OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Uadi Khureitun

Uadi Khureitun és un uadi situat en un barranc profund al desert de Judea, a Cisjordània, a l'oest del mar Mort, que brolla prop de Tekoa.
El nom àrab, Uadi Khureitun, prové del primer ermità cristià, el palestí sant Caritó el Confessor, que va fundar la seva tercera laura en aquesta vall. Per la seva banda, el nom hebreu, Nahal Tekoa (‘riera deTekoa’, en català) deriva de l'antiga ciutat judaita de Tekoa.

## Descripció

El uadi comença a una altitud de menys de 900 metres, a la carena de les muntanyes de Judea, a l'est de l'assentament israelià d'Efrat. Ràpidament talla el terreny circumdant i condueix cap a l'est a través de valls majoritàriament desforestades que bordegen nombrosos pobles palestins situats als turons del voltant.
A l'assentament israelià de Tekoa, el rierol del uadi flueix cap al sud i el sud-est, creant un canó de diversos quilòmetres de llarg, al costat oest del qual hi ha l'assentament de Tekoa i, al costat oposat, l'assentament de Nokdim. Hi ha diverses grans coves càrstiques com la de Charitun (hebreu: מערת חריטון‎ - Ma'arat Charitun), que és la cova més gran del país, o la de Mishmash (hebreu: מערת משמש‎ - Ma'arat Mixmaix). Continua cap al desert de Judea, poblat esporàdicament amb campaments beduïns ocasionals. En aquest desert el uadi anomenat en hebreu Nachal Amos (נחל עמוס) es troba amb el uadi Khureitun per la dreta. Poc després que el uadi comenci a baixar abruptament cap a una depressió de la mar Morta, desemboca per la dreta al uadi Murabba'at, que aboca les seves aigües en aquesta massa d'aigua.
Un camí de senderisme a l'oest del uadi passa per diverses coves prehistòriques en direcció sud fins a les ruïnes del monestir de Caritó. El jaciment arqueològic neolític d'El Khiam es troba en aquesta zona.

## Història

Sant Caritó el Confessor (finals del segle III-ca 350) va fundar aquí la laura de Suka, més tard anomenada Laura Vella, i avui coneguda popularment com el Monestir de Caritó.
Les coves càrstiques existents en la pedra de creta del uadi van ser ampliades i utilitzades com a residències eremites pels monjos de les laures de sant Caritó i per un posterior monjo i sant del desert anomenat Eutimi el Gran.
L'antic rabí en cap de la Tekoa moderna, el fill de Menaixem Froman (1945-2013), Tzuri, vivia en una cova al uadi, darrere de la ciutat.

## Referències

* 1 2 «Uadi Khureitun». Google Maps. [Consulta: 16 maig 2022].
* 1 2 Tzamalikos, 2012, p. 82-83.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en hebreu). amudanan.co.il. [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ Winter, 1999, p. 252.
* ↑ «From an Israeli Settlement, a Rabbi's Unorthodox Plan for Peace» (en anglès). The New York Times, 06-12-2008. [Consulta: 16 maig 2022].

## Bibliografia

* Tzamalikos, Panayiotis. The Real Cassian Revisited: Monastic Life, Greek Paideia, and Origenism in the Sixth Century (en anglès). Brill, 2012, p. 550. ISBN 9789004224407.
* Winter, Dave. Israel handbook: with the Palestinian Authority areas (en anglès). Footprint Travel Guides, 1999. ISBN 978-1-900949-48-4.
# Ciudad Obregón

Ciudad Obregón és la segona ciutat més poblada de l'estat de Sonora al nord de Mèxic també és la seu del municipi de Cajeme, situada en la Vall del Yaqui. Ciudad Obregón l'any 2005 tenia 432.992 habitants. El municipi de Cajeme en tenia 475.800. El mateix any els ingressos per capita eren de $10.940 i l'índex de desenvolupament humà era de 0,8635. L'esport més popular a Ciudad Obregón és el beisbol i el seu equip professional es diu Yaquis de Obregon. El seu estadi és l'Estadio Tomás Oroz Gaytán.

## Història

Aquesta ciutat abans es deia Cajeme, i el seu nom actual prové d'un dels líders, Álvaro Obregón, de la Revolució Mexicana que va néixer a prop (Huatabampo). Álvaro Obregón va esdevenir president de Mèxic després de la Revolució i inicià la "revolució agrària" en la Vall Yaqui i va fer que aquesta regió fos d'agricultura pròspera.

## Clima

En aquest lloc s'ha registrat la temperatura més alta de Mèxic amb 53 °C. Ciudad Obregon té un clima àrid i calent amb molta diferència entre els hiverns frescos i els estius calorosos, ja que està situat al desert de Sonora És normal que a l'estiu s'arribi als 47 °C i que no baixi dels 30 °C de nit. La poca pluja cau sobretot a l'estiu. El mes més fred és gener amb una temperatura mitjana de 15,5 °C i els més càlids juliol i agost amb mitjanes de 35 °C. La pluviometria mitjana anual és de 336 litres, a la primavera pràcticament no hi plou (només 9 litres d'abril a juny).

## Personatges il·lustres

* Hersúa

## Referències

* ↑ Oficina Nacional de Desarrollo Humano. «IDH Municipal 2000-2005 base de datos», 2005. Arxivat de l'original el 2009-03-06. [Consulta: 17 desembre 2008].

## Enllaços externs

* Office for Conventions and visitors.
* Ciudad Obregón English Tourist Information Website
* news, pics, events in Ciudad Obregón Arxivat 2021-03-04 a Wayback Machine.
# Unió de Ciutadans de Geòrgia

Unió de Ciutadans de Geòrgia (georgià საქართველოს მოქალაქეთა კავშირი, Sakartvelos Mokalaketa Kavshiri, SMK) fou un partit polític georgià, fundat per Eduard Xevardnadze, president de Geòrgia entre 1992-2003 i David Chantladze, l'ex Representant General Comercial de la Unió Soviètica a Txecoslovàquia. Fou dissolt després de la Revolució Rosada de 2003.

## Història

Es va crear amb la idea de convertir-se en el motor de la modernització de la política georgiana i va aplegar gent procedent del Partit Verd Georgià i del moviment Ertoba. Es va convertir en el major grup al Parlament de Geòrgia després de les eleccions legislatives georgianes de 1995, i Eduard Xevardnadze va guanyar les eleccions presidencials del mateix any. Alhora es va integrar en la Internacional Socialista i va mantenir estrets contactes amb el Partit Laborista Britànic, el SPD, els socialdemòcrates danesos i Nou Azerbaijan
Encara que la Unió de Ciutadans va atreure un bon nombre de joves reformistes, incloent-hi Mikheil Sakaixvili, Zurab Zhvania i Nino Burjanadze, finalment el partit fou víctima de la corrupció política endèmica de Geòrgia i la creixent utilització de la manipulació electoral per part de Xevardnadze. El mateix Xevarnadze patí un atemptat el 1999, poc abans de les eleccions de 1999. El setembre de 2001, Saakaixvili va dimitir del govern de Xevardnadze i del partit afirmant que la corrupció havia penetrat fins al centre mateix del govern de Xevardnadze i que no tenien la voluntat de tractar amb ell. La controvèrsia va provocar la divisió del partit en tres faccions en conflicte, amb la suposada corrupció entre els alts membres del partit al centre de la controvèrsia.
El juny de 2002 Zurab Zhvania deixà el partit per a crear-ne el seu propi. Poc després el portaveu parlamentari Nino Burjanadze també va deixar la Unió i es va unir a Zhvania i, eventualment, amb Saakaixvili. El juny de 2003 cinc partits de l'oposició van establir el Moviment Nacional Unit per a proporcionar un focus per a l'oposició a la Unió de Ciutadans.
La Unió de Ciutadans va estar en el centre de la crisi política de novembre de 2003, quan després de les eleccions legislatives georgianes de 2003 foren desautoritzades pel fort frau electoral i les protestes populars conegudes com a Revolució Rosada obligaren Xevardnadze a dimitir. El resultat de les eleccions va ser posteriorment anul·lat i se'n convocaren unes de noves el 2004. El partit es va dissoldre poc després.

## Referències

* Partits polítics georgians el 1999 (anglès) PDF (991 kB)
# Cabusset del Titicaca

El cabusset del Titicaca (Rollandia microptera) és una espècie d'ocell de la família dels Podicipèdids ( Podicipedidae ) que habita llacs dels Andes a la zona del Titicaca, al sud del Perú i oest de Bolívia.
# Jean-Michel Charlier

Jean-Michel Charlier (Lieja, 30 d'octubre de 1924 - París, 10 de juliol de 1989) va ser un prolífic guionista de còmics belga, un dels més importants del còmic francobelga i creador de multitud de sèries d'aventures. Entre d'altres, Tanguy et Laverdure, Buck Danny, Blueberry i Barbe-Rouge. Va ser cofundador a més de la famosa revista francesa Pilote (1959-1989).

## Biografia i trajectòria professional

Jean-Michel, va néixer a Lieja, capital de la província belga del mateix nom, el 30 d'octubre del 1924. Va fer la carrera de Dret, però en acabar els estudis va decidir de treballar com a autor de còmic, ja que sempre li havien fascinat els còmics de Les aventures de Tintín. A finals de la Segona Guerra Mundial va començar a treballar com a guionista i dibuixant en algunes revistes que s'editaven a Bèlgica. Amb el temps es va adonar que el seu dibuix era mediocre i que difícilment el milloraria, això el va portar a dedicar-se a fer només els guions dels còmics deixant el dibuix per altres companys de professió. Charlier, afrontava el seu treball molta seriositat, una anècdota que ho reflecteix és el fet que quan estava a la meitat del guió del segon àlbum de Buck Danny, va decidir que per escriure bons guions de còmics d'aviació calia com a mínim tenir nocions bàsiques de pilotatge d'avions. Es va inscriure en una acadèmia i va fer els cursos pertinents fins a obtenir el carnet d'Pilot d'aviació comercial. Uns anys més tard i a causa de la falta de feina com a guionista de còmics va treballar com a pilot per la companyia d'aviació Sabena.
Jean-Michel Charlier és sobretot un excel·lent narrador que sap captivar als lectors i mantenir-los en suspens des del principi fins al final de la història. Se centra en els personatges, ja siguin bons o dolents. La trama no només es basa en els fets pròpiament dits sinó també en la psicologia dels personatges. L'heroi de la història en general té una personalitat d'escolta (boy scout) com Buck Danny o Michel Tanguy. Aquest tret venia imposat per les normes de l'època en les històries per a joves, però els personatges secundaris són sovint molt més interessants des del punt de vista psicològic.
Les seves creacions més conegudes com a guionista de còmics varen ser: Les Belles Histoires de l'oncle Paul, Blueberry (dibuix de Jean Giraud), Buck Danny (dibuix de Victor Hubinon), La patrulla dels Castors (dibuix de MiTacq), Tanguy et Laverdure (dibuix d'Albert Uderzo, Jijé, Patrice Serres, Yvan Fernandez i Al Coutelis), Barbe-Rouge (dibuix de Victor Hubinon), Les Gringos (dibuix de Víctor de la Fuente), Dan Cooper (dibuix d'Albert Weinberg), Jacques Le Gall (dibuix de MiTacq), Jim Cutlass (dibuix de Jean Giraud i de Christian Rossi).

## Referències

* 1 2 De España, Ramon; Vidal-Folch, Ignacio «Charlier, narrador insaciable» (Llibre) (en castellà). El Canon de los Comics. Glenat España [Barcelona], 1996. ISSN: 9788488574824 [Consulta: 8 febrer 2018].
# Mihály Bíró

Mihály Bíró, també conegut com a Dániel Bíró, (Budapest, 27 de setembre de 1919 - Budapest, juny de 1970) fou un futbolista hongarès de la dècada de 1930.
Pel que fa a clubs, formà part del Ferencvárosi TC. Fou convocat amb la selecció hongaresa per disputar el Mundial de 1938, però no arribà a disputar cap partit amb la samarreta nacional.

## Referències

* ↑ «1938 FIFA World Cup France». Arxivat de l'original el 2013-12-10. [Consulta: 22 maig 2017].
* ↑ «FIFA perfil». Arxivat de l'original el 2014-04-11. [Consulta: 22 maig 2017].
# Clara Roquet Autonell

Clara Roquet Autonell (Malla, 30 de desembre de 1988) és una directora de cinema i guionista catalana. Es va formar com a guionista a la Universitat de Colúmbia a Nova York i el 2021 vivia entre Buenos Aires i Barcelona. Va ser coguionista de 10.000 km i d'Els dies que vindran, dirigides per Carlos Marques-Marcet. El 2015, va escriure i dirigir el curtmetratge El Adiós, guanyador d'un Gaudí al millor curtmetratge i del BAFTA Students Award. El 2017, va dirigir el curtmetratge Les bones nenes. El 2021 va debutar com a directora amb Libertad.

## Filmografia
### Pel·lícules

| Any | Títol | Directora | Guionista | Annotacions |
| 2014 | 10.000 km | | Sí | Juntament amb Carlos Marques-Marcet. Col·laboració amb Natalia Tena i David Verdaguer. |
| 2018 | Petra | | Sí | Juntament amb Michel Gaztambide i Jaime Rosales. |
| 2019 | Els dies que vindran | | Sí | Juntament amb Coral Cruz, Carlos Marques-Marcet, Maria Rodríguez Soto i David Verdaguer. També productora. |
| 2020 | L'ofrena | | Sí | Juntament amb Sandra Beltrán, Ventura Durall i Guillem Sala. |
| 2021 | Libertad | Sí | Sí | Amb la col·laboració de Eduard Sola. |
| 2021 | Costa Brava, Líban | | Sí | Juntament amb Mounia Akl. |
| 2023 | Que nadie duerma | | Sí | Juntament amb Antonio Méndez Esparza. Novel·la original de Juan José Millás. |
| TBA | Creatura | | Sí | Juntament amb Elena Martín. |

### Televisió

* Escenario 0 (sèrie, un episodi de sis: Juicio a una zorra, 2020)
* Tijuana (sèrie, tres episodis d'onze, 2019)

### Curtmetratges

* Mateix lloc, mateixa hora (2012). Juntament amb Carlos Marques-Marcet.
* L'adéu (2015). També directora.
* Agua en la boca (2015). Juntament amb Francisca Alegria.
* Submarine (2016). Juntament amb Mounia Akl.
* Les bones nenes (2016). Juntament amb Eduard Sola. També directora i muntadora.

## Premis i nominacions
### Premis Gaudí

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2022 | Millor pel·lícula en llengua no catalana | Libertad | Guanyadora |
| 2022 | Millor guió | Libertad | Guanyadora |
| 2022 | Millor direcció | Libertad | Nominada |

### Premis Goya

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2021 | Millor direcció novell | Libertad | Guanyadora |
| 2021 | Millor guió original | Libertad | Nominada |

## Referències

* 1 2 3 TV3. «Telenotícies - "Libertad", el debut de Clara Roquet com a directora, s'estrenarà al festival de Canes». [Consulta: 7 juliol 2021].
* ↑ «Clara Roquet» (en anglès). La Semaine de la Critique of Festival de Cannes, 2021. [Consulta: 7 juliol 2021].
* ↑ «L'òpera prima de Clara Roquet 'Libertad' s'estrenarà a la 60a Setmana de la Crítica del Festival de Cannes». VilaWeb, 07-06-2021. [Consulta: 7 juliol 2021].
* ↑ «Clara Roquet» (en castellà). IMBd. [Consulta: 10 gener 2022].
# Chaetobranchus

Chaetobranchus és un gènere de peixos pertanyent a la família dels cíclids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Taxonomia

* Chaetobranchus flavescens (Heckel, 1840)
* Chaetobranchus semifasciatus (Steindachner, 1875)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Heckel, J. J., 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Annalen des Wiener Museums der Naturgeschichte v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ Steindachner, F., 1875. Beiträge der Kenntniss der Chromiden des Amazonenstromes. Sitzungsberichte der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. Mathematisch-Naturwissenschaftliche Classe v. 71 (1. Abth.): 61-137, Pls. 1-8.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB
* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Woodmere (Ohio)

Woodmere és una vila dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 828 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Woodmere tenia 828 habitants, 424 habitatges, i 186 famílies. La densitat de població era de 968,8 habitants/km².
Dels 424 habitatges en un 22,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 27,6% hi vivien parelles casades, en un 12% dones solteres, i en un 56,1% no eren unitats familiars. En el 48,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,95 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,4% tenia menys de 18 anys, un 12,1% entre 18 i 24, un 34,9% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 12,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.102 $ i la renda mediana per família de 46.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.364 $ mentre que les dones 28.214 $. La renda per capita de la població era de 22.703 $. Aproximadament el 10,8% de les famílies i el 10,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Woodmere». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Woodmere». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Milà-Sanremo 1912

La Milà-Sanremo 1912 fou la 6a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 31 de març de 1912, sent el vencedor final el francès Henri Pelissier.
80 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 50 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Henri Pelissier | - | 9h 44' 30" |
| 2 | Gustave Garrigou | - | m. t. |
| 3 | Jules Masselis | - | m. t. |
| 4 | Ezio Corlaita | - | m. t. |
| 5 | André Blaise | - | m. t. |
| 6 | Dario Beni | - | + 1' 45" |
| 7 | Louis Heusghem | - | m. t. |
| 8 | Carlo Durando | - | m. t. |
| 9 | Leopold Toricelli | - | m. t. |
| 10 | Carlo Galetti | - | m. t. |

## Referències

* ↑ «Milan San Remo 1912 result», 24-03-2015. Arxivat de l'original el 2015-03-24. [Consulta: 15 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Resultats complets
# TP d'Or 1998

Els premis TP d'Or 1998 foren entregats el 12 de gener de 1999 al Palacio de Congresos (Campo de las Naciones) i fou presentat per Xavier Sardà i Ana Obregón, a qui li va caure el premi i el va trencar.
| Categoria | Programa | Persona | Resultat |
| Actor | La casa de los líos | Arturo Fernández | Guanyador |
| Actor | Tío Willy | Andrés Pajares | Nominat |
| Actor | Médico de familia | Emilio Aragón | Nominat |
| Actriu | Médico de familia | Lydia Bosch | Guanyadora |
| Actriu | Una de dos | Lina Morgan | Nominada |
| Actriu | Periodistas | Amparo Larrañaga | Nominada |
| Presentador | Crónicas Marcianas | Javier Sardà | Guanyador |
| Presentador | La llamada de la suerte, Grand Prix i ¿Qué apostamos? | Ramón García | Nominat |
| Presentador | Digan lo que digan | Jaime Bores | Nominat |
| Presentadora | Sabor a ti | Ana Rosa Quintana | Guanyadora |
| Presentadora | Ana | Ana García Lozano | Nominada |
| Presentadora | El Juego del Euromillón | Paula Vázquez | Nominada |
| Sèrie Nacional | Médico de familia | Médico de familia | Guanyadora |
| Sèrie Nacional | Manos a la obra | Manos a la obra | Nominada |
| Sèrie Nacional | Periodistas | Periodistas | Nominada |
| Informatiu diari | La 2 Noticias | La 2 Noticias | Guanyador |
| Programa d'actualitat i reportatges | Informe semanal | Informe semanal | Guanyador |
| Programa d'espectacles i entreteniment | Crónicas marcianas | Crónicas marcianas | Guanyador |
| Magazine | Sabor a ti | Sabor a ti | Guanyador |
| Entrevistes i debat | Digan lo que digan | Digan lo que digan | Guanyador |
| Concurs | Furor | Furor | Guanyador |
| Programa Infantil | Club Disney | Club Disney | Guanyador |
| Premi Especial Trajectòria Professional | Rafael Alonso Tote García Ortega | Rafael Alonso Tote García Ortega | Rafael Alonso Tote García Ortega |

## Referències

* ↑ Ana Rosa Quintana y Xavier Sardà, TP de Oro, El País, 13 de gener de 1999
* ↑ Gala TP de Oro 1998, IMDB
* ↑ Premio TP de Oro 1998 a tvcoleccion.blogspot.com.es
* ↑ TP de Oro (27): 1998, el año de Lydia Bosch a telepatetico.blogspot.com.es

## Vegeu també

* Premis ATV 1998
* Antena de Oro 1998
* Premis Ondas 1998
# Catene (pel·lícula de 1949)

Catene és una pel·lícula de melodrama italiana del 1949 dirigida per Raffaello Matarazzo. Va tenir un èxit comercial impressionant, fou vist per 6 milions de persones, un de cada vuit italians de l'època,i va ser seguida per una sèrie de sis altres pel·lícules d'èxit dirigides per Matarazzo i amb la parella Amedeo Nazzari i Yvonne Sanson. Es va fer un remake el 1974.
Els decorats foren realitzats pel director artístic Ottavio Scotti. La pel·lícula apareix a Cinema Paradiso.

## Sinopsi

Un marit mata l'ex nuvi de la seva dona, que la feia xantatge. Fuig a Amèrica, però és retornat a Itàlia per ser processat. L'única manera de ser alliberat és si la seva dona confessa adulteri, de manera que l'assassinat es pot considerar un delicte de passió, però això l'allunya de la seva família. Protagonitzada per Amedeo Nazzari i l'actriu d'origen grec Yvonne Sanson. Malignat per la crítica perquè no s'ajustava als preceptes del neorealisme, això no va impedir el seu inesperat èxit de taquilla.

## Repartiment

* Amedeo Nazzari: Guglielmo
* Yvonne Sanson: Rosa
* Aldo Nicodemi: Emilio
* Teresa Franchini: Anna Aniello, mare de Guglielmo
* Aldo Silvani: fiscal
* Roberto Murolo: emigrant
* Gianfranco Magalotti: Tonino Aniello
* Rosalia Randazzo: Angela Aniello
* Nino Marchesini: Advocat defensor
* Lilly Marchi
* Amalia Pellegrini
* Giulio Tomasini

## Reconeixement

La pel·lícula fou seleccionada entre els 100 film italiani da salvare.

## Referències

* ↑ Rossella Riccobono. The Poetics of the Margins: Mapping Europe from the Interstices. Peter Lang, 2010, 2011. ISBN 978-3034301589.
* ↑ Gino Moliterno. The A to Z of Italian Cinema. Scarecrow Press, 2009, 2009. ISBN 978-0810868960.
* 1 2 Dave Kehr "The Italian Potboiler’s Master Chef", New York Times, 24 June 2011
* ↑ Rete degli Spettatori

## Enllaços externs

* Catene a YouTube
# Un mundo para ellos

Un mundo para ellos va ser un programa de televisió, presentat i dirigit pel periodista Santiago Vázquez (acompanyat de les presentadores Isabel Baeza en la primera temporada i Adela Cantalapiedra des de 1980) que es va emetre per Televisió espanyola entre 1979 i 1983.

## Format

L'espai va ser definit segons la presentació realitzada per la cadena de TV que el va emetre com un programa informatiu que presenta la problemàtica entre dues generacions en un to positiu i a la recerca de solucions al tema generacional i de comprensió mútua entre pares i fills. Es tractava per tant d'un espai en el qual semanlamente s'abordaven assumptes que de l'una o l'altra manera afectaven la convivència familiar, com a salut, educació, vida sexual, oci, etc. El programa comptava a més amb l'assessorament del metge José Mellado. El programa va dependre primer dels serveis informatius d'RTVE per a passar en 1982 a l'àrea de programes. Al llarg de la seva marxa televisiva va comptar amb diversos redactors: Miguel Espín, Eulalia Sacristán i Gloria Lomana.

## Audiència

Des del començament de les seves emissions el programa va comptar amb el favor dels espectadors. En una època en la qual, amb una única cadena de televisió emetent a Espanya, no existia el mesurament d'audiències, es feia un seguiment del grau d'acceptació dels diferents programes. Així, en durant 1980, Un mundo para ellos es va situar com el tercer espai de televisió millor valorat al país, amb una puntuació de 8'2 sobre 10, només darrere de Más vale prevenir i El hombre y la tierra.

## Referències

* ↑ "Un mundo para ellos" El País. 9 de juny de 1979. Vist el 15 d'abril de 2009.
* ↑ Los cinco "favoritos" del año, según TVE El País. 20 de gener de 1981. Consultat el 15 d'abril de 2009.