OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Bibiloni i Vivancos

Joan Bibiloni i Vivancos (Palma, 10 de març de 1943) és un actor balear, principalment de teatre, tot i que també ha actuat en televisió i cinema. El 2009 rebé el premi honorífic de l'Associació d'Actors i Actrius de les Illes Balears, i el 2014 el premi especial a la trajectòria teatral dels premis de les Arts Escèniques.

## Significació

De formació autodidàctica, debutà com a actor amb quinze anys al col·legi dels Teatins de Palma. Fins als devuit anys, formà part de la Joventut Antoniana. El 1963 entrà a la companyia Artis, en la qual tingué un paper molt destacat. S'hi estrenà amb Dos nins de setanta anys (1964), de Gabriel Janer Manila, a la qual seguiren obres de Joan Mas, de Martí Mayol, d'Antoni Mus i de Xesc Forteza, entre d'altres. Amb la reestructuració de l'Artis, el 1967, passà a formar part de la Companyia Xesc Forteza, com a membre fundador. És amb aquesta companyia que ha desenvolupat gran part de la seva trajectòria i hi ha interpretat, entre d'altres, Visquem un somni (1971), de Sacha Guitry; Vaja una nit (1972), d'Àngel Monteagudo; S'hora de ses cites (1974), d'Aldo Benedetti; Un vespre a ca seva, senyora (1974), de Jean de Letraz; Por (1977), d'Antoni Mus; Els consensos d'en Nofre (1985), de Duncan Greenwood, i Me n'afluix per no triar (1998), de Fernando Soto, així com bona part de les obres escrites i dirigides per Forteza: Trumfos, oros (1972), Gent d'abans des moviment (1981), Pocavergonyes, SA (1983), Dimoni, món i carn (1984), Ca ses monges (1986), Quint trutger! (1988), Jubilat ve de jubileu (1989), Puja aquí, voràs Portopí (1991), Balearicus'96 (1996), etc. En morir Xesc Forteza, ell mateix, juntament amb Catalina Forteza, contribuí a assegurar la continuïtat de la companyia.
Posteriorment, ha actuat a Coses que passen (2000), basada en textos de K. Valentin, Txèkhov i M. Frayn; Siau benvingut (2007), d'Alexandre Ballester; Gràcies per tot (2012), de Xisco Joan; Un bus a Barcelona (2012), de Xavi Núñez, i Herodes Rei (2013), de Rafel Duran, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 Muntaner González, Maria. «Joan Bibiloni». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: 31 març 2021].
# Tor putitora

Tor putitora és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 275 cm de longitud total i els 54 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Afganistan, el Pakistan, l'Índia, el Nepal, Bangladesh, Bhutan i Myanmar.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Banarescu, P. i B.W. Coad, 1991. Cyprinids of Eurasia. p. 127-155. A I.J. Winfield i J.S. Nelson (eds.) Cyprinid fishes: systematics, biology, and exploitation. Fish and Fish. Ser. 3, 667 p. Chapman and Hall, Londres.
* ↑ Rahman, A.K.A., 1989. Freshwater fishes of Bangladesh. Zoological Society of Bangladesh. Department of Zoology, University of Dhaka. 364 p.
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* ↑ Rajbanshi, K.G. i I. Csavas, 1982. Bhutan Aquaculture Development in Bhutan - a report prepared for the Establishment of Fish Seed Production Centre Project. FAO FI:DP/BHU80/007, Field Doc. 1. 46 p.
* ↑ Oo, W., 2002. Inland fisheries of the Union of Myanmar. A T. Petr i D.B. Swar (eds.) Cold Water Fisheries in the Trans-Himalayan Countries. FAO Fish. Tech. Pap. 431.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Antonio Hernández Fajarnés

Antonio Hernández Fajarnés (Saragossa, 17 de gener de 1851 - Madrid el 27 de març de 1909) va ser un Catedràtic i escriptor espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia Espanyola.
Va estudiar el segon ensenyament en les Escoles Pies de Saragossa, en el Seminari Conciliar de San Valero i San Braulio i en l'Institut, i les carreres de dret civil i canònic i filosofia i lletres a la Universitat, doctorant-se en aquesta última facultat. Va regentar les càtedres d'història de la filosofia (1872) i llengua grega, guanyant mitjançant oposició la càtedra de metafísica de la Universitat de Saragossa.

## Els seus treballs

Durant catorze anys va exercir el rectorat; va ser a més senador del regne per la Província de Sòria i després per la mateixa Universitat en diverses legislatures i membre corresponent de l'Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques (1884). Va col·laborar a La Ilustración Católica i altres periòdics i revistes. El 1900 va obtenir per trasllat la càtedra de lògica fonamental de la Universitat de Madrid, on va assenyalar com a llibre de text durant els primers anys la filosofia de Jaume Balmes. Va formar part del Consell d'Instrucció pública i estava agraciat amb diverses condecoracions. En la Reial Acadèmia Espanyola va ocupar la vacant del novel·lista Pereda. Els seus treballs més importants es refereixen a la filosofia.
Hernández Fajarnés era orador càlid, escriptor correcte, agut polemista i catòlic d'acció. En filosofia va contribuir a combatre, com Ortí y Lara, el positivisme i el krausisme, sent considerat com un dels més distingits representants del neoescolasticismo a Espanya. Va ser elogiat pel cardenal i filòsof C. González, per Campoamor, Lafuente, Mañé i Flaquer i molts altres, i era conegut entre els catòlics i tomistes estrangers per les seves obres filosòfiques i per haver pres part als Congressos catòlics.

## Obres

* Estudios críticos sobre la filosofía positivista (Zaragoza 1883)
* Sobre la psicología celular de Ernst Haeckel:
* Principios de Metafísica: Ontología (1887), Cosmología (1893) y Psicología (1889)
* Reforma de la Cosmología (1889)
* Principios de lógica fundamental (1906)
* La percepción y la psicología tomista

## Enllaços externs

* Enciclopedia Universal Ilustrada Europeo-Americana
# Dick Rathmann

Dick Rathmann (Los Angeles, 6 de gener de 1924 - Melbourne, 1 de febrer de 2000) fou un pilot estatunidenc de curses automobilístiques.
Herman va córrer a la Champ Car a les temporades 1950, 1956 i 1958-1964 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis que va córrer els anys 1950, 1956, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963 i 1964.
El 2009 fou inclòs al West Coast Stock Car Hall of Fame.

## Resultats a la Indy 500

| Any Cotxe Sortida Vel. mitja Pos. Final Voltes V. Líder Retirat 1950 45 18 130.928 17 32 25 0 Retirat 1956 73 4 144.471 6 5 200 0 Acaba la cursa 1958 97 1 145.974 1 27 0 0 Accident 1959 73 4 144.248 5 20 150 0 Foc 1960 97 4 145.543 6 31 42 0 Trencament 1961 97 6 146.033 8 13 164 0 Bomba del comb. 1962 9 13 147.161 13 24 51 0 Magneto 1963 22 17 149.130 14 10 200 0 Va acabar 1964 23 12 151.860 17 7 197 0 a 3 voltes Totals 1029 0 | Sortides 9 Poles 1 Voltes líder 1 Victòries 0 Top 5 1 Top 10 3 Retirat 6 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitzats pel campionat de la F1.
Dick Rathmann va participar en 5 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1950 i va participar en el Gran Premi d'Indianapolis 500 en 4 ocasions més.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 5
* Poles: 1
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Punts vàlids per la F1: 2

## Referències

* ↑ «Dick Rathman Career Statistics - Racing-Reference.info». [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ «Dick Rathmann». [Consulta: 5 agost 2023].
* ↑ «West Coast Stock Car Hall of Fame». West Coast Stock Car Hall of Fame. [Consulta: 16 març 2012].
# Lucas Pezzini Leiva

Lucas Pezzini Leiva (Dourados, 9 de gener del 1987), sovint conegut simplement com a Lucas, és un futbolista brasiler que juga de centrecampista central pel Liverpool FC de la Premier League i pel conjunt nacional brasiler. Lucas és el nebot de l'exfutbolista brasiler Leivinha i també en té el passaport italià gràcies a la seva descendència procedent d'aquest país.

## Palmarès
### Grêmio

* 1 Série B: 2005.
* 2 Campionat gaúcho: 2006, 2007.

### Liverpool FC

* 1 Copa de la lliga anglesa: 2011-12.

### SS Lazio

* 1 Copa italiana: 2018-19.
* 1 Supercopa italiana: 2017.

## Referències

* ↑ «Liverpool FC Profile». Liverpool F.C.. [Consulta: 28 març 2011].
* ↑ Díaz, F.J. «16 de juny del 2006» (en castellà). AS [Consulta: 17 desembre 2010].
* ↑ «Kuyt hopes new boys hit ground running». Daily Mail [Londres], 16-07-2007 [Consulta: 17 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Perfil del Liverpool FC (anglès)
* Perfil del jugador a Thisisanfield.com (anglès)
# Cooktown (Queensland)

Cooktown és una petita localitat del comtat de Cook, a Queensland, Austràlia. Està a uns 2.000 quilòmetres al nord de Brisbane. En el cens de 2011 tenia 2,339 habitants. Va ser fundat el 25 d'octubre de 1873.
Cooktown es troba a la desembocadura del riu Endeavour, a la península de Cape York, a l'extrem nord de Queensland, on James Cook va varar el seu vaixell, l'Endeavour, per reparar-lo el 1770. Tant la ciutat com el mont Cook (431 metres o 1.415 peus) que s'aixeca darrere de la ciutat van rebre el nom de James Cook.
Cooktown és una de les poques ciutats grans de la península de Cape York i va ser fundada el 25 d'octubre de 1873 com a port de subministrament dels jaciments d'or al llarg del riu Palmer. Es va anomenar "Cook's Town" fins a l'1 de juny de 1874. En el cens de 2016 la localitat de Cooktown tenia 2.631 persones.

## Referències

* 1 2 «Cooktown (town) (entry 8055)». Queensland Place Names. Govern de Queensland.
* 1 2 «Cooktown (locality) (entry 46124)». Queensland Place Names. Govern de Queensland.
* ↑ Cooktown. (2011). In Encyclopædia Britannica. Retrieved from «Cooktown (Queensland, Australia) -- Britannica Online Encyclopedia». Arxivat de l'original el 19 octubre 2011. on 19 September 2011.
* ↑ Pike (1979), p. 23.
* ↑ Holthouse, Hector (1967). River of Gold: The Wild Days of the Palmer River Gold Rush. Angus & Robertson. Reprint 2002. HarperCollins Publishers, Australia. ISBN 0-207-18778-9; pp. 27–28.
* ↑ Estadístiques d'Austràlia. «Cooktown (SSC)». 2016 Census QuickStats, 27-06-2017. }}

## Bibliografia

* Pike, Glenville (1979). Queen of the North: A Pictorial History of Cooktown and Cape York Peninsula. G. Pike. ISBN 0-9598960-5-8.
# Cercle Artístic de Ciutadella

Cercle Artístic de Ciutadella és una entitat cultural fundada el 16 d'abril de 1881 a Ciutadella (Menorca) amb l'objectiu d'aglutinar totes les classes socials existents a la població tot facilitant espais d'oci i de sociabilitat. Començà la seva trajectòria cultural i social realitzant diverses actuacions com il·luminar el rellotge del Teatre des Born. El 1887 es va crear una escola de música i una de coral, i actualment disposa també d'una secció d'estudis polítics, econòmics, de ciència i de literatura.
Té diverses entitats adherides que fan feina en diversos aspectes de la vida social i cultural de Ciutadella: la Societat Historicoarqueològica Martí i Bella, el Grup Filatèlic i Numismàtic, el Foto Club, el Club d'Escacs, l'Orquestra Filharmònica, el Grup Folklòric des Born, l'Associació Bonsai Menorca i les Aules de Teatre. Una de les activitats més importants que ha duit a terme el Cercle Artístic és la posada en marxa el 1970 del Premi Born de Teatre que s'atorga a textos teatrals inèdits i que té molt de prestigi entre els autors teatrals l'Estat espanyol i d'Amèrica del Sud. El 2002 va rebre la Medalla d'Or de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears i el 2007 el Premi 31 de desembre. La seva presidenta actual és Esperança Pons Mesquida.

## Enllaços externs

* Web del Cercle Artístic
# Joan Besora Barberà

Joan Besora Barberà (Reus, 10 de juny de 1890 – 14 de juny de 1970) va ser un administratiu i polític català.
Amb 14 anys va ser premiat en dibuix per l'Escola Municipal d'Arts i Oficis, i publicava diversos poemes al setmanari Foc Nou. De família catòlica conservadora, va militar al Partit Carlí i ocupà càrrecs en la seva direcció tarragonina en els anys anteriors a la guerra civil. Col·laborà assíduament al Semanario Católico de Reus i a la Revista del Centre de Lectura, entitat de la que en va ser secretari durant anys, quan va ser reoberta en la postguerra. Membre del Patronat Obrer de Sant Josep, on intervenia a la seva secció teatral, i del Centre Catòlic, va tenir una actuació decidida el 1940 en defensa de la catalanitat i en contra de les tendències unificadores de la Falange, cosa que li va costar un expedient. Les jerarquies del seu partit el van lliurar de sancions més importants. Va ser membre de la junta directiva del Museu Municipal, i, interessat per la història local, va publicar diversos estudis sobre personatges reusencs i l'escut de la ciutat. Va escriure també algunes obres teatrals, com la comèdia Les flors de la caritat (Reus: impremta Sanjuan, 1921) i d'altres que han quedat inèdites.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 118.
* ↑ Duch, Montserrat. Reus sota el primer franquisme 1939-1951. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1996, p. 18.
# S'Escorxador

S'Escorxador és un edifici municipal situat en els límits de l'Eixample de Palma. Va ser projectat per l'arquitecte Gaspar Bennazar i és una de les seves obres més representatives.
Gaspar Bennazar va iniciar el projecte el 1905 i va obtenir el primer premi en l'Exposició Nacional de Belles Arts de Madrid, l'any 1906. El nou escorxador municipal substituí l'antic que havia quedat mancat de condicions per al sacrifici d'animals. El nou conjunt va gaudir d'un caràcter funcional, higienista i innovador. L'arquitecte organitzà el conjunt simètricament al seu accés pel carrer Emperadriu Eugènia, façana visible amb dos pavellons i tancament amb reixes. Aquests edificis albergaven les funcions administratives i de control sanitari, així com magatzems, quadres i cotxeres. La resta del conjunt el conformaren els pavellons de sacrifici i escorxador d'animals, que convergíen en el centre amb un gran umbracle que els unia. A la perifèria, de forma circular, se situaren els corrals. El recinte es tancà amb un mur en alçada que evitava les vistes a l'interior.
L'activitat com a escorxador municipal va finalitzar l'any 1982, però la seva situació i característiques el van fer idoni per a un nou ús i esdevingué un espai de referència del barri. La seva rehabilitació, finalitzada el 1987, va ser molt respectuosa amb l'obra de Gaspar Bennazar.
Avui en dia aquest espai té funció de centre cultural, recreatiu i comercial i en ell s'hi troben ubicades les sales de cinema, CineCiutat, i la biblioteca municipal Josep Maria Llompart.

## Referències

* ↑ Guia urbana de l'eixample de Palma. De s'Escorxador al Pont des Tren (itinerari 2), 2019.
# Arnold Scholz

Arnold Scholz (Charlottenburg, 24 de desembre de 1904 - Flensburg, 1 de febrer de 1942) va ser un matemàtic alemany.
Scholz va estudiar a la universitat de Berlín, on a més de fer matemàtiques, va estudiar musicologia i filosofia, excepte un semestre que va estar a la universitat de Viena estudiant amb el professor Philipp Furtwängler. El 1928 va obtenir el doctorat a Berlín amb una tesi dirigida per Issai Schur. Després de dos anys com docent assistent a Berlín, va ser nomenat professor de la universitat de Friburg de Brisgòvia, on va establir una forta amistat amb Ernst Zermelo i on va romandre fins al 1935 en que es va traslladar a la universitat de Kiel. Després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, va ser reclutat el 1940 i primer enviat a l'est com a operador de ràdio i després el 1941 com a professor de matemàtiques a l'Escola Naval de Flensburg-Mürwik, on va morir de pneumònia l'1 de febrer de 1942.
Scholz va sr un especialista molt avançat al seu temps en teoria de nombres i teoria de grups. En la seva curta vida va publicar uns vint-i-sis articles científics i un llibre fonamental: Einführung in die Zahlentheorie (Introducció a la teoria de nombres) (1939). Va ser el descobridor de la conjectura i de la llei de reciprocitat que porten el seu nom.

## Referències

* ↑ Taussky-Todd, 1952, p. 379.
* ↑ Ebbinghaus, 2015, p. 260.
* ↑ Lemmermeyer, 2016, p. 3.
* ↑ Taussky, 1989, p. 496 i 504.
* ↑ Lemmermeyer, 2016, p. 45-46.
* ↑ Williams, 1977, p. 45-46.

## Bibliografia

* Ebbinghaus, Heinz-Dieter. Ernst Zermelo: An Approach to His Life and Work (en anglès). Springer, 2015. ISBN 978-3-662-47996-4.
* Lemmermeyer, Hans. «Arnold Scholz: Zwischen Mathematik und Politik». A: Peter Roquette, Franz Lemmermeyer (eds.). Der Briefwechsel Hasse - Scholz - Taussky (en alemany). Universitätsverlag Göttingen, 2016, p. 3-46. ISBN 978-3-863-95253-2.
* Taussky-Todd, Olga «Arnold Scholz zum Gedächtnis» (en alemany). Mathematische Nachrichten, Vol. 7, Num. 6, 1952, pàg. 379-386. DOI: 10.1002/mana.19520070606. ISSN: 1522-2616.
* Taussky, Olga. «Some Nonconmmutativity Methods in Algebraic Number Theory». A: Peter Duren (ed.). A Century of Mathematics in America, Part 2 (en anglès). American Mathematical Society, 1989. ISBN 0-8218-0130-9.
* Williams, Kenneth S. «On Scholz’s reciprocity law» (en anglès). Proceedings of the American Mathematical Society, Vol. 64, 1977, pàg. 45-46. DOI: 10.1090/S0002-9939-1977-0453618-1. ISSN: 0002-9939.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Arnold Scholz» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Centennial 2004: Dem Genius Arnold Scholz zum Gedächtnis». FWF Der Wissenchaftsfonds, 2004. [Consulta: 29 juliol 2021]. (alemany)
# Pronovias

Pronovias és una empresa familiar catalana de confecció de vestits de núvia fundada a Barcelona el 1922.
El 2012 comptava amb 200 botigues (93 pròpies, i 107 franquícies) i tenia presència a 103 països. El 2011 la cadena va obrir botigues a Mèxic DF, Santiago de Xile, Rio de Janeiro, São Paulo, Tòquio i Seül, així com a Qatar, Turquia, Aràbia Saudita i Jordània. El 2012 tenia previst obrir altres 30 botigues, situades a Veneçuela, Equador, Rússia, Romania i Istanbul, entre altres llocs. A Europa, Pronovias ha crescut a través de botigues pròpies i utilitza la fórmula de la franquícia per a països amb cultures empresarials diferents. El 72% de la facturació procedeix de l'exterior. Les seves marques són Pronovias, St. Patrick, It’s My Party, LesAccessories, Elie Sab, La Sposa, Atelier Diagonal i White One.

## Història

Pronovias té el seu origen en El Suizo, una botiga especialitzada en encaixos, brodats i teixits de seda fundada el 1922 per Alberto Palatchi Bienveniste, que es va instal·lar a Barcelona procedent de Turquia. La petita botiga anomenada El Suizo més tard es va transformar en un taller, Sant Patrick.
El 1964 l'empresa inicia una nova etapa. Comença obrint botigues a Barcelona i en altres punts d'Espanya i es llança a vestir les núvies prêt-à-porter. El 1969, Alberto Palatchi Ribera, nascut a Barcelona el 1949, fill del fundador de l'empresa, va ser nomenat director general i l'empresa prendrà un nou rumb. Juntament amb la seva esposa, Susana Gallardo, amb la qual va tenir tres fills: Gabriela, Alberto i Marta, impulsa i modernitza la signatura fins a convertir-la en una de les empreses de moda més destacades del món. A més Alberto Palatchi, s'ha convertit en un inversor de SICAVS amb diversos fons d'inversió.

## Referències

* ↑ Pronovias quiere facturar un 20% más, a diario Expansión, 09/05/2012
* ↑ La tercera generación de la familia Palatchi se afianza en Pronovias, a Modaes.es, 05/05/2014
* ↑ Los Palatchi y Pronovias, un matrimonio perfecto, en diario ABC, 12/01/2013
* ↑ Alberto Palatchi, un enamorado de Menorca y los Wally, en diario ABC, 29/05/2014
* ↑ El dueño de Pronovias cambia de pareja: sale de bankia y apuesta por CaixaBank, en diario El Confidencial.es, 13/08/2014

## Enllaços externs

* Web oficial
# Cercle Alfons Mias

El Cercle Alfons Mias (CAM) és una associació nord-catalana de caràcter no lucratiu. Edita llibrets en català o en francès sobre els Països Catalans o sobre la qüestió nacional. Domini i gènere: assaigs, esoterisme, història de les idees polítiques, llengües i cultures populars. Rep el nom en honor d'Alfons Mias.
Des del 2005, el CAM organitza la manifestació del record dels patriotes catalans. La cerimònia té lloc tradicionalment des del 1944 el dissabte o el diumenge més a prop del 15 d'octubre, a partir de 2/4 d'11 al cementiri de l'Oest de Perpinyà. Aquesta data correspon a l'aniversari de l'afusellament del president màrtir Lluís Companys per l'exèrcit espanyol.
El Cercle és presidit per l'escriptor Joan-Pere Pujol.
Seu de l'associació: Vil·la Sant Jordi, Carrer de Georges Brassens, 9 - 66740 Sant Genís de Fontanes.

## Referències

* ↑ Goligorsky, Eduardo. «Los esqueletos totalitarios en el desván». Libertad Digital, 16-01-2014. [Consulta: 21 febrer 2021].
* ↑ «El Comité de Solidaritat Catalana s'adhereix a la concentració i proposa, també, altres actes aquest cap de setmana». Vilaweb, 19-10-2019. Arxivat de l'original el 2021-05-08. [Consulta: 21 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Cercle Alfons Mias Arxivat 2007-10-10 a Wayback Machine.
# Hercegovina

* Aquest article tracta sobre la regió històrica. Vegeu-ne altres significats a «Bòsnia i Hercegovina».
Hercegovina (Херцеговина/Hercegovina) és una regió històrica dels Alps Dinàrics que en l'actualitat ocupa la meitat meridional de Bòsnia i Hercegovina. La major part del seu territori és càrstic, excepte la vall central del riu Neretva. La ciutat més gran és Mostar, situada en el centre de la regió. Altres ciutats importants són Trebinje, Konjic i Foča. La frontera entre Bòsnia i Hercegovina no està ben definida i és sovint motiu de disputes.
A Hercegovina hi ha una important comunitat sèrbia.
# Salvador Moragues Bertó

Salvador Moragues Bertó (Gandia, 1920 - Gandia, 2003) fou un polític valencià.

## Trajectòria

El 1934 ingressà a les Joventuts Socialistes d'Espanya. En esclatar la guerra civil espanyola, amb només setze anys s'allistà com voluntari en l'Exèrcit Popular de la República. Acabada la guerra fou tancat sis anys a les presons franquistes. Un cop alliberat fou acusat de pertànyer a grups clandestins i condemnat a diversos arrests domiciliaris i a haver de presentar-se en comissaria. En 1942 fou sotmès a un consell de guerra per delicte d'auxili de rebel·lió i atemptar contra la seguretat de l'Estat, raó per la qual hagué de romandre en clandestinitat fins a la legalització del PSOE en la Transició Espanyola.
A les eleccions generals espanyoles de 1977 fou escollit senador del PSOE per la província de València. Del 1984 al 1988 fou president del CEIC Alfons el Vell i alcalde de Gandia de 1983 a 1991.

## Referències

* ↑ Biografia a l'Arxiu Linz
* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p. 384-385. ISBN 9788495484802.
* ↑ Martínez de Sas, María Teresa; Pagès i Blanch, Pelai. «Moragues Berto, Salvador». A: Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2000, p. 950. ISBN 848415243X [Consulta: 3 gener 2015].
Càrrecs públics :
| Precedit per: Juan Román Catalá | Alcalde de Gandia 1983 - 1991 | Succeït per: Josefa Frau Ribes |