer de la tienamicina, un producte derivat de manera natural de Streptomyces cattleya.
Els carbapenems són antibiòtics usats contra infeccions com les d'Escherichia coli (E. coli) i Klebsiella pneumoniae. Recentment hi ha hagut resistències entre aquests coliformes per haver format ells un nou enzim i això causa molta preocupació en no haver nous antibiòtics preparats per combatre aquestes infeccions.

## Exemples

Els següents medicaments pertanyen a la classe dels carbapenems:
* Imipenem
* Meropenem
* Ertapenem
* Doripenem
* Panipenem/betamipron
* Biapenem
* Razupenem (PZ-601)
** PZ-601.
Faropenem està relacionat, però és un penem, no un carbapenem.

## Referències

* ↑ Livermore DM, Woodford N «Carbapenemases: a problem in waiting?». Current Opinion in Microbiology, 3, 5, October 2000, pàg. 489–95. DOI: 10.1016/S1369-5274(00)00128-4. ISSN: 1369-5274. PMID: 11050448.
* ↑ Birnbaum J, Kahan FM, Kropp H, MacDonald JS «Carbapenems, a new class of beta-lactam antibiotics. Discovery and development of imipenem/cilastatin». The American Journal of Medicine, 78, 6A, June 1985, pàg. 3–21. DOI: 10.1016/0002-9343(85)90097-X. ISSN: 0002-9343. PMID: 3859213.
* ↑ Smith, Stephen «Deadly bacteria's foothold spurs study: Mass. specialists try to halt spread». The Boston Globe, 07-10-2010.
* ↑ Pennington, Hugh «Can we stop the Indian superbug?». The Daily Telegraph [Londres], 11-08-2010 [Consulta: 5 març 2011].
* ↑ George, John. «Novartis shutters Protez». BioValley, 21-09-2010.
* ↑ Hamilton-Miller, JM «Chemical and Microbiologic Aspects of Penems, a Distinct Class of β-Lactams: Focus on Faropenem». Pharmacotherapy, 23, 11, November 2003, pàg. 1497–507. DOI: 10.1592/phco.23.14.1497.31937. PMID: 14620395.

## Enllaços externs

* Structure Activity Relationships Arxivat 2006-03-04 a Wayback Machine. "Antibacterial Agents; Structure Activity Relationships," André Bryskier MD; beginning at pp131
# Ou de pasqua (virtual)

Un ou de pasqua virtual és un missatge ocult, o una capacitat amagada, contingut en un objecte, com una pel·lícula, un disc compacte, DVD, programa informàtic, o videojoc. El videojoc d'Atari: Adventure de 1978, contenia el primer ou de pasqua virtual que es coneix, introduït pel programador Warren Robinett (el seu propi nom).
Entre els programadors, sembla haver-hi una motivació a deixar una marca personal, gairebé un toc artístic sobre un producte intel·lectual, el qual és per naturalesa estàndard i funcional. Però el motiu de Warren Robinett sembla haver estat el d'obtenir reconeixement pel seu treball, perquè en aquells temps no se'ls donava crèdit, als programadors de videojocs. És una acció anàloga a la de Diego Rivera en incloure's en els seus murals, o a la d'Alfred Hitchcock col·locant-se com extra en les seves pròpies pel·lícules.

## Ous de pasqua en ordinadors

En en els ordinadors, els ous de pasqua són missatges, gràfics, efectes de so, o canvis inusuals en el comportament dels programes, que es produïxen després d'introduir certs comandos no documentats, clics amb el ratolí, o combinacions de tecles. Es va utilitzar inicialment el terme ou de pasqua per a descriure als missatges ocults en el codi objecte d'un programa per diversió, i que només podien trobar aquells que desencadellaven o navegaven pel codi.

### Exemples

* A l'actualització del videojoc Quake 3 (v.1.32), en el joc en línia es poden triar personatges que són representacions dels que van treballar en el videojoc, com per exemple John Carmack.
* En la pantalla final del videojoc Quake 2, es pot accedir a un passadís secret que porta a diverses cambres. En una d'elles es pot veure imatges dels que van treballar en el videojoc i clicant-hi, cada imatge produeix un efecte diferent (escupen membres, donen voltes…).

## Ous de pasqua en discos compactes o DVD

Alguns discos compactes tenen continguts ocults que poden considerar-se ous de pasqua. Exemples en són les pistes ocultes en un disc musical. Un altre són els tràilers, documentals o escenes esborrades d'una pel·lícula, continguts en un DVD, a què pot accedir-se manipulant els menús interactius.

## Referències

* ↑ Robinett, Warren: Adventure as a Video Game. Adventure for the Atari 2600. In: Katie Salen a. Eric Zimmerman (eds.): The Game Design Reader. A Rules of the Play Anthology. MIT Press 2006, p. 690–713 (here p. 713) ISBN 0-262-19536-4

## Enllaços externs

* Pàgina on es recopilen ous de pasqua virtuals
# Ouachita

Els ouachita eren una tribu d'amerindis dels Estats Units que vivia al nord-est de Louisiana al llarg del riu Ouachita.

## Història

Els ouachita eren llunyanament afiliats a la Confederació Caddo. Les seves terres tradicionals eren als trams inferiors del riu Ouachita i al llarg del riu Black. Pel 1690 es creu que la tribu era assentada a Pargoud Landing vora l'actual Monroe (Louisiana).
Jean-Baptiste Le Moyne de Bienville, un colonitzador francocanadenc, va trobar els ouachita en 1700. La seva primera trobada amb membres de la tribu va ser portant sal a Taensa. Bienville va visitar la principal vila ouachita, que a descriure com a 70 persones en cinc cases.
Finalment, la tribu ouachita fou assimilada pels natchitoches per la dècada de 1720. Llurs descendents són membres de la tribu reconeguda federalment Nació Caddo d'Oklahoma.
Els ouachita són coneguts per la seva pràctica tradicional d'enterrar als cavalls.

## Etimologia

El nom prové de la pronunciació francesa de la paraula en llengua caddo wishita, que vol dir "bons terrenys de cacera." Les muntanyes Ouachita d'Oklahoma i Arkansas i el riu Ouachita d'Arkansas i Louisiana van ser nomenats per la tribu, igual que el llac Ouachita. El riu Washita i el comtat de Washita (Oklahoma) també deuen el nom a la tribu, així com la ciutat de Washita.

## Sinonímia

La tribu ouachita també és anomenada habitualment washita, i també eren coneguts com a Yesito.

## Notes

* ↑ Sturtevant, 617
* ↑ Sturtevant, 616
* 1 2 Sturtevant, 630
* 1 2 Small Indian Tribal History. Arxivat 2009-10-12 a Wayback Machine. Access Genealogy. (retrieved 9 Sept 2009)
* 1 2 3 The Caddo Indians of Louisiana. Arxivat 2009-12-31 a Wayback Machine. Louisiana Division of Archaeology. (retrieved 9 Sept 2009)
* ↑ Cole, Shayne M. and Richard A. Marston. «Encyclopedia of Oklahoma History and Culture. Ouachita Mountains.». Arxivat de l'original el 4 de novembre 2014. [Consulta: 24 maig 2014].
* ↑ Origin of County Names in Oklahoma. Chronicles of Oklahoma. Volume 2, No. 1: P. 81. March 1924 (retrieved 9 Sept 2009)

## Referències

* Bolton, Herbet E. The Hasinais: Southern Caddoans As Seen by the Earliest Europeans. Norman: University of Oklahoma Press, 2002. ISBN 978-0-8061-3441-3.
* Sturtevant, William C., general editor and Raymond D. Fogelson, volume editor. Handbook of North American Indians: Southeast. Volume 14. Washington DC: Smithsonian Institution, 2004. ISBN 0-16-072300-0.

## Enllaços externs

* The Caddo Indians of Louisiana. Arxivat 2009-12-31 a Wayback Machine.
# Èritres (Àtica)

Èritres (grec: Ἐρυθρές, fins a 1927 anomenat Κριεκούκι, Kriekouki, que significa 'cap vermell' en arbanita) és una població grega de la perifèria de l'Àtica (unitat perifèrica de l'Àtica Occidental), situada en la part més septentrional. En el cens de 2001 tenia 3326 habitants. Antigament constituí un municipi, però a conseqüència de la reforma administrativa del Pla Cal·lícrates, en vigor a partir de gener de 2011, ha deixat de ser un municipi independent i ha estat inclosa en el municipi de Mandra-Eidyllia.
Fundada el segle xv pels arbanites establerts a l'Àtica, està situada molt a prop de l'antiga Èritres, que ja apareix al Catàleg de les naus de la Ilíada entre el contingent beoci. Així, mentre que la ciutat antiga feia part de Beòcia, actualment Èritres fa part de la perifèria de l'Àtica.

## Història

En l'antiguitat pertanyia a la regió de Beòcia. Estava situada a l'est de via Tebes-Atenes, en els contraforts del mont Citeró, proper a la frontera amb l'Àtica. Va ser la ciutat mare d'Èritres de Jònia.
El 479 aC, en el preludi de la batalla de Platea, el campament persa de Mardoni, dotat d'un mur defensiu, s'estenia d'Èritres a Hísies i arribava fins a territori de Platea, al llarg del riu Asop. A pesar que del text d'Heròdot sembli deduir-se que l'exèrcit aquemènida era acampat al sud de l'Asop i que el fort s'aixecava en el marge esquerre, és possible que la indicació d'Heròdot es refereixi al fet que la base persa s'estenia al nord de l'Asop, de Platea a l'oest fins a Èritres a l'est, però enfront de les ciutats anomenades en un altre passatge.
És esmentada també en les Hel·lèniques d'Oxirrinc: Èritres va ser una de les poblacions que, juntament amb Pòtnies, Escafes, Escolos, Àulida, Esquenos i altres localitats sense murades, havien fet sinecisme amb Tebes, ciutat que va duplicar així el seu nombre d'habitants. Això va ocórrer davant l'amenaça dels atenesos, al començament de la Guerra del Peloponès.

## Notes

* ↑ «Penèleos i Leitos i també Arcesilau, Protoènor i Cloni dirigien els beocis, que habitaven Híria, la rocosa Àulida [...] i els qui vivien als voltants d'Harma, d'Ilesi i d'Èritres, ...». Ilíada, II, 495-499. Traducció de Montserrat Ros, pàg. 73.

## Referències

* ↑ Kostas H. Mpiris, Arvanites, Melissa, 2005, p. 90-91
* ↑ Ilíada, FBM, Traducció de Montserrat Ros, nota 52, pàgina 73, de Joan Alberich i Mariné.
* ↑ Pausànias, Descripció de Grècia IX, 2, 1.
* ↑ Heròdot, Història VI, 108, IX, 15 i IX, 25.
* ↑ Heròdot, Història IX.15.3, IX.59.
* ↑ Heròdot, Història IX.19.3, IX.59
* ↑ E. Kirsten, Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft XX 2, 1950, col. 2291 s. v. «Plataiai 1»
* ↑ Hel·lèniques d'Oxirrinc XX,3.
* ↑ Roberto Lérida Lafarga, Helénicas de Oxirrinco: Texto y Traducción; Estado de la Cuestión; Comentario Histórico, p.548,611,612, Tesis doctoral, Zaragoza: Universidad de Zaragoza (2007), ISBN 978-84-7733-898-7

## Bibliografia

* Homer; Ros i Ribas, Montserrat (trad.); Alberich i Mariné, Joan (notes). «Cant II (catàleg de les naus)». A: Ilíada. Vol. I. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2005, pàgs. 73 a 92. ISBN 9788472258570 [Consulta: 8 octubre 2017].