OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Muttenz

Muttenz és un municipi del cantó de Basilea-Camp (Suïssa), situat al districte d'Arlesheim.

## Enllaços externs

* Muttenz en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* Web oficial del municipi (alemany)
# Districte de Kroměříž

El districte de Kroměříž (en txec Okres Kroměříž, en alemany Kremsier) és un districte de la regió de Zlín, a la República Txeca. La capital n'és Kroměříž.

## Llista de municipis

Bařice-Velké Těšany - Bezměrov - Blazice - Bořenovice - Brusné - Břest - Bystřice pod Hostýnem - Cetechovice - Chomýž - Chropyně - Chvalčov - Chvalnov-Lísky - Dřínov - Holešov - Honětice - Horní Lapač - Hoštice - Hulín - Jankovice - Jarohněvice - Karolín - Komárno - Koryčany - Kostelany - Kostelec u Holešova - Kroměříž - Kunkovice - Kurovice - Kvasice - Kyselovice - Lechotice - Litenčice - Loukov - Lubná - Ludslavice - Lutopecny - Martinice - Míškovice - Morkovice-Slížany - Mrlínek - Němčice - Nítkovice - Nová Dědina - Osíčko - Pacetluky - Pačlavice - Počenice-Tetětice - Podhradní Lhota - Prasklice - Pravčice - Prusinovice - Přílepy - Rajnochovice - Rataje - Roštění - Roštín - Rusava - Rymice - Skaštice - Slavkov pod Hostýnem - Soběsuky - Střílky - Střížovice - Sulimov - Šelešovice - Troubky-Zdislavice - Třebětice - Uhřice - Věžky - Vítonice - Vrbka - Zahnašovice - Záříčí - Zástřizly - Zborovice - Zdounky - Zlobice - Žalkovice - Žeranovice

## Referències

* ↑ «Okres Kroměříž» (en txec). Územně identifikační registr ČR [Registre d'identificació territorial]. República Txeca. [Consulta: 30 desembre 2021].
# Piló de Bellmaig

El Piló de Bellmaig és una muntanya de 1.281 metres del límit dels termes comunals d'Arles i dels Banys d'Arles i Palaldà, tots dos a la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord.
Es troba a la zona occidental del terme dels Banys d'Arles (n'és el punt més a l'oest), a l'antic terme de Montalbà, i a l'oriental del d'Arles. És al nord del Cim de la Serra de Degolla i al sud-oest del Coll de Paracolls.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC
Diverses excursions de la zona del Vallespir Mitjà tenen aquest piló com a escenari d'una part del seu recorregut.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «8 - Arles i 11 - Els Banys i Palaldà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Arles i els Banys d'Arles». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ «Piló de Bellmaig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El Piló de Bellmaig en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ L'excursió a Mes belles randonnées expliquées
# Bil·lietita

La bil·lietita és un mineral de la classe dels òxids. Va ser anomenada l'any 1947 per Johannes F. Vaes en honor del cristal·lògraf belga Valère Louis Billiet (1903 - 1944) de la Universitat de Gant, que va ser arrestat durant la Segona Guerra Mundial i executat per un soldat de les SS a bord del SS Ancona a la badia de Neustedt.

## Característiques

La bil·lietita és un òxid d'urani i bari hidratat de fórmula química Ba(UO₂)₆O₄(OH)₆·8H₂O. A part dels elements de la seva fórmula, pot contenir impureses de calci i silici. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic en cristalls pseudohexagonalds, tabulars en {001} que poden ser allargats al llarg de [110], de fins a 5 mm.
Segons la classificació de Nickel-Strunz la bil·lietita pertany a «04.GB - Uranils hidròxids, amb cations addicionals (K, Ca, Ba, Pb, etc.); principalment amb poliedres pentagonals UO₂(O,OH)₅» juntament amb els següents minerals: agrinierita, compreignacita, rameauita, becquerelita, protasita, richetita, bauranoïta, calciouranoïta, metacalciouranoïta, fourmarierita, wölsendorfita, masuyita, metavandendriesscheïta, vandendriesscheïta, vandenbrandeïta, sayrita, curita, iriginita, uranosferita i holfertita.

## Formació i jaciments

La bil·lietita és un producte poc comú de l'alteració de l'uraninita; va ser descoberta a la mina Shinkolobwe, a Katanga (República Democràtica del Congo). També ha estat trobada al mont Painter (Austràlia del Sud, Austràlia), al districte de Nanfen (Liaoning, Xina), a diferents indrets de Katanga (República Democràtica del Congo), a diferents indrets de França, Alemanya i Itàlia, als dipòsits d'urani Macusani (Puno, Perú), a la mina Åsnebo (Dalsland, Suècia), a múltiples indrets de Valais (Suïssa) i a la mina Pick a Utah i Mauch Chunk a Pennsilvània (Estats Units). A Catalunya ha estat trobada a la mina Eureka, que està situada a la Torre de Cabdella, al Pallars Jussà (Lleida).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: uranofana, fourmarierita, metatorbernita, rutherfordina, becquerelita, studtita i soddyita.

## Referències

* 1 2 3 «Billietite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: September 2016». IMA-CNMNC. Arxivat de l'original el 28 d'octubre 2016. [Consulta: 4 gener 2017].
* 1 2 «Billietite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 4 gener 2017].
# Berrig

Berrig (bretó: Berrig, francès: Berric, pronunciat [bɛʁik]) és un municipi bretó, situat al regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 1.378 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 681 | 725 | 698 | 814 | 816 | 1.027 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Fegeant | |
# Puig Xaliet

El Puig Xaliet és un turó de 80 metres al municipi de Sant Jordi Desvalls, a la comarca del Gironès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Can Oleo

Can Oleo és un edifici del segle XV que al segle XV pertanyia a la família Thomàs, que es dedicava a armar naus corsàries. L’any 1443, Pere Vivot i Pacs l’adquirí, l’engrandí i reconstruí. El 1685 va passar a mans de la família Oms. Diversos canvis de propietaris de l’edifici varen anar ocorrent fins que des de principis del segle XIX fins a començaments del segle XX va ser propietat de la família Oleo, família d’origen menorquí. Aquest edifici també va formar part de la Societat Arqueològica Lul·liana. Finalment l’any 1976 fou propietat del Ministeri d’Educació, sent aquest el darrer propietari d’aquest edifici. A partir de 2003, és la nova seu de la Universitat de les Illes Balears (UIB) al centre de Palma.
La façana té un parament llis , senzill i desornamentat, amb una gran escala del pati gòtica i amb una excel·lent barana gòtica de pedra amb deu plafons i rosetons circulars de calat ogival.
El pati manté un espai gòtic. Al vestíbul, a l’arc, hi ha una columna a la dreta que presenta un capitell en forma de roda de campana que conté una frase enigmàtica que diu : “Sirven sus voces a Dios y mi lengua para vos”.

## Referències

* ↑ Valero Martí, Gaspar; Bonnín, Biel; Sastre, Vicenç. Itineraris pel centre històric de Palma. 3a. edició revisada. Palma: Ajuntament de Palma, 1993. ISBN 978-84-87159-49-7.
* ↑ Carbonell, Sebastiana. «Can Oleo, edificio del gótico civil, muestra su nueva cara» (en castellà), 26-03-2011. [Consulta: 29 gener 2024].
* 1 2 Valero, 1993.
# Djabart

Djabart (o Jabart) és el nom donat als musulmans d'Etiòpia.
Inicialment es va donar als musulmans de Zeila i d'Ifat (Adal), i més tard a tots els musulmans dels principats al sud d'Abissínia. Finalment va passar a tots els musulmans d'Etiòpia.
D'aquesta denominació deriva el nom Jeberti a Eritrea, que es proclamen un grup ètnic.

## Referències

* www.jeberti.com Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Pinchas Steinberg

Pinchas Steinberg (Israel, 1945) és un director d'orquestra israelià.
Estudià violí als Estats Units i composició a Berlín. El seu debut en la direcció fou el 1974 amb l'Orquestra Simfònica de RIAS a Berlín. Fou director convidat regularment amb l'Òpera de l'Estat de Viena des de 1986-1993. Aquestes actuacions varen incloure L'amore dei tre re al Festival de Wexford de 1979 i una producció de 1981 de Luisa Miller a la Royal Opera House, Covent Garden.
Fou nomenat director principal de l'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Viena des de 1989-1996, i de l'Orchestre de la Suisse Romande des de 2002-2005.

## Referències

* ↑ Forbes, Elizabeth, "Festivals: Wexford" (December 1979). The Musical Times, 120 (1642): pp. 1027-1028.
* ↑ Budden, Julian, "Music in London" (Opera: Luisa Miller) (August 1981). The Musical Times, 122 (1662): pp. 544-547.
# Bilífits

Els bilífits (Biliphyta) són un grup d'algues que es caracteritza per contenir ficobilisomes. Des del punt de vista filogenètic, constitueixen un grup de plantes basals i amb caràcters primitius. Està format per dues divisions:
* Rhodophyta, de les algues vermelles.
* Glaucophyta, microalgues verdes biflagelades.
Inicialment, Cavalier-Smith va suggerir en 1981 que es tractava d'un regne, però després ho considera un subregne dins la classificació de les plantes.
La unitat d'aquest grup va ser confirmada posteriorment sobre la base d'estudis filogenètics sobre les proteïnes transferides des del cloroplast al nucli cel·lular i a seqüències de gens dels cloroplasts, per la qual cosa el seu nivell taxonòmic podria estar validat. No obstant això, diverses anàlisis filogenètiques denoten que la monofília d'aquest grup no està consensuada.

## Referències

* ↑ T. Cavalier-Smith 1981, Eukaryote kingdoms: Seven or nine? Biosystems. Volume 14, Issues 3–4, 1981, Pages 461–481
* ↑ Philippe Deschamps & David Moreira (2009), Signal Conflicts in the Phylogeny of the Primary Photosynthetic Eukaryotes Mol Biol Evol 26 (12): 2745-2753. doi: 10.1093/molbev/msp189
* ↑ Biliphyta Encyclopedia of Life. Basándose en el Sistema Integrado de Información Taxonómica del 2011
# Can Pere Garriga

Can Pere Garriga és una masia de l'antic poble de Mont-ras, en el terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental. És a l'extrem nord-est del terme municipal, en el veïnat que es troba a l'entorn de l'església de Sant Bartomeu de Mont-ras. És a noranta metres en línia recta al nord-oest de l'ermita de Sant Bartomeu. Està inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells.

## Referències

* ↑ Can Pere Garriga en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Catàleg de masies i cases rurals
# Berriz

Berriz és un municipi de la província de Biscaia, País Basc, pertanyent a la comarca del Duranguesat amb una població de 4.540 habitants (INE-2005). L'extensió del municipi és de 29,9 km² pel que la densitat poblacional és de 151,83 hab./km².

## Personatges il·lustres

* Marino Lejarreta, ciclista (1957)
* Margarita de Maturana, (Bilbao 1884 - Sant Sebastià 1934), religiosa beatificada (22/10/2006) fundadora de les Mercedàries Missioneres de Berriz.
* Otxoa López de Bérriz.
* Juan Bautista de Zuaza y Gomendio (1633-1679), Catedràtic de Cànons en la Universitat de Salamanca.
* Juan Bautista Iturriozaga y Asategui, assistent del rei Felip V.
* Pedro Bernardo de Villarreal de Berriz y Sáez de Andicona.
* Juan Vicente de Cengotitabengoa y Ariño, bisbe de San Juan de Puerto Rico.
* Martín de Uribe y Abedibar de Mallagaray.
* Juan Ramón de Iturriza y Gárate-Zabala, escriptor, nascut en 1741.
* Bernardo Gabiola y Lazpita, nascut el 1880. Músic organista.
# Puig Vicenç

El Puig Vicenç és una muntanya de 468 metres que es troba entre els municipis de Cervelló, Torrelles de Llobregat i Vallirana, a la comarca del Baix Llobregat, situat a l'extrem nord-oriental del massís de Garraf. Al cim s'hi troba un vèrtex geodèsic (referència 284127001).
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ «Puig Vicenç». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Can Palauet (masia)

Can Palauet és una masia als afores de la ciutat de Mataró amb una torre de defensa protegida com a bé cultural d'interès nacional. La masia de Can Palauet està situada vora la Riera d'Argentona, prop del límit amb el terme municipal homònim. La masia consta de dues parts diferenciades: la casa, amb el celler, els estables i els corrals, i la magnífica torre, datada el 1568.
La masia està formada per una planta baixa i un pis. Està coberta per una teulada de dos vessants amb el carener perpendicular a la façana, en la qual destaca el portal rodó adovella i el finestral principal del segle xvi amb un guardapols rematat lateralment per dos petits caps esculpits i una espitllera sota el llindar. A la façana posterior, on hi ha el celler, destaca la llinda granítica amb la data de construcció gravada: "A 6 DE MARS 1568". A l'interior sobresurt un pilar de pedra tallada que suporta la jàssera de fusta o biga mestra de l'entrada. Un accés directe des del primer pis condueix a la torre de defensa.
La torre, de planta circular, consta de planta baixa, dos pisos i terrat emmerletat, amb matacans a tot el volt. A la planta baixa, coberta amb volta esfèrica de cassetons, s'hi instal·là posteriorment una capella. L'accés a la torre, exempta, es feia originàriament per una de les finestres del pis, i després s'hi feu un pas cobert que relligà la torre a la casa. Les obertures estan realitzades amb carreus de pedra, presentant les llindes de les finestres guardapols a dalt i als llindars hi tenen una espitllera.

## Referències

* ↑ «Can Palauet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 març 2014].
* ↑ «Torre de Can Palauet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2012].
# Djabir Saïd-Guerni

Djabir Saïd-Guerni —en àrab جابر سعيد جورني, Jābir Saʿīd Jūrnī— (Alger, 29 de març de 1977) és un ex atleta algerià de 800 metres llisos.
Fou campió del món l'any 2003 i medalla de bronze als Jocs Olímpics de Sydney 2000, entre altres èxits destacats. Anuncià la seva retirada el 6 de maig de 2007, a causa de problemes amb les lesions. El seu millor temps fou d'1:43.09 minuts, assolit el setembre de 1999 a Brussel·les.

## Palmarès

* Campionat del Món d'atletisme de 2005 - 5è
* Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 - 7è
* Campionat del Món d'atletisme de 2003 - medalla d'or
* Copa del Món d'atletisme de 2002 - medalla de plata
* Campionat d'Àfrica d'atletisme de 2002 - medalla d'or
* Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 - medalla de bronze
* Campionat d'Àfrica d'atletisme de 2000 - medalla d'or
* Campionat d'Àfrica d'atletisme de 2000 - medalla d'or (4 x 400 metres relleus)
* Campionat del Món d'atletisme de 1999 - medalla de bronze
* Universiada de 1999 - 4t

## Referències

* ↑ Boukabes, Chafik «2003 World 800m champion Guerni retires». IAAF, 06-05-2007 [Consulta: 7 maig 2007].

## Enllaços externs

* (anglès) IAAF, perfil de Djabir Saïd-Guerni
* (anglès) IAAF Focus on Athletes
# Deitans

Els deitans són una tribu ibera que ocupava gairebé la totalitat de l'actual Regió de Múrcia, part oriental d'Albacete, Elx i la plana d'Alacant. L'historiador romà Plini el Vell va anomenar Deitània a la costa oriental de la Hispània Citerior, que se situava entre les regions de la Bastetània i la Contestània. Per aquesta afirmació, sabem que la Bastetània ocupava el que avui dia són les províncies d'Albacete, Almeria, Granada, Jaén i Múrcia, i que la Contestània s'estenia entre els rius Segura i Xúquer, pel que podem situar la Deitania en una franja de terreny interior al llarg de la frontera entre la Contestània i la Bastetania, al nord del territori dels mastiens, els quals es trobaven en una situació semblant als deitans.

## Història

Els deitans es van assentar en l'actual Regió de Múrcia entorn del segle VII aC. Durant els primers segles de la seva existència en aquesta zona van fundar diversos poblats, com els que van donar lloc posteriorment a les ciutats de Totana o Cabdet.
Al segle V a. C. es va experimentar l'auge de la cultura deitana, com podem veure en les restes arqueològiques que han arribat fins a nosaltres i els que poden ser la Dama de Cabdet o la Cérvola de Cabdet. Al segle iv aC la societat deitana va entrar en decadència, fins que finalment al segle iii aC els deitans es van veure absorbits pels contestans, poble amb el qual també compartien molts costums, ja que eren veïns. Després, en aquest mateix segle iii aC tota l'àrea va caure sota el domini romà.

## Societat

Alguns historiadors afirmen que els deitans, així com els mastiens, eren tribus que s'emmarcaven dins del poble iber dels bastetans, ja que ambdues cultures iberes compartien gran part de les seves costums. Per això, sabem que els deitans vivien en una societat governada de manera aristocràtica. També sabem que la base de la seva economia era l'agricultura en els poblats de les valls i la ramaderia i la mineria a les zones muntanyoses. Per la seva situació geogràfica i per restes arqueològiques que han arribat fins a nosaltres, també sabem que els deitans mantenien contacte amb els pobles colonitzadors del Mediterrani. Arran d'estudis toponímics, podem conèixer algunes de les ciutats que van ser fundades pels deitans com poden ser Totana (Deitana Urbs, capital de la tribu) o Cabdet (Caput Deitanorum, que significa "cap dels deitans "per ser la població deitana situada a més alçada). Són diversos els estudiosos que han centrat el seu treball a la tribu deitana, com Bosch i Pericot o Cabré. Aquest últim va estudiar la zona del Deitania i va demostrar que l'apogeu de la cultura deitana es va donar al segle V a. C.

## Referències

* ↑ Bosch Gimpera, Pedro. El poblamiento antiguo y la formación de los pueblos de España. Mèxic: UNAM, 1995. ISBN 968-36-4439-2.
# Casa Cisquet

Casa Cisquet, sovint grafiada, per error, Casa Sisquet, és una masia del poble de Tendrui, a l'antic terme de Gurp de la Conca, pertanyent actualment al municipi de Tremp. Està situada al nord-oest i a prop de Tendrui, a llevant de la carretera local que mena a Tendrui.
# Mausoleu de Mulay Ismail

El mausoleu de Mulay Ismail està situat al centre de Meknès, al Marroc.
Amb tres estances contigües, 12 columnes i un santuari central on jeu el gran sultà Mulay Ismail. El mausoleu recorda en alguns aspectes les tombes sadites de Marràqueix. Es va construir al segle xvii i fou reformat als segles XVIII i XX. La muller de Mulay Ismail i el seu fill, Mulay Ahmed al-Dahbi, així com el sultà Mulay Abder Rahman (1822-1859), descansen a la cambra funerària, decorada amb estucs i mosaics.
L'entrada al mausoleu es fa a través d'una porta treballada, rematada per un teuladell i una coberta piramidal, marca la importància de l'edifici reial al qual dona accés.
De camí cap a la cambra funerària es travessen diversos patis buits, decorats sòbriament. El recorregut però permet deixar enrere el soroll del carrer.
La sala de les ablucions, amb rajols verds, és un pati quadrat amb una font i una pica en forma d'estrella. Les 12 columnes que l'envolten procedeixen de Volubilis.
# Procatedral de la Nostra Senyora de l'Assumpció (Brunei)

La Procatedral de la Nostra Senyora de l'Assumpció o simplement Església de la Nostra Senyora de l'Assumpció és el nom que rep un edifici religiós que es troba a la ciutat de Bandar Seri Begawan capital del districte de Brunei i Muara al nord i centre del país i sultanat asiàtic de Brunei, i en l'extrem nord de l'illa de Borneo.
El temple és la procatedral o catedral temporal d'eixa jurisdicció ecleciástica, segueix el ritu romà o llatí i serveix com a seu del Vicariat apostòlic de Brunei (Vicariatus Apostolicus Bruneiensis) que va obtenir este estatus en 2004 mitjançant la butlla "Ad aptius consulendum" del Papa Joan Pau II. El temple no és oficialment una catedral, encara que es fa servir temporalment com a tal, a més de servir de residència del bisbe, i també allotja la cancilleria diocesana.
Està sota la responsabilitat pastoral del bisbe Cornelius Sim. Es tracta de l'església més gran de Brunei i està en ple centre de la capital.

## Vegeu també

* Església Catòlica

## Referències

* ↑ «Información sobre el sitio» (en anglés). [Consulta: 29 maig 2016].
* ↑ Maher, Joanne. The Europa World Year Book 2008. Taylor & Francis Group.
* ↑ Group, Taylor & Francis. Europa World Year. Taylor & Francis.
* ↑ Romana, Catholic Church Curia. Annuario pontificio. Tip. Vaticana.
* ↑ Evangelizatione, Catholic Church Congregatio pro Gentium. Guida delle missioni cattoliche 2005. Pubblicata dalla Congregazione per l'Evangelizzazione dei Popoli.
* ↑ «Apostolic Vicariate of Brunei Darussalam» (en anglés). revolvy.com. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1932

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1932 es disputaren el 31 d'agost a Roma, Itàlia.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Professionals |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Alfredo Binda Itàlia | 7h 01' 28" | Remo Bertoni Itàlia | + 15" | Nicolas Frantz Luxemburg | + 4' 52" |
| Amateurs |||||||
| Cursa en línia masculina | Giuseppe Martano Itàlia | 4h 32' 52" | Paul Egli Suïssa | m. t. | Paul Chocque França | m. t. |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Itàlia | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 2 | Suïssa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Luxemburg | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 3 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* «6a edizione World Championship Road Race - Roma (ITA) (1932)» (en italià). museociclismo.it. Arxivat de l'original el 2019-04-11. [Consulta: 19 setembre 2012].
* Resultats de la cursa professional a les-sports.info
* Resultats de la cursa amateur a sitiodeciclismo.net
# Míkun

Míkun o Míkuny (en rus Микунь) és una ciutat russa a la República Komi es troba a 96 km al nord de Syktyvkar. Segons el cens de 2010 tenia 10.732 habitants
Va ser fundada l'any 1937 com un assentament del gulag. Té l'estatus de ciutat des de 1959.