OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Prat (organista)

Josep Prat (?-?) fou l’organista de la catedral de Girona del 1787 al 1804. Durant aquests anys va participar en diversos tribunals sobre l’assignació de places de la capella de música, al costat dels mestres Emmanuel Gònima, Domènec Arquimbau i Rafael Compta.

## Referències

* ↑ GREGORI I CIFRÉ, Josep Maria. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 10: La Música a la Catedral de Girona. Bellaterra : Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions ; Barcelona : Institut d'Estudis Catalans, 2019.
# Josep Maria Serracant i Clermont

Josep Maria Serracant i Clermont (Sabadell, 24 d'octubre de 1946) és un perit químic i compositor català, dedicat sobretot al món de la sardana.
Serracant ha treballat en la indústria tèxtil a la seva ciutat. Sardanista de colla, va començar a compondre com a autodidacte i ha tingut de mestres Josep Maria Bernat i Manuel Oltra, que el va acollir com un fill. Ha estat l'impulsor −i president− de l'associació Músics per a la Cobla, la qual al llarg dels anys ha recopilat 35.000 partitures. Al local de Serracant on té la seu l'Associació Música per Cobla hi assagen la Cobla Mediterrània i la Cobla Sabadell.
Josep Maria Serracant ha recollit la seva experiència com a perit químic del tèxtil en la publicació col·lectiva Tints i colorants a Sabadell. Una història que ve de lluny (2015). Amb Jordi Roca i Tubau, és autor del llibre Joventuts Musicals de Sabadell, cinquantè aniversari (1956-2006) i amb Carles Riera i Vinyes i Josep Ventura i Salarich va signar el Diccionari d'autors de sardanes i de música per a cobla.

## Premis i reconeixements

* Accèssit en el concurs de promoció d'autors de l'Agrupació Cultural Folklòrica Barcelona amb Eixos penyals coberts de romaní (1970)
* Primer accèssit del Premi Joventut per Montserrat 1974 (1975)
* Premi Joventut per A una moreneta de Moià (1976)
* Premi Joventut i primer accèssit al Premi de la Crítica, a Girona, per Camí de nit (1978)
* Batuta d'honor de Joventuts Musicals de Sabadell (2006)
* Premi SGAE de Sardanes (2009)

## Referències

* 1 2 «Josep Maria Serracant i Clermont». Músics per la Cobla. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «Bellpuig recupera la Beca Josep Maria Bernat per a joves instrumentistes de cobla». Comarques Ponent Pirineu e Aran, 07-01-2014. Arxivat de l'original el 3 de març 2016 [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «Qui som». Músics per la Cobla. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2015. [Consulta: 27 octubre 2015].
* ↑ Brugués, Núria. «Josep Maria Serracant rebrà la Batuta d'honor de Joventuts Musicals pel seu treball de difusió de la música per a cobla». Ràdio Sabadell. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «Gravació del disc». Cobla Sabadell, 2012. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ Enrich Gregori, Roser; Serra Rof, Sebastià; Serracant Clermont, Josep Mª; Vázquez Barre, Antoni. Tints i colorants a Sabadell. Una història que ve de lluny. Sabadell: Museus Municipals de Sabadell. Ajuntament de Sabadell, 2015. ISBN 978-84-922173-6-6 [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ Joventuts Musicals de Sabadell. Fundació Ars. Sabadell: Fundació Ars, 2009, p. 437. ISBN 978-84-89991-23-1.
* ↑ «El compositor Josep Maria Serracant rebrà la Batuta d'honor de Joventuts Musicals». iSabadell, 31-10-2014.
* ↑ Acn «El compositor sabadellenc Josep Maria Serracant guanya el Premi SGAE de Sardanes 2009». 324-TV3 Notícies, 22-11-2009 [Consulta: 13 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Llista de sardanes de Josep M. Serracant». Portal Sardanista.
# Josep Maria Sentís Anfruns

Josep Maria Sentís Anfruns (Barcelona, 1908 – 1998) fou un dirigent esportiu vinculat al ciclisme.
S'inicià en les tasques directives dins de la Federació Catalana de Rugbi. Fou delegat del Camp de les Corts i, posteriorment, vicepresident del Futbol Club Barcelona i de la Federació Catalana de Futbol. Presidí la Federació Catalana de Ciclisme (1953-60), també va ser vocal de relacions internacional de l'espanyola (1965-84), que dirigí interinament després de la dimissió de Lluís Puig el 1977, i vicepresident de la Unió Ciclista Internacional durant els anys seixanta. Com a president de la secció de ciclisme de la Unió Esportiva de Sants, aconseguí més dies de competició per a la Volta a Catalunya i el concurs de millors ciclistes internacionals. Presidí el Comitè Organitzador del Campionat del Món de ciclisme de Sant Sebastià (1970) i Barcelona (1973). Rebé la medalla Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya el 1989.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. 2a ed.. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1989. ISBN 84-393-1200-8.
# Josep Prohens Julià

Josep Prohens Julià va néixer a Felanitx el 1956. Va estudiar composició musical, clarinet i solfeig a la Universitat de Barcelona (UB). Al llarg de la seva carrera professional ha estat director del Conservatori Professional de Música i Dansa de les Illes Balears des de l'any 1997 fins al 1999. Actualment treballa de professor titular de composició musical i com a director del Conservatori Superior de Música i Dansa de les Illes Balears. També ha compost per encàrrec l'Himne de la Capella Teatina de Felanitx amb la lletra de Jaume Oliver.
Com a compositor ha creat obres per a orquestra, veu, cor, piano, orgue, guitarra i música de cambra. A més, ha enregistrat obres per a la RNE i dos discs compactes: Amalgama i Freqüències.

## Enllaços externs

* Música IB Arxivat 2010-10-01 a Wayback Machine.
# Juan Antonio Delgado Baeza

Juan Antonio Delgado Baeza (Santiago de Xile, Xile, 5 de març de 1993), més conegut com a Juan Delgado, és un futbolista xilè que juga com a extrem i actualment milita al Paços Ferreira.
El 25 d'agost de 2014, va ser convocat per primera vegada a la Selecció de futbol de Xile dirigida per Jorge Sampaoli per jugar els amistosos davant la Selecció de futbol de Mèxic i la Selecció de futbol d'Haití.

## Trajectòria
### Colo-Colo

Delgado va debutar en el primer equip del Colo-Colo el 17 d'abril de 2011 amb només 17 anys. El tècnic llavors, Américo Rubén Gallego el va fer debutar en un empat 1-1 del clàssic amb el CE Universitat Catòlica de Xile en l'onzena data del Torneig Obertura 2011. Va saltar al camp al 53' en el lloc de Lucas Wilchez, i a la segona pilota que va tocar, va fer un centre que va pivotejar Diego Rubio i va marcar Ezequiel Miralles
El 2013 i amb l'arribada del paraguaià Gustavo Benítez, va tornar a posicionar-se en el primer equip. Però només va ser sota el mandat d'Héctor Tapia, qui el coneixia des de les categories inferiors, i Delgado va trobar un lloc en l'onze estelar, deixant a la banqueta Mauro Olivi. El 10 de novembre d'aquell any jugant en el Obertura 2013, va fer el seu primer gol amb la samarreta del "Cacique" davant l'arxirival, Universitat de Xile, en el 3-2 del clàssic del futbol xilè, sent figura d'aquell partit.

### Gimnàstic de Tarragona

El 5 d'agost de 2016, Delgado firma un contracte per quatre anys amb el club de la Segona divisió Club Gimnàstic de Tarragona.

## Internacional
### Seleccions menors

El 12 de maig de 2014, va ser inclòs en la nòmina final de la selecció xilena Sub-21 dirigida per l'argentí Claudio Vivas, per disputar el Torneig Esperances de Toulon a França. En aquella competició, la selecció no va aconseguir cap títol, només un empat i va quedar eliminada en la primera fase, quedant penúltim del Grup A.

### Selecció absoluta

El seu debut amb Xile va ser el 6 de setembre de 2014 davant la Selecció de Mèxic, entrant als 85' en el lloc d'Alexis Sánchez en un empat 0-0. Tres dies després, el 9 de setembre, jugant a Fort Lauderdale, Florida va marcar el seu primer gol a la selecció davant la Selecció d'Haití.

## Palmarès
### Campionats estatals

| Títol | Club | País | Any |
| Campionat Nacional de Clausura | CSD Colo-Colo | Xile | 2014 |
| Campionat Nacional d'Obertura | CSD Colo-Colo | Xile | 2015 |

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Gimnàstic de Tarragona, 05-08-2016. Arxivat de l'original el 8 d'agost 2016. [Consulta: 3 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Juan Antonio Delgado Baeza, Fitxa a Soccerway
# John Young (ciclista)

John Young (1936 - 29 de gener de 2013) va ser un ciclista australià que competí en carretera i en pista.

## Palmarès en ruta

* 1958
** 1r al Herald Sun Tour
* 1961
** 1r al Herald Sun Tour

## Palmarès en pista

* 1960
** 1r als Sis dies de Melbourne (amb John Green)
** 1r als Sis dies d'Adelaida (amb John Green)
* 1961
** 1r als Sis dies de Melbourne (amb Leandro Faggin)
** 1r als Sis dies de Sydney (amb John Green)
* 1962
** 1r als Sis dies de Launceston (amb John Green)
* 1964
** 1r als Sis dies de Perth (amb Sydney Patterson)

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a museociclismo.it
* Palmarès a cyclebase.nl
# John and Mable Ringling Museum of Art

El John and Mable Ringling Museum of Art és el museu d'art estatal de Florida. La seu és a Sarasota, Florida.
Fundat el 1927 gràcies al testament a favor dels ciutadans de Florida a part de Mable Burton Ringling i John Ringling.
La Universitat estatal de Florida va assumir la gestió del Museu el 2000.
Designat com el museu d'art estatal oficial de Florida, la institució ofereix vint-i-una galeries de pintors europeus, així com antiguitats xipriotes i art asiàtic, americà i contemporani.
La col·lecció d'art del museu es compon actualment de més de 10.000 objectes que inclouen una varietat de pintures, escultures, dibuixos, premses, fotografies i arts decoratives des dels períodes antics als contemporanis i de tot el món.
Els objectes més celebrats en el museu són els pintors europeus del segle XVI-XX, destacant la col·lecció de pintures de fama mundial de Peter Paul Rubens. Altres artistes representats inclouen Benjamin West, Marcel Duchamp, Diego Velázquez, Paolo Veronese, Rosa Bonheur, Gianlorenzo Bernini, Giuliano Finelli, Lucas Cranach el Vell, Frans Hals, Nicolas Poussin, Joseph Wright of Derby, Thomas Gainsborough, Eugène Boudin i Benedetto Pagni.
En total, més de 14.000 m² han estat afegits al campus, que comprèn el museu d'art, el museu del circ i Ca d'Zan, el palau dels Ringling, que ha estat restaurat, juntament amb l'històric Teatre Asolo.
Els nous afegits al campus inclouen el pavelló dels visitants, el complex d'instrucció, biblioteca i conservació, el centre d'aprenentatge Tibbals amb un circ en miniatura i l'ala ardent, una galeria per mostres especials anuals al museu d'art.

## Referències

* ↑ «The Ringling» (en anglès). [Consulta: 23 juny 2021].
* ↑ «Museum of Art» (en anglès). [Consulta: 23 juny 2021].
* ↑ «FSU.com :: Ringling Art Museum soon to be largest in Florida», 08-12-2006. Arxivat de l'original el 2006-12-08. [Consulta: 23 juny 2021].
* ↑ «Peter Paul Rubens Online». [Consulta: 23 juny 2021].
# José María Torroja Menéndez

José María Torroja Menéndez (Madrid, 29 d'agost de 1916 - 29 de desembre de 1994) fou un astrònom espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
El 1941 es va doctorar en ciències a la Universitat Complutense de Madrid amb una Memòria sobre la repetició d'eclipsis a l'Observatori de l'Ebre. Allí va fer amistat amb el p. Antoni Romañà i Pujó, amb qui crearia la Unió Nacional d'Astronomia i Ciències Afins i impulsarien l'Observatori del Teide. El 1945 va obtenir la càtedra d'astronomia esfèrica i geodèsia el 1945 a la Universitat Central de Madrid, on va idear el que seria Institut d'Astronomia i Geodèsia i de la que en seria degà de la Facultat de Ciències i vicerector.
Ha fet nombroses contribucions al càlcul d'òrbites d'asteroides, a la geodèsia i als eclipsis, tot inventant una càmera per determinar els contactes interiors dels eclipsis de Sol. Ha estat astrònom de l'Observatori de Madrid, conseller del CSIC i el 1967 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, ingressant el 1969 amb el discurs "La Geodesia en la Era del Espacio".

## Obres

* El sistema del mundo desde la antigüedad hasta Alfonso X el Sabio Madrid : Instituto de España, 1980. ISBN 84-85559-09-6

## Referències

* ↑ Biografías de Astrónomos, web de la USC
* ↑ Biografia Arxivat 2016-05-30 a Wayback Machine. al web de la RAC
# José Luís Zarraluqui Urrestarazín

José Luís Zarraluqui Urrestarazín és un pintor nascut a Madrid el 1926. De molt jove s'establí a Barcelona, on estudià a l'Escola de Belles Arts. El 1952 va participar en l'Exposició Nacional de Belles Arts de Madrid i l'any següent a la Sala Angos de Barcelona va fer una exposició de la seva obra individual. El 1959 es va incorporar al grup 'Artistes del Mediterrani', exposant a Màlaga, Conca, Castelló, i Sitges entre altres localitats. La seva obra s'ha exposat a Copenhaguen (Dinamarca) i als Estats Units, on continuen exposats alguns dels seus quadres.

## Referències

* ↑ «Biografia José Luís Zarraluqui». [Consulta: 3 desembre 2013].
# Kerstin Thieme

Kerstin Thieme, nascuda Karl Thieme, (Niederschlema, Erzgebirge, 23 de juny del 1909) va treballar com a docent musical, compositora, editora de música i musicòloga.

## Biografia

Thieme va néixer el 23 de juny de 1909, com a Karl Thieme, fill d'un director comercial natural d'una família hugonot a el sud de França, a la ciutat d'Erzgebirg, Nieder-Schlema. Va estudiar música i composició a la Universitat de Música de Leipzig acaba els seus estudis amb una tesis doctoral sobre el tema “Estil de so de la Orquestra de Mozart”.Després de graduar-se, Thieme es va matricular en la classe de composició a l'Acadèmia de Música de Leipzig d'Hermann Grabner, a la qual també va comptar Hugo Distler (1908-1942) i el compositor de pel·lícules Miklós Rózsa (1907-1995). Simultàniament, Thieme també va estudiar a la Universitat de Leipzig, com psicologia integral amb Felix Krueger. Va estudiar música i composició a la Universitat de Música de Leipzig, acaba els seus estudis amb una tesis doctoral sobre el tema “Estil de so de la Orquestra de Mozart”. Va treballar com a docent a l'escola Max Klinger de Leipzig.
Els primers èxits compositius provenen de principis dels anys trenta, per exemple, l'estrena mundial de les «Variacions sobre un tema de Hindemith» al Leipzig Gewandhaus. Entre 1939 i 1945 va ser soldat de primera línia i en captiveri estatunidenc en Itàlia. En 1946 torna a la docència com a professor de música en els departaments d'educació i radio play a Leipziger Rundfunk, on també és director del cor juvenil.
En 1948 escapa de la zona d'ocupació soviètica per raons polítiques i s'instal·la a Nuremberg. Durant un any serà professor en el Labenwolf-Oberrealschule i més tard, entre 1956 i 1960, passarà ser-ho de al conservatori de Nuremberg. En Nuremberg, va ensenyar per primera vegada en el Labenwolf Gymnasium i va anar a Conservatori el 1956, on Thieme va ensenyar teoria de música durant vint anys. Des de principis de 1951 va estar involucrada en la Setmana Internacional de l'Òrgan de Nuremberg. Al 1960 comença com a professor del Departament d'educació musical de la Universitat Friendrich Alexander de Nuremberg on treballarà fins a 1974, data de la seva jubilació.
A 1976 va fer un canvi de sexe i passa a dir-se Kerstin Thieme i a 2001 mor a Stuttgart.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Thieme, (Karl) Kerstin» (en alemany). Thieme, 14-01-2009. [Consulta: 10 novembre 2019].
* 1 2 3 4 «Kerstin Thieme: Eine unbeugsame Komponistin» (en alemany). Nordbayen, 22-06-2009. [Consulta: 19 novembre 2010].
# Karakol Djemiyyeti

Karakol Djemiyyeti (en turc modern Karakol Cemiyeti, traduïble per Associació Sentinella) fou una organització clandestina turca creada al final de 1918 per un grup de membres del Comitè Unió i Progrés, amb l'objectiu d'organitzar una guerrilla contra els aliats que ocupaven posicions estratègiques al país. Inicialment va donar suport al Moviment Nacionalista d'Ataturk, i el cap de l'organització Kara Wasif va esdevenir representant nacionalista a Istanbul, però el 10 de gener de 1920 va signar un pacte d'assistència militar amb els bolxevics i llavors Ataturk va ordenar la seva dissolució; no obstant va continuar treballant clandestinament fins vers el 1925.

## Bibliografia

G. S. Harris, The origins of communism in Turkey, Stanford, Califòrnia, 1967.
# Klein Rönnau

Klein Rönnau o en baix alemany Lütt Rönnau és un municipi del Districte de Segeberg a l'Estat federat alemany de Slesvig-Holstein. Fa part de la mancomunitat Trave-Land. El 2016 tenia 1600 habitants. Fa part del parc natural de l'anomenada «Suiça holsteiniana» (Naturpark Holsteinische Schweiz). El Trave i tres llacs (Grosser Segeberger See, Ihlsee i Klüthsee) contribueixen a l'encant turístic. És un poble dormitori per a la ciutat veïna de Bad Segeberg.

## Llocs d'interès

* El Molí d'aigua de Klein Rönnau, molí funcional i la casa del moliner, monuments llistats i típics edificis d'entramat de fusta
* El càmping Klüthseecamp Seeblick

## Referències

* ↑ «Hochdeutsch-plattdeutsche Liste von Ortsnamen in Schleswig-Holstein». Fehrs-Gilde Gesellschaft für niederdeutsche Sprachpflege, Literatur und Sprachpolitik e.V.. (en català: Topònims d'Eslesvig-Holstein)
* ↑ Denkmalliste Segeberg (en alemany). Kiel: Landesamt für Denkmalpflege, 03.04.2018, p. 34. Arxivat 2017-11-25 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Unsere Gemeinde Klein Rönnau (en alemany). Ajuntament de Klein Rönnau, 1990, p. 20.
* von Schröder, Johannes. «Rönnau, Klein». A: Topographie des Herzogthums Holstein, des Fürstenthums Lübek und der freien und Hanse-Städte Hamburg und Lübek (en alemany). volum II: I-Z. Oldenburg in Holstein: C. Fränckel, 1841, p. 288.
# Solomons

Solomons és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 1.536 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Solomons tenia 1.536 habitants, 689 habitatges, i 378 famílies. La densitat de població era de 331,3 habitants per km².
Dels 689 habitatges en un 15,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,8% hi vivien parelles casades, en un 4,8% dones solteres, i en un 45,1% no eren unitats familiars. En el 39% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,97 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,1% tenia menys de 18 anys, un 3,1% entre 18 i 24, un 21% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 41,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 56 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.532 $ i la renda mediana per família de 74.318 $. Els homes tenien una renda mediana de 64.833 $ mentre que les dones 34.313 $. La renda per capita de la població era de 33.049 $. Entorn del 2,1% de les famílies i el 3,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Solomons». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Solomons». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Joe Martinelli

Joe Martinelli (22 d'agost de 1916 - 20 de juliol de 1991) fou un futbolista estatunidenc. Va formar part de l'equip estatunidenc a la Copa del Món de 1934.
# Torrent de l'Óssol

El torrent de l'Óssol és un torrent del terme municipal de Granera, al Moianès.
Està situat en el sector central-meridional del terme, al sud-sud-est del poble de Granera i a llevant de les masies de l'Óssol, la Païssa i el Clapers i a ponent de la de Tantinyà. Es forma a l'extrem nord del Camp de Bonell, a la part superior de la cinglera que separa Granera de Sant Llorenç Savall. Des d'aquest lloc davalla cap al nord, deixant a l'esquerra les tres masies esmentades en primer lloc i a la dreta la de Tantinyà, fins al punt on s'ajunta amb el torrent del Salamó, i entre els dos formen el torrent de la Riera.

## Enllaços externs

* El Torrent de l'Óssol en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Torrent de l'Om (Monistrol de Calders)

El torrent de l'Om, també denominat riera de l'Om, és un torrent que discorre pels termes municipals de Granera, on rep el nom de Torrent de la Roca, i Monistrol de Calders, al Moianès.

## Origen

Es forma a ponent de masia de la Roca per la unió del torrent de la Roca i del torrent de Font de Buc.

## Granera

Discorre pel terme de Granera només uns 200 metres, al nord del Serrat del Moro i al sud de la Solella del Coll i a ponent de la masia de la Roca. Tot seguit, uns 300 metres més, en direcció a ponent, fa de termenal entre Granera i Monistrol de Calders. De seguida, però, entra en territori de Monistrol de Calders.

## Monistrol de Calders

La major part del seu curs és en terme monistrolenc. Hi entra en el lloc que s'acaba de descriure, al paratge conegut com el Carnerol, al nord del Serrat de l'Otzetó, Fent contínues giragonses, s'adreça cap a l'oest i, alhora, es va decantant lleugerament cap al nord. Passa a migdia del Serrat del Trompa i al nord del lloc on hi hagué la masia de l'Otzetó, i passa a ran de la Bauma Freda, situada al costat dret del torrent. De seguida després rep per l'esquerra el torrent de les Fraus de l'Otzet, lloc on el torrent gira un breu tram cap al nord, deixant a la dreta les restes de la masia de l'Om. En aquest tram, tot el marge esquerre del riu, de molt pendís, és el vessant nord-est del Puig del Rossinyol, antigament Puigllobató.
A continuació deixa a la dreta els Pins del Julià, i rep per la dreta el torrent de la Baga de l'Om, just al lloc on es troba el Gorg Negre. Passa a migdia de la Casa Nova i tot seguit arriba al sud de les primeres cases de la Urbanització Masia del Solà, a migdia del poble de Monistrol de Calders. Quan rep per l'esquerra el torrent de la Cucalera, a les Cabres Encantades, el torrent de l'Om gira cap al nord, i ressegueix pel costat de ponent tota la urbanització esmentada, de forma paral·lela per llevant a la carretera B-124. Fa un darrer meandre en doble angle recte ran -oest i nord- del Camp del Mestre Plans, al sud-est de la Casella, i encara, cap al nord des de les Cabres Encantades, el darrer tram. Quan arriba a les primeres cases del poble troba el Pont del Solà i cent metres després fa una darrera girada i s'aboca en la riera de Sant Joan. En aquesta recta final, just en passar ran de l'extrem nord del carrer Nou, troba la Font del Poble, d'on treu l'aigua potable el poble de Monistrol de Calders.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Torre d'en Seguer

La Torre d'en Seguer o Torre d'en Segur és una obra de Tarragona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Torre de guaita cilíndrica, de menys de 5 m de diàmetre i 9 d'alçada. Envoltada per un habitatge unifamiliar modern que l'ha reutilitzat sense alterar-la (any 1989). Conserva el matacà de pedra a la cara de la muntanya. Restes de la fàbrica de maçoneria arrebossada. Els merlets no són originals.

## Referències

* ↑ «Torre d'en Seguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Torre d'en Seguer». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Torre d'en Seguer». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.