OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nikolai Berdiàiev

Nikolai Aleksàndrovitx Berdiàiev (en rus Николай Александрович Бердяев) (Kíiv, 1874 - París, 1948) va ser un escriptor i filòsof rus, les profundes conviccions religioses del qual i la seva oposició a l'autoritarisme van marcar la seva obra i la seva vida.
Als 25 anys, va patir el desterrament al nord de Rússia, condemnat pel règim tsarista. A Alemanya va efectuar estudis de postgraduat. Va ser professor a la Universitat de Moscou des de 1919 a 1920. Fou expulsat després de la seva pàtria per la seva resolta oposició al comunisme.
La de Berdiàiev és una filosofia profètica en la qual la llibertat s'eleva sobre l'ésser. És el mateix que dir que el món espiritual (noumenal) precedeix el món objectiu de les aparences físiques (fenomènic). Aquest món fenomènic empresona al jo i a les seves forces espirituals en una mediocritat burgesa que li impedeix arribar al nivell de la persona en el qual la consciència és alliberada de tota objectivació. La persona és alhora esperit, ànima i cos. Es realitza en la creació, en el coneixement i en l'amor. L'acte creador s'oposa a la necessitat que caracteritza el món objectivat, i dona un més-ser a la persona i al cosmos. El coneixement no és una recepció passiva: com més existeixo, més em desvela el misteri de l'existència. El procés del coneixement és actiu i creador. L'amor també és creador: «Tot acte d'amor-eros i d'amor-àgape és un acte creador pel qual apareix la novetat en el món ... porta en ell l'esperança d'una transfiguració del món ». Aquestes intuïcions fonamentals del seu pensament les ha plasmat en una sèrie d'obres sobre la història espiritual de Rússia. D'aquesta manera, el pensament de Berdiàiev s'emparenta alhora amb l'existencialisme, el personalisme, el gnosticisme, i amb autors com Vladímir Soloviov.

## Obres

* La Signification de l'acte créateur. 1916
* Le Sens de l'Histoire. 1920
* L'Esprit de Dostoïevski. 1921
* Un Nouveau Moyen Âge : Réflexions sur les déstinées de la Russie et de l'Europe. 1924
* Le Destin de l'Homme dans le monde actuel. 1931
* Solitude et Société. 1934
* Cinq Méditations sur l'existence. 1936
* Esprit et Réalité. 1937
* Les Sources et le sens du communisme russe. 1937, 1955
* Esclavage et Liberté. 1939
* Essai de métaphysique eschatologique. 1946
* L'Idée russe. 1946
* Dialectique existentielle du divin et de l'humain. 1947

## Referències

* Blog Culto de genios
* Entrada a Atlas del pensamiento
# David Cuéllar i Garcia

David Cuéllar i Garcia (Lleida, 8 de setembre de 1997) és un jugador de bàsquet català que juga al Força Lleida Club Esportiu de la Lliga ACB. Amb 1.97 d'estatura, el seu lloc natural a la pista és d'aler.

## Trajectòria

Cuéllar va començar jugant a bàsquet a les files del Club Esportiu Maristes Montserrat i, més endavant, va arribar al planter del Força Lleida.
A la temporada 2014-15 va formar part del conjunt júnior del Baloncesto Fuenlabrada i la 2015-16 va jugar al Viten Getafe de la Lliga LEB Plata. El 14 de febrer del 2016 va debutar a la Lliga ACB en el partit del Baloncesto Fuenlabrada davant l'Unicaja Màlaga, amb triomf local per 89-79. Cuéllar va entrar a pista quan faltaven 40 segons pel final però es va quedar sense anotar cap punt. A les temporades 2019-20 i 2020-21 va jugar a les files del Club Baloncesto Villarrobledo de Lliga LEB Plata.
A la temporada 2021-22 va signar pel Força Lleida Club Esportiu de la Lliga LEB Or, equip amb què la temporada 2023/24 va aconseguir l'ascens a la Lliga ACB.

## Referències

* ↑ «David Cuéllar debuta con el Montakit Fuenlabrada en la Liga Endesa». Arxivat de l'original el 2017-03-19. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ «David Cuéllar, primer fichaje del nuevo ICG Força Lleida» (en castellà). [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ «El Força Lleida ja és equip d'ACB dinou anys després». Esport 3, 09-06-2024. [Consulta: 10 juny 2024].
# Can Bernades Vell

Can Bernades Vell és una masia de Santa Perpètua de Mogoda (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És una masia de dues plantes amb coberta a doble vessant de teula àrab. La porta d'ingrés és adovellada i les finestres són desiguals. Té un edifici adossat amb les mateixes característiques.

## Referències

* 1 2 «Can Bernades Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Múscul quàdriceps femoral

El múscul quàdriceps, quàdriceps femoral o quàdriceps crural (musculus quadriceps femoris) és el més potent i de més volum del cos humà. S'anomena quàdriceps puix que té quatre caps musculars. Es troba a la cara anterior del fèmur.
La seva acció és la de l'extensió màxima del genoll. Un dels músculs, el recte anterior, també és un flexor del maluc.

## Origen i insercions

L'origen de cada un dels músculs és el següent:
* Ventre 1: Recte femoral o recte anterior de la cuixa: Cobreix el vast intermedi i part dels vasts intern o extern. S'origina en la part lateral de la cresta ilíaca i cara anterior del trocànter major del fèmur.
* Ventre 2: Vast intern: Vora supero-medial (cara interna) del fèmur.
* Ventre 3: Vast extern: Vora supero-lateral (cara externa) del fèmur.
* Ventre 4: Crural o vast intermedi, situat entre els dos anteriors: Cara Posterior del fèmur.
La inserció és més simple; s'uneixen en un únic tendó molt gruixut i molt potent (tendó del quàdriceps femoral). Després s'interromp i continua en un tendó-lligament (lligament rotulià del genoll) fins a la tuberositat anterior tibial.

## Innervació

Nervi crural o femoral (L2-L4)

## Notes

* ↑ En el Diccionari enciclopèdic de medicina apareix la denominació múscul quàdriceps crural. El Termcat recull la denominació de múscul quàdriceps femoral —que és la principal i en consonància amb la denominació llatina, musculus quadriceps femoris—, com apareix al Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993. 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X. El Termcat no recull la denominació quàdriceps crural,

## Referències

* ↑ «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 7 març 2015].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.
# La Censada (Miravet)

La Censada és un indret i partida del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà.
Està situat al sud-est de Miravet i al sud-oest del castell de Mur, davant seu i a l'altra banda de la vall, al vessant nord-est del Cinglo de la Censada.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tirrena-Adriàtica 2000

La Tirrena-Adriàtica 2000 va ser la 35a edició de la Tirrena-Adriàtica. La cursa es va disputar en vuit etapes, entre el 8 i el 15 de març de 2000, amb un recorregut final de 1.242,5 km.
El vencedor de la cursa fou l'espanyol Abraham Olano (ONCE), que s'imposà al txec Jan Hruska (Vitalicio Seguros) i el també espanyol Juan Carlos Domínguez (Vitalicio Seguros), segon i tercer respectivament.

## Etapes

| Etapa | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1a | 8 de març | Sorrento - Sorrento | 131,0 | Óscar Freire (ESP) | Óscar Freire (ESP) |
| 2a | 9 de març | Sorrento - Aversa | 189,0 | Jan Svorada (CZE) | Romāns Vainšteins (LAT) |
| 3a | 10 de març | Aversa - Santuario dell'Addolorata | 160,0 | Laurent Jalabert (FRA) | Laurent Jalabert (FRA) |
| 4a | 11 de març | Isernia - Luco de Marsi | 207,0 | Erik Zabel (GER) | Laurent Jalabert (FRA) |
| 5a | 12 de març | Ascoli - Piceno (CRI) | 26,5 | Abraham Olano (ESP) | Abraham Olano (ESP) |
| 6a | 13 de març | Montenagraro - M. San Giusto | 149,0 | Óscar Freire (ESP) | Abraham Olano (ESP) |
| 7a | 14 de març | Teramo - Torricella Sicura | 214,0 | Michael Boogerd (NED) | Abraham Olano (ESP) |
| 8a | 15 de març | S.B del Tronto - S.B del Tronto | 166,0 | Romāns Vainšteins (LAT) | Abraham Olano (ESP) |

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Abraham Olano (ESP) | ONCE | 36h 03' 30" |
| 2 | Jan Hruska (CZE) | Vitalicio Seguros | + 10" |
| 3 | Juan Carlos Domínguez (ESP) | Vitalicio Seguros | + 18" |
| 4 | Laurent Jalabert (FRA) | ONCE | + 38" |
| 5 | Marco Serpellini (ITA) | Lampre-Daikin | + 46" |
| 6 | Jens Voigt (GER) | Crédit Agricole | + 52" |
| 7 | Marc Wauters (BEL) | Rabobank ProTeam | + 55" |
| 8 | David Plaza (ESP) | Festina | + 1' 02" |
| 9 | Gabriele Colombo (ITA) | Cantina Tollo | + 1' 04" |
| 10 | Romāns Vainšteins (LAT) | Vini Caldirola | + 1' 23" |

## Referències

* ↑ «Tirreno - Adriatico». sitiodeciclismo.net/. [Consulta: 9 març 2014].
* ↑ «Tirreno - Adriatico 2000». cyclingfever.com/. [Consulta: 9 març 2014].
* ↑ «TIRRENO - ADRIATICO». cyclebase.nl [Consulta: 9 març 2014].
* ↑ «Tirreno - Adriatico». museociclismo.it/. [Consulta: 9 març 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial (italià)
# Novoluganske

Novoluganske (en ucraïnès Новолуганське, en rus Новолуганское) és una ciutat de l'óblast de Donetsk a Ucraïna, a 56,2 km al nord-est de Donetsk, a la riva del riu Lugan, en front de Svitlodarsk. El 2001 tenia una població aprixmada de 3.700 habitants. La ciutat va quedar controlada per les forces russes el 25 de juliol del 2022.

## Referències

* ↑ «RUSSIAN OFFENSIVE CAMPAIGN ASSESSMENT, JULY 25», 25-07-2022. [Consulta: 26 juliol 2022].
# Deuterodon longirostris

Deuterodon longirostris és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.
Els adults poden assolir 9,1 cm de llargària total. Viu en zones de clima tropical a Sud-amèrica: riu Cubatão (Santa Catarina, Brasil).

## Referències

* ↑ Steindachner, F. 1907. Ueber einige Fischarten aus dem Flusse Cubataõ im Staate Santa Catharina bei Theresopolis (Brasilien). Sitzungsberichte der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. Mathematisch-Naturwissenschaftliche Classe v. 116 (1. Abth.): 475-492, 2 pls.
* 1 2 Torres. «Deuterodon longirostris (Steindachner, 1907)» (en anglès). FishBase.

## Bibliografia

* Lima, F.C.T., L.R. Malabarba, P.A. Buckup, J.F. Pezzi da Silva, R.P. Vari, A. Harold, R. Benine, O.T. Oyakawa, C.S. Pavanelli, N.A. Menezes, C.A.S. Lucena, M.C.S.L. Malabarba, Z.M.S. Lucena, R.E. Reis, F. Langeani, L. Cassati i V.A. Bertaco 2003. Genera Incertae sedis in Characidae. p. 106-168. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS.
* Malabarba, L.R. 1998. Monophyly of the Cheirodontinae, characters and major clades (Ostariophysi: Characidae). p. 193-233. A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.) Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegr]: Edipucrs.
# Can Galan

La Can Galan és un mas al terme municipal de la Pobla de Claramunt (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local. Se la coneix també amb el nom de mas Olzinelles, ja que al segle xix va passar a ser propietat de Carles de Camps i d'Olzinelles, segon marquès de Camps. La masia està situada a l'antic camí del nucli dels Vivencs a la muntanya dels Mollons, dalt d'un petit turó, està envoltada d'oliveres, ametllers i d'altres arbres. En aquest indret s'hi han construït cases adossades. Cal Galant (Galan) és una masia vinatera del segle xvii. Al segle xx va passar a mans de Rafael de Camps. El 1991, a conseqüència de l'aprovació del pla especial de Can Galant, va ser cedida a l'ajuntament de la Pobla de Claramunt. El 1998, amb fons de l'ajuntament, la diputació de Barcelona i el FEDER, va ser restaurada i rehabilitada per a nous usos, sales de conferències i exposicions i despatxos de lloguer per a entitats.
Està formada per una sèrie de cossos i volums que s'han anat afegint a l'edifici principal. Un portal dona accés al barri que està enjardinats, allí hi ha una premsa de vi. L'exterior, restaurat, conserva els trets generals propis de les construccions rurals, el tipus de volum, cobertes a dus aigües de teula àrab, portals en arc rebaixat de pedra tosca. A l'interior trobem una sala a la planta baixa, amb arcades de mig punt i sostres de bigues i llates de fusta. Les sales sota coberta presenten les obertures i els sostres iguals als originals.

## Notes

* 1 2 «Masia de Cal Galant». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Virginie Darmon

Virginie Darmon és una actriu francesa.

## Biografia

Virginie Darmon va néixer l'any 1968. És la filla de Gérard Darmon i de Nicole Recoule.

## Filmografia
### Cinema

* 1993: Pas d'amour sans amour d'Evelyne Dress - La jove dona embarassada
* 1994: Le Voleur et la menteuse de Paul Boujenah
* 1995: Le bonheur est dans le pré d'Étienne Chatiliez - Xip Thivart
* 1998: Le Plaisir (et ses petits tracas) de Nicolas Boukhrief - Jeanne, la infermera
* 2001: El pacte dels llops (Le Pacte des loups) de Christophe Gans - La xerraire
* 2001: La Faute à Voltaire d'Abdellatif Kechiche - Leila
* 2003: Brocéliande de Doug Headline - El secretari del bar
* 2004: Saint Ange de Pascal Laugier - Mathilde

### Televisió

* 1990: Navarro - episodi: Barbès de l'aube à l'aurore de Gérard Marx - Farida
* 2004: Boulevard du Palais - episodi: Bellesa traïda de Renaud Bertrand - Mme Vendrenne
* 2005: Commissaire Valence - episodi: Le môme de Patrick Grandperret (sèrie TV) - Josiane Fleury
* 2010: Avocats & associés - episodi: La chute d'Alexandre Pidoux (sèrie TV) - Laetitia Debeve
# Jalesar

Jalesar és una ciutat i municipi del districte d'Etah a l'estat d'Uttar Pradesh (Índia). Està situada a 27° 29′ N, 78° 19′ E﻿ / ﻿27.48°N,78.32°E﻿ / 27.48; 78.32
Segons el cens del 2001 consta amb 35.662 habitants. La població era de 15.609 habitants el 1881 i de 14.348 el 1901. Estava formada per dues parts, la fortalesa i la ciutat baixa; el fort fou construït pel rana de Mewar al segle XV però havia desaparegut al segle XIX. La municipalitat es va crear el 1866.
Va constituir part d'un principat governat per la dinastia Awa, fundada el segle XIV per Sohan Pal, príncep de Biana i de Nasi; els seus descendents es van repartir els dominis i el 1701 governava Jalesar Chatterbhuj Singh. L'estat va desaparèixer amb la independencia de l'Índia el 1947.

## Llista de prínceps

* Chatterbhuj Singh 1701- vers 1750
* Bijai Singh vers vers 1750-1775 (fill)
* Bakht Singh vers 1775-1800 (fill)
* Hina Singh vers 1800-1831 (fill)
* Pitambar Singh 1831-vers 1850 (fill)
* Pirthi Raj Singh vers 1850-1876 (fill)
* Chattar Pal Singh 1876-1884 (fill)
* Baldeo Singh 1884-1892 (germà de Pirthi Raj Singh)
* Balwant Singh 1892-1909 (germà)
* Suraj Pal Singh 1909-? (fill)
# Novokubansk

Novokubansk - Новокубанск (rus) - és una ciutat del krai de Krasnodar, a Rússia. És centre administratiu del raion de Novokubansk. Es troba al Caucas del Nord, a la vora esquerra del riu Kuban. És a 144 km a l'est de Krasnodar.

## Història

La vila fou fundada el 1867 com a Kubànskoie per soldats retirats de l'exèrcit del Kuban (unes 233 persones). La població va començar a créixer ràpidament, i ja el 1869 s'hi va construir una església de fusta. El 1874 la vila tenia ja 1.526 habitants. És a partir del 1875, amb la construcció del ferrocarril del Caucas Nord que es comença a incrementar el ritme de desenvolupament de la ciutat.
Fins al 1920 pertanyia a l'otdel de Labinsk de la província de Kuban. El 1936 fou designada centre administratiu d'un raion. Durant la Segona Guerra Mundial fou ocupada per la Wehrmacht de l'Alemanya Nazi el 6 d'agost del 1942 i alliberada per l'Exèrcit Roig de la Unió Soviètica el 25 de gener del 1943. El 1961 fou designada assentament de treball amb el nom de Novokubanski. El 1966 adquirí l'estatus de ciutat i el seu nom actual (Novokubansk). El juny del 2002 la localitat fou afectada per unes inundacions provocades pel creixement del riu Kuban.
* Escut del 1977.
* Escut del 1996.
# Desertització

* No s'ha de confondre amb desertificació.
La desertització és el procés natural de formació de deserts; no s'ha de confondre amb desertificació, que és el procés de formació de deserts induït per l'ésser humà. La desertització és, doncs, el procés evolutiu natural d'una regió cap a unes condicions morfològiques, climàtiques i mediambientals que es coneixen amb el nom de desert per la seva aridesa.
Els factors que causen la desertització són diversos; factors astronòmics (com els del cicle de Milankovic), geomorfològics (orogènia, distribució de les masses continentals) i dinàmics (relacionats amb l'activitat geològica i biològica de la Terra). La desertització és un fenomen que es produeix sense la intervenció humana, a diferència de la desertificació.
Un dels exemples relativament més recents de desertització és el desert de la Sàhara; fa uns milers d'anys era una sabana amb la seva variada flora i on hi vivien grans animals com hipopòtams, elefants, etc. En les pintures rupestres de Tassili n'Ajjer, es veuen aquests animals i els seus caçadors. L'aridificació natural del seu clima va transformar la zona en el desert extrem actual.
Es tracta d'un procés de degradació ecològica en el qual el sòl fèrtil i productiu perd totalment o parcial el potencial de producció. Això s'esdevé com a resultat de la destrucció de la seva vegetació, de l'erosió del sòl i la manca o escassetat d'aigua; freqüentment, l'ésser humà afavoreix i incrementa aquest procés com a conseqüència d'activitats com el cultiu no sostenible i el pasturatge excessiu i/o la desforestació i, així, passa a considerar-se un procés de desertificació afegit a la desertització natural. Segons dades del Programa de les Nacions Unides per al medi ambient (PNUMA), el 35% de la superfície dels continents pot considerar-se com a zones desèrtiques.

## Algunes zones desertitzades

* Madagascar: és el país amb més erosió del món. El seu clima és molt diferent segons l'orientació geogràfica de les zones de l'illa, passant de selva tropical plujosa a semidesert.
* Àfrica: s'hi observa un increment de les zones desèrtiques tant del Sàhara cap al nord com cap al sud. El Sahel africà té una pluviometria interanual molt variable i això afavoreix l'avanç del desert, ja que la pèrdua de fertilitat produïda per les condicions desèrtiques d'un any no es recuperen fàcilment amb la tornada de les pluges.

## Referències

* 1 2 Costa, M. et al. 2009. Ciències de la Terra i del medi ambient. Ed. Castellnou. ISBN 978-84-9804-640-3
* ↑ «Noticia sobre la desertificación, pobreza y migración». Arxivat de l'original el 2008-11-01. [Consulta: 26 juny 2010].

## Enllaços externs

* Web amb notícies del canvi climàtic Arxivat 2008-05-10 a Wayback Machine..
* United Nations.
* Vídeo educatiu.
* Web del Projecte Global Drynet.
# Volturnàlia

Volturnàlia (en llatí Volturnalia) era una festivitat de l'antiga Roma dedicada al déu Volturnus.
Aquesta festa se celebrava el dia 27 d'agost a Roma, i era oficiada per un flamen de rang menor anomenat Flamen Vorturnalis. Diu Varró que aquest sacerdoci va ser instaurat per Numa Pompili, el segon rei de Roma. Segons això seria una de les festes romanes més antigues. Aulus Gel·li diu que Volturnus era el nom d'un vent que bufava de llevant, segurament el xaloc, ja que Luci Juni Moderat Columel·la diu en un passatge que a la Bètica s'havien de cobrir les vinyes amb unes estores quan la Canícula pujava al cel, ja que si no es feia així el fatídic vent anomenat Volturnus hauria cremat el raïm. Per això es creu que la Volturnàlia era una festa on es realitzaven sacrificis propiciatoris a Volturnus per a protegir els cultius, una opinió que recolza Georges Dumézil.
Alguns autors defensen que la Volturnàlia era una festa per honorar al riu Tíber divinitzat, ja que a la Campània se celebrava un festival en honor al déu homònim del riu Volturnus, i podia ser un ritus semblant importat d'aquell país, però això sembla difícil de defensar ja que Varró explica sense cap dubte que era un ritual arcaic i d'origen romà.

## Referències

* ↑ Sext Pompeu Fest. De Verborum Significatione, s. v. Volturnalia
* ↑ Varró. De lingua latina, VII, 45
* ↑ Aulus Gel·li. Les Nits Àtiques, II, 22
* ↑ Columel·la. De Re Rustica, V, 15
* ↑ Dumézil, Georges. Feste romane. Gènova: Il melangolo, 1989, p. 79-84. ISBN 9788870180916.
* ↑ Vaccai, Giulio. Le feste di Roma antica. Torí: Bocca, 1927, p. 174-176.
# Can Galceran (Amer)

Can Galceran és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de tres plantes de coberta irregular que combina terrassa amb una vessant d'una sola aigua a façana. Està ubicat a l'inici del carrer d'Olot, fent cantonada amb la plaça Pompeu Fabra.
La façana principal, que dona al carrer d'Olot, està estructurada intèrnament en dues crugies. La planta baixa consta de dues obertures, com són el portal d'accés rectangular i una finestra quadrangular. Ambdues recullen els mateixos trets compositius, és a dir llinda monolítica i muntants de pedra ben escairats i treballats.
El primer i segon pis han estat resolts partint del mateix esquema formal, que consisteix en l'aplicació de dues obertures per pis. Es tracta de quatre grans obertures rectangulars, equipades amb llinda monolítica i muntants de pedra ben treballats i escairats, les quals són projectades com a balconades amb les seves respectives baranes de ferro forjat. Unes baranes, per cert, bastant austeres i sòbries les quals no han rebut cap tractament destacat a ressenyar. Simplement esmentar, que les dues balconades del segon pis són sostentades per dues mènsoles cadascuna.
Trenquen aquest ritme compositiu, tot i que tímidament, dos elements, com són: per una banda, la mida sensiblement menor de les dues balconades del segon pis, les quals són molt més petites en comparació amb les del primer pis, de major mida. Mentre que per l'altra, la finestra quadrangular ubicada entremig de les dues balconades del segon pis.
Remarcar, a mode d'apunt, dos elements destacats de l'immoble com són els blocs cantoners regulars de pedra, que acaparen tot l'espai físic des de la base fins a la cornisa, de la cantonada que dona a la plaça Pompeu Fabra. Això per un costat, mentre que per l'altra, les faixes o franges de separació existents per delimitar l'espai físic pròpiament dels tres sectors - planta baixa, primer i segon pis-.
Tanca l'edifici, en la part superior, una cornisa ornada amb un fris peculiar que recorda vagament als cassetons.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Galceran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# L'esperit del bosc

L'esperit del bosc (títol original en castellà: Espíritu del bosque) és una pel·lícula d'animació estrenada a Espanya el 12 de setembre del 2008 i produïda per l'estudi d'animació Dygra Films. És una seqüela d'El bosque animado.

## Argument

Un empresari sense escrúpols vol construir una carretera enmig de la naturalesa i la malvada Sra. D'Abondo li dona suport, veient la seva oportunitat d'acabar per a sempre amb el bosc al que odia. Els arbres estan en perill i els animals pensen a escapar, però els talps Furi, Linda i el nouvingut Cebolo s'uneixen amb el ratolí Piorno, i altres criatures, per a salvar el seu hàbitat. Quan descobrixen a què té por la Sra. D'Abondo, decideixen engegar el veritable esperit del bosc.

## Referències

* ↑ "L'esperit del bosc", en català a onze ciutats, a e-notícies, 2/9/2008