OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Michel Buillard

Michel Buillard (Pape’ete, 9 de setembre de 1950) és un polític francès a la Polinèsia Francesa.

## Biografia

Començà la carrera política com a alcalde de Pape’ete el 25 de juny de 1995, i romangué a l'alcaldia fins al 18 de març de 2001. Hi retornà el 16 de juny de 2002 i, actualment, continua ocupant el càrrec d'alcalde.
Quant a la política metropolitana, fou elegit diputat el 17 de maig de 1997 a la XIIa legislatura (1997-2002) per a la circumscripció de la Polinèsia Francesa. Forma part del grup parlamentari de la Union pour un Mouvement Populaire (UMP).
# Breviceps fuscus

Breviceps fuscus és una espècie de granota que viu a Sud-àfrica.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Minter, L., Channing, A. & Harrison, J. 2004. Breviceps fuscus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Mick Jones (Foreigner)

Leslie Michael "Mick" Jones va néixer el 27 de desembre de 1944 és un guitarrista anglès, compositor i productor musical més conegut com el membre fundador de la banda Foreigner.
Des dels seus inicis el guitarrista britànic Mick Jones ha estat el cap del grup. Jones va començar tocant amb "Nero and the Gladiators", per a després ser guitarrista de sessió apareixent en discos de George Harrison i Peter Frampton. A mitjans dels anys setanta Jones s'havia mudat a Nova York on va tocar amb els Leslie West Band, a més de ser músic de suport per a una discogràfica. No obstant això, la direcció de la seva carrera i el tipus de música que estava fent no li omplien. Per això va començar a buscar la manera d'armar un grup que combinés elements del rock, del progressiu, del R & B i del pop dins d'un estil sòlid i coherent.
El 1976 durant una sessió d'enregistrament conèixer l'anglès Ian McDonald (Ex King Crimson) que tocava el sax. Al seu costat, al bateria anglès Dennis Elliot i als músics nord-americans En Al Greenwood en el teclat, el baixista Ed Gagliardi i el cantant Lou Gramm va formar "Foreigner", a més de signar un contracte amb Atlantic Records.
Actualment està dedicat a la seva carrera com a solista.

## Enllaços externs

* Pàgina web de Mick Jones Arxivat 2011-02-14 a Wayback Machine.
# Mill italià

* Aquest article tracta sobre la planta herbàcia. Si cerqueu la planta que fa panotxes, vegeu «dacsa».
El mill italià (Setaria italica) més conegut per altres termes polisèmics com panís, cua de guilla o trepó, és una espècie de xereix i el segon dels cereals anomenats mills més sembrats en el món i el més important dels mills a Àsia oriental. És una planta anual de tiges primes, però fortes, de mig metre a 1 metre d'alçada (però que poden arribar als 2 m). Produeix una panícula densa i pilosa. Les llavors són petites (d'uns 2 mm). La planta es sembra a la primavera i madura en uns dos mesos i mig. Prové de la planta silvestre Setaria viridis se'n diferencia principalment per la forma de dispersar les llavors."
Es pot menjar bullida com es fa amb l'arròs, però les seves llavors també es donen als ocells de gàbia com a aliment. Fins i tot se n'ha fet un ús ornamental.
El seu conreu és molt antic i ja es cultivava a la Xina el VI mil·lenni aC. També s'han trobat restes en el jaciments arqueològics dels ibers de fa uns 2.500 anys, i fins i tot de la Primera edat del ferro.

## Notes

* 1 2 3 «Mill italià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Daniel Zohary and Maria Hopf, Domestication of plants in the Old World, third edition (Oxford: University Press, 2000), p. 86-88
* ↑ J. Sanmartí i J. Santacana, Els ibers del nord, Dalmau Editors, 2005, ISBN 8423206912
* ↑ López, Dani (coordinador); Asensio, David; Jornet, Rafel; Jordi, Morer. La Font de la Canya. Guia arqueològica. Jaciment de la Font de la Canya Avinyonet del Penedès. Un centre de mercaderies a la Cossetània ibèrica origen de la vinya. Institut d'Estudis Penedesencs, juliol 2015, p. 235. ISBN 978-84-15017-21-9.

## Enllaços externs

* Alternative Field Crops Manual: Millets
Viccionari
# Miner becut becdret

El miner becut becdret. (Ochetorhynchus ruficaudus) és una espècie d'ocell de la família Furnariidae. Se li troba a l'Argentina, Bolívia, Xile, i el Perú. El seu hàbitat natural és la zona de matoll subtropical o tropical de gran altitud.
# Brian Oliván Herrero

Brian Oliván Herrero (Barcelona, 1 d'abril de 1994) és un futbolista professional català que juga com a lateral esquerre pel RCD Espanyol.

## Carrera de club

Oliván es va formar al planter del FC Barcelona. L'agost de 2013, fins i tot abans de debutar com a sènior va marxar a l'estranger, signant un contracte per tres anys amb el club portuguès SC Braga per jugar amb el filial a la Segunda Liga.
Oliván va jugar el seu primer partit com a professional el 14 de setembre de 2013, entrant com a suplent a la segona part en una derrota per 0–1 a fora contra el C.D. Feirense. Va rescindir el contracte amb el club el gener de l'any següent, i subsegüentment va fitxar pel CSKA de PFC Sofia el mes següent.
El 21 de juliol de 2014, després de no haver debutat amb el CSKA, Oliván va fitxar per un altre filial, el Real Valladolid B de Segona Divisió B. El 18 de desembre va debutar amb el primer equip, jugant com a titular en una derrota per 0–1 a fora en Copa del Rei contra l'Elx CF.
El 2 de juliol de 2015 Oliván va signar contracte per tres anys amb el Granada CF, sent assignat a l'equip B també en la tercera divisió. El 23 d'agost de l'any següent, va ser cedit al Cadis CF de segona divisió, per un any.
Després de ser-hi un titular indiscutible, Oliván va ser adquirit definitivament el 19 de juny de 2017, i va signar contracte fins al 2021. El 2 de setembre de 2019, va ser cedit al Girona FC de la mateixa categoria, per la temporada 2019-20.
El 9 de setembre, Oliván va fitxar pel RCD Mallorca amb un contracte de dos anys. En la seva segona temporada va disputar amb els mallorquins 31 partits, amb un gol i dues assistències. El 21 de juny de 2022, a falta de pocs dies per acabar la seva vinculació amb els balears, el RCD Espanyol va anunciar el seu fitxatge, per tres temporades. El jugador arribava per competir amb Adri Pedrosa al lloc de lateral esquerre.

## Internacional

Internacional amb la selecció catalana, el maig de 2022 Gerard López el va convocar per disputar el partit Catalunya – Jamaica a Montilivi.

## Referències

* ↑ «Cesión de Brian al Girona» (en castellà). Cadis CF, 02-09-2019. [Consulta: 3 setembre 2019].
* ↑ «El RCD Mallorca ficha a Brian Oliván» (en castellà). RCD Mallorca, 09-09-2020. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ «Brian Oliván, nuevo jugador del RCD Espanyol». RCD Espanyol, 21-06-2022. [Consulta: 21 juny 2022].
* ↑ «Brian Oliván, primer fitxatge de l'Espanyol: "Arribo en el meu millor moment"». 324.cat, 21-06-2022 [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ NacióDigital. «Els 23 jugadors convocats a la selecció catalana per enfrontar-se a Jamaica | NacióDigital». Arxivat de l'original el 2022-05-23. [Consulta: 26 maig 2022].

## Enllaços externs

* Brian Oliván Herrero a BDFutbol
* Brian Oliván Herrero, fitxa a ForaDeJogo
* Brian Oliván Herrero, Fitxa a Soccerway
# Monges Dominiques

Les Monges Dominiques o Monges de l'Orde dels Predicadors (en llatí Moniales Ordinis Predicatorum) són les religioses de vots solemnes que formen part de la branca femenina de l'Orde dels Predicadors. Van ser fundades per Sant Domènec de Guzman en 1206. Com els frares de l'orde, posposen al seu nom les sigles O.P.

## Història

La primera comunitat de monges dominiques va ser fundada a Nostra Dona de Prouilhe, prop de Fanjaus, a la Provença, l'hivern d'entre 1206 i 1207: Domènec de Guzmán hi va reunir un grup de dones converses de l'heretgia càtara que havien manifestat el desig de dedicar la vida a la pregària i la penitència.
El fundador els va donar el deure de viure una vida contemplativa en un monestir que havia obtingut del bisbe de Tolosa, que va ser-ne el primer de l'orde i el centre de l'obra missionera del sant a la França meridional. Les monges havien d'ajudar a la "Santa Predicació" mitjançant la pregària pels seus germans frares.
El 1218 s'obrí un segon convent dominicà a Madrid i, a demanda del papa Honori III, Domènec s'encarregà de la reorganització de la vida monàstica femenina a Roma segons els dictàmens del Concili Lateranense IV. Va fer arribar a la ciutat un grup de vuit monges de Prouille i les va instal·lar prop de l'església de San Sisto Vecchio, on s'establiren les constitucions religioses que després s'aplicarien a tots els monestirs de l'orde.
En 1223 la noble Diana d'Andalò, després de professar a Roma amb Domènec, va fundar amb Giordano di Sassonia el monestir de Sant'Agnese de Bolonya, el quart de l'orde, a la ciutat on havia mort el sant dos anys abans.
* Monestir de Prouilhe, edificat al s. XIX al lloc on hi havia la casa mare de l'orde dominic femení
* Fresc de Gaudenzio Ferrari a Vercelli (1533), amb Santa Caterina de Siena dreta, on pot veure's l'hàbit de les monges dominiques

## Activitats i difusió

Les monges dominiques són un orde de clausura dedicat a la pregària contemplativa i a l'estudi. Amb la pregària, acompanyen la predicació dels frares de la branca masculina de l'orde i participen així del mateix carisme.
Fan servir el mateix hàbit, blanc amb capa negra, la mateixa regla i la mateixa litúrgia que els frares dominics.
El 31 de desembre de 2005, l'orde comptava amb 3.198 monges i novícies i 213 monestirs arreu del món.

## Referències

* 1 2 3 4 Roca i Costa, Maria Carme. Abadesses i priores a la Catalunya medieval. Barcelona: Base, S.A., octubre de 2014, p. 245. ISBN 9788416166220.
* ↑ Dades estadístiques de l'Annuario Pontificio per l'anno 2007, Città del Vaticano, 2007, p. 1523

## Vegeu també

* Comunitat de l'Anyell
# Monges Eremites de l'Orde de Sant Ambròs ad Nemus

Les Monges Eremites de l'Orde de Sant Ambròs ad Nemus o Eremites Ambrosianes són religioses de vots solemnes pertanyents a un orde mendicant femení de clausura i dedicades a la vida contemplativa.

## Història

L'orde monàstic té origen en una comunitat d'eremites reunides al Sacro Monte de Varese al voltant de la beata Caterina Moriggi de Pallanza (1437-1478) i Giuliana Puricelli de Busto Arsizio (1427-1501), que s'hi havien retirat cap al 1454 per fer-hi vida eremítica i ajudar els pelegrins que anaven al santuari marià de la muntanya. i van atreure altres seguidores. A petició de Morigi i Puricelli, i amb el suport del duc de Milà Galeazzo Maria Sforza, el papa Sixt IV va permetre que s'hi erigí un monestir el (10 de novembre de 1474. El 10 d'agost del 1476 les primeres monges hi van fer la professió solemne dels vots, segons la Regla de Sant Agustí i les constitucions de l'Orde de Sant Ambròs ad Nemus, orde mendicant fundat al segle xiv que seguia el ritu ambrosià.
A la mort de Caterina Moriggi en 1478, la succeí com a superiora Benedetta Biumi. El monestir, protegit per la família Visconti, va créixer i va obrir una escola. L'orde, però, només es va estendre per la Llombardia, obrint dos monestirs més a Bernaga i Agra. La República Cisalpina, en 1798, va suprimir els ordes religiosos i les monges se'n dispersaren. El 1822 es restaurà la vida al monestir del Sacro Monte i se'n reobrí l'escola, que seria tancada definitivament en 1969, quan les monges tornaren al carisma original de la vida contemplativa de clausura estricta.
Dels monestirs antics, només queda el de Santa Maria del Monte al Sacro Monte de Varese; la resta van ésser suprimits per Napoleó I. En 1962, l'arquebisbe Giovanni Battista Montini, després papa, va autoritzar la refundació dels monestirs de Bernaga di Perego (província de Lecco), i després els monestirs d'Agra (província de Varese, 1974) i Revello (província de Cuneo, 1986). Tots quatre són autònoms canònicament.

## Activitat i difusió

Les Eremites Ambrosianes viuen en clausura i es dediquen a la pregària contemplativa, la meditació i l'estudi, a més del conreu de les hortes i la cria d'animals de granja. En 1969 es fundà un taller de restauració on les monges treballaven per a restaurar obres d'art.

## Enllaços externs

* Il Monastero delle Romite - Sacro Monte di Varese
# Kernita

La kernita és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom del Comtat de Kern (Califòrnia, Estats Units), el lloc on va ser descoberta l'any 1927 en un jaciment de bor.

## Característiques

La kernita és un mineral de la classe dels borats. Químicament és un tetraborat de sodi hidroxilat i hidratat. Es converteix en metakernita si s'escalfa per sobre dels 100 o 120 °C, mentre que es converteix en tincalconita quan es deshidrata. Cristal·litza en el sistema monoclínic, formant cristalls ben formats de mida gran. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 2,5, una duresa força baixa equiparable a altres minerals com el magnesi o la plata. Acostuma a ser de color blanc, tirant a incolora, i la seva ratlla també és blanca. És un mineral important que s'extreu com a mena del bor.

## Formació i jaciments

Apareix en jaciments de roca sedimentària amb borats formades com evaporites en ambient continental àrid, o bé en lutites amb borats que han estat sotmeses a metamorfisme. Sol trobar-se associada a altres minerals com: ulexita, inyoïta, colemanita o bòrax.

## Referències

* ↑ «Kernite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 setembre 2014].
# Laureano Pérez Arcas

Laureano Pérez Arcas (Requena, Plana d'Utiel, 19 d'octubre de 1824- 24 de setembre de 1894) va ser un zoòleg valencià, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

De jove es va traslladar a Madrid amb el seu germà gran Antonio, a estudiar en la Universitat de Madrid, on el seu germà es va llicenciar en Dret i Laureano en 1843 abans d'acabar la carrera de zoologia, va ser ajudant del científic Marià de la Pau Graells en la càtedra de zoologia que aquell ocupava. Posteriorment es va doctorar en ciències zoológiques en 1846, un any després va ser regent de primera classe en la Universitat de Madrid i va obtenir en propietat la plaça de catedràtic de zoologia de la Universitat. En 1857, va ser nomenat secretari de la facultat.
Va participar activament en la fundació de la Reial Societat Espanyola d'Història Natural (RSEHN), sent un dels socis fundadors, fins que en 1873 va aconseguir ser el president de la societat científica i després en 1892 el van tornar a nomenar president.
Es va dedicar sobretot a l'entomologia, malacologia i ictiologia. Amb motiu de conèixer les col·leccions entomològiques franceses, va participar en l'expedició que en 1860 va organitzar a Besançon la Societat Entomològica de França.
Posteriorment en desembre de 1866 va ser escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, on va realitzar treballs zoològics realitzats a Espanya, sobretot als segles més destacats de la seva història.
En 1861 va escriure un llibre titulat Tratado de Zoologia, que en el mateix any va ser declarat pel Real Consell d'Instrucció llibre de text en diverses universitats d'Espanya i d'Amèrica.
Amb Miguel Colmeiro y Penido i Ignacio Bolívar y Urrutia, que van ser un dels fundadors de la Reial Societat Espanyola d'Història Natural, amb els quals va col·laborar en la secció zoològica de la comissió del mapa geològic, creada en 1870 per a la confecció d'un mapa geològic d'Espanya.
En 1890 va ser nomenat degà de la Universitat de Madrid.

## Obres

* Tratado de Zoología (1861).
* Insectos nuevos ó poco conocidos de la Fauna española (1865) en línia
* Descripción física y geológica de la provincia de Madrid (1868)
* Discursos leídos ante la Real Academia de Ciencias Exactas, Físicas y Naturales(1868)
* Revista crítica de las especies españolas del género Perçus (1869)
* Especies nuevas ó críticas de la Fauna española (1872)
* Elementos de zoología (1874)

## Referències

* ↑ «Laureano Pérez Arcas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Biografia Arxivat 2016-06-04 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Laureano Pérez Arcas a mcnbiografias
# Arquillinos

Arquillinos és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 193 | 207 | 166 | 161 |
# Gonzalo Payo Subiza

Gonzalo Payo Subiza (* Pulgar (Toledo), 10 de gener de 1931 - † Toledo, 13 d'agost de 2002) va ser un polític espanyol de Castella-la Manxa, diputat al Congrés dels Diputats en les legislatures constituent i primera, i president de Castella-la Manxa.

## Biografia

Llicenciat en Matemàtiques per la Universitat de Saragossa (1958), i doctor Enginyer Geògraf des de 1964. Va ser escollit diputat per la província de Toledo en dues ocasions en les llistes d'Unió de Centre Democràtic, primer a les eleccions generals espanyoles de 1977, en la legislatura constituent, i a les següents eleccions generals de 1979. També va ser membre del primer Consistori democràtic de Toledo per la UCD i president de la Diputació Provincial de Toledo.
A tots aquests càrrecs, s'afegixen els de president regional i provincial del seu partit. A més, fou el segon president de Castella-la Manxa en l'època preautonòmica en substitució del senador Antonio Fernández-Galiano, entre febrer i desembre de 1982. Tota aquesta acumulació de càrrecs fa que fins i tot es qüestioni la possible incompatibilitat legal a proposta del PSOE en ple municipal. El 1982 decideix no presentar-se, abandona la política, excepte alguns contactes amb la Unió Liberal el 1984, fins a 1995, quan és escollit diputat regional a les files del Partit Popular, romanent en el càrrec fins al dia de la seva mort.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Muere Gonzalo Payo, diputado del PP y ex presidente de Castilla La Mancha». ABC, 13-08-2002 [Consulta: 7 juliol 2014].

## Bibliografia

* Dorado Badillo, Ángel. Toledo. 20 años de ayuntamiento democrático (1979-1999). Volumen I. Editorial Azacanes. ISBN 978-84-88480-66-8
# Grup de Consulta en la Recerca Mundial en Agricultura

El CGIAR (Consultative Group on International Agricultural Research, Grup de Consulta en la Recerca Mundial en Agricultura, en anglès) va ser creat el 19 de maig del 1971 pel Banc Mundial amb la FAO, l'IFAD i l'UNDP com a coespònsors.
Per llavors hi havia un ample consens de què els països en desenvolupament sucumbirien a la fam. CGIAR es va formar per a la coordinació de la recerca internacional en el camp de l'agricultura amb les fites de la reducció de la pobresa, la seguretat dels aliments en els països en vies de desenvolupament.
CGIAR té 58 membres entre governamentals i no governamentals i 15 centres anomenats Future Harvest Centres.
| Future Harvest Centres actius | Localització dels centres |
| International Center for Tropical Agriculture (CIAT) | Cali, Colòmbia |
| Center for International Forestry Research (CIFOR) | Bogor, Indonèsia |
| International Maize and Wheat Improvement Center (CIMMYT) | Ciutat de Mèxic, Mèxic |
| International Potato Center (CIP) | Lima, Perú |
| International Center for Agricultural Research in the Dry Areas (ICARDA) | Aleppo, Síria |
| International Center for Living aquàtic Resources Management / WorldFish Center (ICLARM) | Penang, Malàisia |
| International Centre for Research in Agroforestry (ICRAF) | Nairobi, Kenya |
| International Crops Research Institute for the Semi-Arid Tropics (ICRISAT) | Hyderabad, Índia |
| International Food Policy Research Institute (IFPRI) | Washington DC, Estats Units |
| International Water Management Institute (IWMI) | Battaramulla, Sri Lanka |
| International Institute of Tropical Agriculture (IITA) | Ibadan, Nigèria |
| International Livestock Research Institute (ILRI) | Nairobi, Kenya |
| International Plant Genetic Resources Institute (IPGRI) | Roma, Itàlia |
| International Rice Research Institute (IRRI) | Los Baños, Filipines |
| West Africa Rice Development Association (WARDA) | Bouake, Costa d'Ivori |
| Future Harvest Centres inactius | Direcció | Canvi |
| International Livestock Centre for Africa (ILCA) | Addis Abeba, Etiòpia | 1994: es va unir amb l'ILRAD per esdevenir l'ILRI |
| International Laboratory for Research on Animal Diseases (ILRAD) | Nairobi, Kenya | 1994: es va unir amb l'ILCA per esdevenir l'ILRI |
| International Network for the Improvement of Banana and Plantain (INIBAP) | Montpeller, França | 1994: va esdevenir un programa de l'IPGRI |
| International Service for National Agricultural Research (ISNAR) | La Haia, Països Baixos | 2004: dissolt, principals programes traslladats a l'IFPRI |

## Enllaços externs

* CGIAR (anglès)
* Future Harvest (anglès)
* Generation Challenge Programme Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine. (anglès)
* CGIAR Challenge Program on Water and Food (anglès)
# Grup de Defensa dels Aiguamolls Empordanesos

El Grup de Defensa dels Aiguamolls Empordanesos (GDAE) és un grup ecologista empordanès que té per finalitat la preservació del patrimoni natural que constitueixen els aiguamolls de l'Empordà de l'especulació immobiliària i urbanística.
Fou fundat el 24 de novembre de 1976 per Jordi Sargatal, juntament amb Francesc Guillamet, Martí Boada, Jordi Coll, Rosa Llinàs, Lluïsa Carles, Jordi Gratacòs, Joan Tibau, Maria Rosa Font i Francesc Giró.
La finalitat inicial va ser impedir les urbanitzacions Port Llevant i Fluvià Marina, projectes que havien de sumar-se a altres agressions anteriors al medi natural, especialment la que representava Empuriabrava. El GDAE posà en marxa la campanya Els últims aiguamolls de l'Empordà en perill (14 d'agost 1977 i estiu 1978), de gran ressò popular, que amb una exposició itinerant, debats, col·loquis, manifestacions, ocupacions i altres activitats, incidí en la conscienciació de l'opinió pública. El 23 de febrer del 2005 es va derruir, amb una explosió controlada, l'estructura de formigó de l'edifici de sis plantes que s'havia començat a edificar el 1976.
El 1980 membres del GDAE crearen la Institució Alt Empordanesa per a l'Estudi i Defensa de la Natura (IAEDEN).

## Bibliografia

* Toni Llobet et al., Terra de gantes: història dels aiguamolls de l'Empordà segons la cigonya Guita, Barcelona, Lynx Editions, 1996. (Traducció anglesa en xarxa Arxivat 2009-12-20 a Wayback Machine.).