OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clube Desportivo Onze Unidos

El Clube Desportivo Onze Unidos (crioll capverdià: Unzi Unidus) és un club de futbol capverdià de la ciutat de Vila do Maio a l'illa de Maio.

## Palmarès

* Lliga capverdiana de futbol:
       2001
* Copa capverdiana de futbol:
       2012
* Lliga de Maio de futbol:
       1992, 1995, 1995/96, 1998/99, 2000/01, 2001/02, 2002/03, 2003/04, 2004/05, 2008/09, 2010/11, 2016–17
* Copa de Maio de futbol:
       2011/12, 2014/15, 2016/17, 2017–18
* Supercopa de Maio de futbol:
       2014/15
* Copa de Campions de Maio:
       2016/17

## Referències

* ↑ «Maio/futebol: Onze Unidos prepara a nova época desportiva com olhos no título que escapa-lhe há três anos" ("Onze Unidos Gets Ready for a New Sporting Season")». Inforpress CV, 30-10-2014. Arxivat de l'original el 19 abril 2015. [Consulta: 19 abril 2015].
* ↑ Club profile at Soccerway
* ↑ Onze Unidos at Sports Mídia (portuguès)
* ↑ «Cape Verde Islands - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Cape Verde Islands - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 agost 2019].
* ↑ «Cape Verde Islands - List of Regional Tournament Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Cinemateca de Jerusalem

La Cinemateca de Jerusalem (en hebreu: סינמטק ירושלים) és un arxiu de cinema i cinemateca a Jerusalem, a Israel. Va ser fundada el 1973 per Lia van Leer. Estava situada originalment a Beit Agron en el centre de la ciutat. Un nou edifici amb vista a les muralles de la Ciutat Vella, prop de la vall de Hinnom, va ser inaugurat el 1981 amb el suport financer de la Fundació Família Ostrovsky, la Fundació Jerusalem, la Fundació Van Leer i donants privats. A més de sales de projecció, la Cinemateca acull l'Arxiu de Cinema d'Israel, un arxiu de pel·lícules de la dècada dels anys 1920 fins a l'actualitat, entre altres elements.

## Vegeu també

* A Matter of Size

## Referències

* ↑ «Información sobre la Sala de cine» (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-10-25. [Consulta: 19 octubre 2014].
# Chun Mee

Chun Mee (Xinès: 珍眉; pinyin: zhēn méi; literalment: «celles precioses»; pronunciat [ʈʂə́n.měi]) és un te verd popular. Té un aspecte polsós i és generalment més àcid i menys dolç que altres tes verds. Originalment es va produir només a la província xinesa de Jiangxi, però actualment també es cultiva en altres llocs. El te es divideix en diversos graus amb números. Alguns exemples són: 41022, 4011, 9371, 8147, 9367, 9366, 3008 o 3009. En aquest cas, el número 41022 representa la més alta qualitat, mentre que el número 8147 només consisteix en fulles trencades.
Aquest te cada cop més popular té un sabor definit, una suavitat lleugera i un final net i càlid, fet que el converteix en un excel·lent te verd durant el dia o la nit, amb un bon sabor arrodonit i postgust.
El te Chun Mee, juntament amb el te Assam Bukial, ha estat estudiat per a observar l'índex d'infusió de la cafeïna. L'estudi ha trobat que la difusió de la cafeïna a través de les fulles de te és un procés molt obstaculitzat.

## Referències

* ↑ «Chun Mee tea». [Consulta: 22 febrer 2016].
* ↑ «Green Tea». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 22 febrer 2016].
* ↑ M. Spiro, D. Jaganyi, M.C. Escombra, "Cinètica i equilibria d'infusió de te. IX: Els índexs i coeficients de temperatura d'extracció de cafeïna de verd Chun Mee i negre Assam Bukial tes", química Alimentària, Vol. 45, No. 5, pp. 333-335, 1992.
# Coma-l'empriu

Coma-l'Empriu és una coma del terme municipal de la Torre de Cabdella, del Pallars Jussà, dins del seu terme primigeni.
Està situada a ponent del Fitero i a llevant del Pic de Filià. Forma una vall, per on davalla el barranc de Coma-l'Empriu, que aflueix en el barranc de Coma de Fuses, el qual aiguavessa en el riu de Filià. És al nord-est de la Coma de Fuses; les dues comes són paral·leles, i convergents en el tram final.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Convenció d'Akkerman

La Convenció d'Akkerman va ser un tractat signat el 7 d'octubre de 1826 entre els Imperis Rus i Otomà a la ciutat de Akkerman (actualment Bilhorod-Dnistrovskyi, Ucraïna) en la qual s'acceptaven les demandes russes sobre els principats de Sèrbia, Moldàvia i Valàquia.
La Convenció va imposar que els hospodars de Moldàvia i Valàquia havien de ser elegits per les respectives Assemblees per un període de set anys, amb l'aprovació de les dues potències signants. També va permetre la retirada de les forces otomanes dels dos Principats del Danubi després de la seva llarga estada des de les accions militars de 1821 en resposta a les activitats de la Philikí Hetairía durant la guerra d'independència de Grècia i la revolució de Valàquia de 1821 de Tudor Vladimirescu. Els otomans també van acceptar cedir a Valàquia el control dels ports del riu Danubi de Giurgiu, Brăila i Turnu. La Convenció també va abordar l'aixecament de Sèrbia: l'article 5 es va concedir autonomia al Principat de Sèrbia. Els serbis també van aconseguir llibertat de moviment al llarg de tot l'Imperi Otomà. El rebuig de la convenció per part del sultà Mahmut II va provocar la guerra Russo-Turca de 1828.

## Referències

* ↑ Stavrianos, L.S.. The Balkans since 1453 (en anglès). C. Hurst & Co. Publishers, 2000, p. 288–289 (Age of Nationalism 1815–1878). ISBN 1-85065-551-0.
# Convenció d'Åland

La convenció d'Åland fa referència a dues convencions sobre la desmilitarització i neutralització de les illes Åland.

## Referències

* ↑ «Uneasy Sweden and the Menace of Prussianism; An Analysis of the Scandinavian Situation in View of Kaiser's Reported Ambition to Make the Baltic a German Lake». , 24-05-1918 [Consulta: 24 abril 2009].

## Vegeu també

* Crisi d'Åland
# Cochranella spinosa

Cochranella spinosa és una espècie de granota que viu a Colòmbia, Costa Rica, l'Equador, Hondures, Panamà i, possiblement també, a Nicaragua.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Bibliografia

* Coloma, L.A., Ron, S., Wild, E., Cisneros-Heredia, D., Solís, F., Ibáñez, R., Jaramillo, C., Chaves, G., Savage, J., Cruz, G., Wilson, L.D. & Köhler, G. 2004. Cochranella spinosa. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Accedit a 25 d'abril del 2008
# Comissió Pontifícia d'Arqueologia Sagrada

La Comissió Pontifícia d'Arqueologia Sagrada (italià: Pontificia Commissione di Archeologia Sacra) és una comissió oficial del Vaticà fundada el 1852 amb el propòsit de promoure i dirigir excavacions arqueològiques a les Catacumbes de Roma i en d'altres llocs patrimonials vinculats al Cristianisme, així com salvaguardar els objectes trobats durant aquestes excavacions.

## Història

La Comissió Pontifícia d'Arqueologia Sagrada va ser creada a iniciativa de l’arqueòleg Giovanni Battista De Rossi, considerat un dels fundadors de l'Arqueologia Cristiana. En aquella època Giovanni Battista estava dirigint les excavacions de les Catacumbes de Roma aplicant un nou mètode que combinava la topografia amb les fons històriques.
L'arqueòleg en va suggerir la creació al Papa Pius IX, que va acabar acceptant. La Comissió va ser oficialment creada el 6 de gener de 1852. Posteriorment va ser declarada “Pontifícia” per el Papa Pius XI, que va fixar les seves competències i amb els Pactes del Laterà va aconseguir competències també sobres les catacumbes que es troben en territori de l'estat italià.
En el últims anys la comissió ha rebut un nou impuls i ha modernitzat les seves tècniques arqueològiques i de restauració així com els criteris de documentació, classificació i conservació dels fons.

## Administració

El president actual del Pontifical de la Comissió Pontifícia d'Arqueologia Sagrada és el cardenal Gianfranco Ravasi (com a President del Pontifical Consell per Cultura), el Vicepresident és l'Abat Dom. Michael John Zielinski, O.S.B. Oliv., el secretari és Monsignor Giovanni Carrǜ, i el superintendent és el Professor Fabrizio Bisconti.

## Darrers presidents de la Comissió Pontifícia

* Francesco Marchisano (4 setembre 1991 – 28 agost 2004)
* Mauro Piacenza (28 agost 2004 – 7 maig 2007)
* Gianfranco Ravasi (3 setembre 2007 – present)

## Referències

* ↑ «Commission of Sacred Archæology». Catholic Encyclopedia (1913), Volume 1.
* 1 2 3 «Le Catacombe cristiane». [Consulta: 15 gener 2022].
* ↑ http://press.vatican.va/content/salastampa/en/bollettino/pubblico/2013/11/13/0743/01654.html
# Comissió Nacional sobre la Desaparició de Persones

La Comissió Nacional sobre la Desaparició de Persones (Comisión Nacional sobre la Desaparición de Personas, en castellà) també coneguda com la CONADEP, va ser la comissió encarregada de reunir la informació necessària per jutjar els responsables de la dictadura militar que va governar l'Argentina des de 1976 fins al 1983, l'autoanomenat Procés de Reorganització Nacional. L'inform d'aquesta comissió, el Nunca Más, va ser fruit de milers d'hores de treball. Aquest recull de testimonis d'ex desapareguts, va ser clau per a dur a terme l'anomenat Judici a les Juntes, que va acabar amb l'empresonament dels màxims responsables de les Juntes de Govern de la dictadura.

## Integrants

* Ernesto Sábato (escriptor i president de la comissió).
* Ricardo Colombres.
* René Favaloro (metge).
* Hilario Fernández Long (enginyer).
* Carlos T. Gattinoni.
* Gregorio Klimovsky (filòsof).
* Marshall Meyer (rabí).
* Jaime de Nevares (Monsenyor).
* Eduardo Rabossi (filòsof).
* Magdalena Ruiz Guiñazú (periodista).
* Santiago Marcelino López.
* Hugo Diógenes Piucill.
* Horacio Hugo Huarte.

## Secretaris

* Graciela Fernández Meijide, recepció de denúncies.
* Daniel Salvador, documentació i processament de dades.
* Raúl Aragón, procediments.
* Alberto Mansur, assumptes legals.
* Leopoldo Silgueira, administratiu.

## Enllaços externs

* El Nunca Más, entre altres.
# Consell Pontifici Cor Unum

El Consell Pontifici Cor Unum per a la promoció humana i cristiana és un consell pontifici que forma part de la Cúria Pontifícia de l'Església Catòlica. Fundat pel papa Pau VI el 15 de juliol del 1971 amb la carta Amoris Officio, té la seu a Roma.
La seva missió és triple. L'entitat ha dur a terme les accions humanitàries que proposi el Papa per ajudar les persones que han patit guerres, desastres naturals o bé que necessitin accions de promoció humana. També ha de treballar perquè enmig de la fraternitat humana s'hi vegi la caritat de Cristi. Finalment, ha de treballar per la coordinació i cooperació de les entitats humanitàries catòliques en favor del desenvolupament integral de la persona. Entre el 1995 i el 2003 va distribuir més d'11 milions d'euros de donacions per aquestes necessitats.
El consell s'organitza amb un president, secretari, subsecretari, 38 membres i 9 consultors, tots ells nomenats per períodes de cinc anys, a més d'un personal permanent de nou persones. L'actual president és l'arquebisbe Robert Sarah i el secretari l'arquebisbe Giovanni Pietro Dal Toso.

## Presidents

* El cardenal Jean-Marie Villot † (15 de juliol 1971 - 4 de setembre 1978)
* El cardenal Bernardin Gantin † (07 de novembre de 1977 - 08 d'abril de 1984)
* El cardenal Roger Etchegaray Marie Elie (8 d'abril de 1984 - 02 de desembre de 1995)
* El cardenal Paul Josef Cordes (2 de desembre de 1995 - 07 d'octubre 2010)
* El cardenal Robert Sarah, (07 d'octubre 2010 - present)

## Referències

* ↑ «Amoris Officio». Vatican.va. El Vaticà. [Consulta: 27 gener 2014].
* ↑ «Pontifical Cuncil Cor Unum». Vatican.va. El Vaticà. [Consulta: 27 gener 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Consell Pontifici Cor Unum
# Consell Oleícola Internacional

El Consell Oleícola Internacional (COI) - en anglès: International Olive Council, IOC- és una organització intergovernamental amb seu a Madrid, Espanya, té 17estats membres, 16 estats i la Unió Europea. Promou l'oli d'oliva a tot el món, rastrejant-ne la producció, definint-ne els estàndards de qualitat i controlar-ne l'autenticitat. Més del 85% de les olives del món es cultiven en estats membres del COI. Els Estats Units no és un dels membres i el Department d'Agricultura dels Estats Units no reconeix legalment les seves classificacions (com la de l'oli d'oliva extra vergel). El 25 d'octubre de 2011 els Estats Units adoptaren nous estàndards per l'oli d'oliva, revisant la seva classificació de l'any 1948 cosa que va afectar el comerç intern i d'importació-exportació.
La Unió Europea, independentment del COI, regula l'ús de les diferents denominacions d'origen europees de l'oli d'oliva.

## Història

Aquest Consell Oleïcola neix en entrar en vigor el Conveni Internacional de l'Oli d'Oliva de 1956, que s'origina en la Conferència Internacional sobre l'Oli d'Oliva convocada pel Secretari General de les Nacions Unides, que es va inaugurar el [3 d'octubre de 1955 a Ginebra (Suïssa). Després d'aquest conveni n'hi han seguit quatre més dels anys 1963, 1979, 1986 i 2005.
* Convenio de 2005

## Membres del COI
### Països fundadors

* Unió Europea
** Bèlgica :1959
** Espanya: 1956
** França: 1956
** Grècia: 1958
** Itàlia: 1956
** Portugal: 1956
** Regne Unit: 1958
* Israel: 1958
* Líbia: 1956 / 2003
* Marroc: 1958
* Tunísia: 1956

### Països membres

* Albània: de 2009
* Argentina: de 1965 a 1974 i 2009
* Algèria: 1963
* Croàcia: 1999
* Egipte: 1964
* Iraq: 2008
* Iran: 2004
* Jordània: 2002
* Líban: 1973
* Montenegro: 2007
* Síria: 1968
* Turquia: de 1963 a 1998 i 2010

### Ex-membres

* Xile: de 1974 a 1977
* Costa Rica: en 1979
* Mònaco: de 2001 a 2005
* República Dominicana: de 1967 a 1979
* Panamà: de 1974 a 1980
* Sèrbia: de 1974 a 2010

## Referències

* ↑ International Olive Council International Olive Council Arxivat 2011-01-03 a Wayback Machine.
* ↑ New U.S. Olive Oil Standards in Effect Today Olive Oil Times

## Enllaços externs

* Consell Oleícola Internacional - Lloc web oficial
# Consell regional Brenner

El Consell Regional Brenner (en hebreu: (מועצה אזורית ברנר) (Moatza Azorit Brenner), és un consell regional que es troba en el Districte Central d'Israel. El consell està situat en la planicie costanera de Shephelah, en les rodalies de Rejovot i Yavne. El consell va ser anomenat així en memòria de l'escriptor Yosef Haim Brenner, que fou assassinat durant uns alderulls a Jaffa en 1921. El Consell va ser creat en 1950, comptant amb un extensió de 36.000 dúnams. En 2007, en les sis comunitats que hi ha en el consell hi vivien aproximadament 6.000 habitants.

## Assentaments

| Beit Elazari Bnaya Gibton | Givat Brenner Kevutzat Shiller Kidron |

## Enllaços externs

* Regional Council of Brenner Arxivat 2007-12-27 a Wayback Machine. (hebreu)
# Consell rural de Tunísia

Consell rural de Tunísia és cadascuna de les viles de Tunísia en zona urbana que no té consideració de comuna (municipalitat). No s'han de confondre amb el consell local de Tunísia, que és un organisme temporal o permanent establert per resoldre qüestions de desenvolupament que afecten a diversos nivells administratius fins a la delegació, i que estan constituïts per representants de la delegació, de les municipalitats, dels consells rurals i dels sectors (imades) i tracta les qüestions de desenvolupament econòmic, social i cultural que afecten a tota o part de la delegació.
# Conspiració de Pontcallec

La Conspiració de Pontcallec (en bretó Pontkaleg) esdevingué en el Ducat de Bretanya el 15 de setembre del 1718, quan un grup de 50 nobles descontents (anomenats Fréres Bretons) redactà un Acte d'Union per captar el descontentament, i que va recollir 600 signatures. Però quan es van reunir l'abril del 1719 només s'hi presentaren 16. Tot i així, Potkaleg i els seus amics (Talhouët, Montlouls i Couëdic) decidiren tirar endavant la conspiració i va demanar ajut a Espanya, un cop acabada la Guerra de Successió. Tanmateix, un dels implicats, Salarun, va denunciar a les autoritats la presència d'una fragata espanyola a les costes bretones, alhora que advertia als conjurats de la presència del representant reial per tal que poguessin escapar, però Pontkaleg es negà a fugir i fou fet presoner a Naoned el 26 de setembre del 1719. Fou executat a la plaça de Bouffay de Naoned amb els seus tres companys seus el 26 de març del 1721. Semblava que la repressió seria major, però el regent Felip d'Orleans va decretar una amnistia posterior.
La seva mort fou recollida en el cant popular Maro Pontkaleg, dins el Barzaz Breiz, i la tradició l'aconvertí en un heroi i un màrtir. L'harpista bretó Alan Stivell en va popularitzar una versió, a la que Gilles Servat hi posà lletra.
# Confessionari

Un confessionari és un petit habitacle aïllat usat per al sagrament de la penitència, modernament rebatejat com sagrament de reconciliació a l'Església Catòlica llatina, on el sacerdot hi escolta les confessions dels cristians que s'acosten a l'església.
Generalment és construït de fusta. La primera aparició va ser al Concili de Trent, convocat pel papa Pau III i que va transcórrer entre els anys 1542 i 1562. Hom hi va col·locar un espiell per separar completament confessor de penitent. Al Concili Vaticà II es va renovar el moble. Les esglésies de l'Orient no el tenen i al protestantisme el perdó és una afer directe entre els feligresos i Déu que no necessita cap intermediari.

## Referències

* ↑ «Confessionari». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Blanco, Arturo. Historia del confesionario: razones antropológicas y teológicas de su uso (en castellà). Ediciones Rialp, 2000, p.97-98. ISBN 8432132993.
# Marquesat de Santiago

Es coneixen amb el nom de Marquesat de Santiago diversos llocs de senyoriu jurisdiccional del concessionari, ravals de la ciutat de Huete en la diòcesi i actual província de Conca: el llogaret i parròquia d'Uterviejo (pertanyent llavors al municipi de Caracenilla, després incorporat a Huete) i l'antiga vila de Cuevas de Santiago, que en aquells dies ja era un caseriu del municipi de Mazarulleque (avui de la Vall de Altomira).
El concessionari va ser proveïdor general dels exèrcits de Felipe V durant la Guerra de Successió i arrendatari de diverses rendes reals (com les de la sal, de la Santa Creuada i del maestrazgo dels Ordes militars). L'atorgament del marquesat i dels senyorius que li van donar denominació va ser resultat d'una transacció amb la Real Hisenda, que així saldava els deutes que mantenia amb el asentista pels seus subministraments a l'exèrcit.

## Referències

* ↑ A Uterviejo hi havia una església romànica del segle xiii dedicada a Sant Miquel Arcàngel, avui en ruïnes, i que dir per fins que l'indret és va doblar a principis del segle xx. Depenia de la de Sant Josep i Santo Domingo de Silos de Caracenilla, i la servia el mossèn d'aquesta última. Historia de Uterviejo.
# Anià

Anià és el nom dels següents personatges:
* Anià el referendari, referendari d'Alaric II
* Anià (monjo), monjo egipci
* Anià de Celeda, diaca de Celeda
* Anià, bisbe de València més conegut com a Anesi
# Pau d'Alexandria (patriarca)

* No s'ha de confondre amb Pau d'Alexandria, escriptor de temes d'astrologia al segle iv.
Pau d'Alexandria va ser patriarca d'Alexandria de l'any 537 al 542.
Va ser elegit patriarca l'any 537 quan l'Església Ortodoxa d'Alexandria, que abans havia reconegut el miafisita Teodosi I, va exiliar Gaina. Va ser el primer seguidor dels conceptes aprovats al Concili de Calcedònia que va ser elegit patriarca des de l'any 482. Un Sínode celebrat a Gaza el va deposar, però més tard va tornar a la seu del patriarcat. L'elecció d'aquest patriarca va portar a la divisió entre els miafisites i els ortodoxos, que dura fins avui.
Segons Procopi de Cesarea, quan Justinià I va fer patriarca a Pau, li va donar autoritat sobre el praefectus Aegypyi, anomenat Rhodon. Quan va pujar al patriarcat el primer acte de Pau va ser que Psoes, un diaca miafisita que escrivia en copte i que s'enfrontava amb ell, fos lliurat a Rhodon perquè el castigués. Rhodon el va torturar fins a la mort. Pau no ho havia ordenat, però Rhodon va dir el contrari, tot i les cartes que Justinià havia enviat al prefecte ordenant-li que obeís al patriarca. El poble d'Alexandria es va revoltar per aquest fet, i per pacificar-lo Justinià va destituir Rhodon i el va executar a Constantinoble per la seva responsabilitat en el martiri de Psoes. El següent governador d'Egipte, Liberi, va crucificar un home anomenat Arseni un dels responsables de la tortura i la mort de Psoes.

## Referències

* ↑ «Paul (537-542)». Previous patriarchs. Patriarchate of Alexandria. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ Hefele, K. J. von. A history of the Councils of the Church : from the original documents. Vol. 4, A.D. 451 to A.D. 680. Edinburg: T. & T. Clark, 1895, p. 98.
* ↑ Butler, A. J. The Arab conquest of Egypt: and the last thirty years of the Roman domination. Oxford: [s.n.], 1902, p. XXVIII.
# Dorsal (esports)

El dorsal (del llatí dorsuālis) és un tros de tela, plàstic o paper amb un número que porten en l'esquena o davant l'abdomen els participants en molts esports i que permet la seua identificació correlativa.
En els esports d’equip, generalment, cada jugador posseeix un dorsal fix, relacionat amb la seua posició o amb la seua missió en el joc. També, es pot utilitzar el dorsal en competicions no esportives, com és el cas dels esports de motor, en el qual la numeració dels vehicles es pot trobar en la porta del conductor. Per regla general, ha de tindre unes dimensions de 19x25 cm, en competicions infantils la mida dels dorsals és inferior.
Els dorsals solen ser emprats en carreres populars, maratons, partits, gimnàstica artística... Aquesta peça es fa servir per a facilitar als àrbitres la tasca d'indicar amb els dits de les mans el número d'un jugador a la taula d'anotacions. En el cas dels esports aquàtics, els materials dels dorsals es fabriquen amb materials resistents a l'aigua i de polipropilé, lliure de PVC.

## Referències

* ↑ «dorsal | enciclopedia.cat». [Consulta: 29 novembre 2023].
# Maria Ferrer Palau

Maria Ferrer Palau (Eivissa, 1919 - Aragó, 1936) fou una miliciana que morí al front d'Aragó el 1936.
Va néixer l'any 1919 a la ciutat d'Eivissa. Quan va esclatar la Guerra Civil, amb només disset anys, va marxar acompanyada de la seva amiga -Maria Costa Torres-, amb la columna de combatents del Sindicat del Transport Marítim de la CNT. L'agost de 1936 embarcà amb destí a l'illa de Mallorca que havia quedat en mans del bàndol nacional.
El 16 d'agost de 1936 desembarcà a Mallorca amb les forces comandades pel capità Alberto Bayo. Maria Ferrer lluità al voltant del municipi de Son Servera. Finalment, les forces republicanes abandonaren Mallorca el 3 de setembre del 1936.
Després, s'instal·là per poc temps a Barcelona. Al cap de poques setmanes, Maria Ferrer i Maria Costa partiren cap al front d'Aragó i formaren part de la columna Roja y Negra. Maria Ferrer va perdre la vida a Aragó, no es sap exactament quan ni el lloc exacte on va morir. Segurament va ser en algun indret proper a Igriés, un poble de la província d'Osca on en el seu cementiri es conserva una làpida en record a Maria Ferrer: "A la memoria de Maria Ferrer Palau de su compañero Manuel Montés". Manuel Montés García havia estat el seu company, amb qui havia coincidit a Mallorca i a Aragó. Va ser ell qui durant el franquisme li dedicà la placa en la seva memòria.

## Referències

* 1 2 3 Les combatents. La història oblidada de les milicianes antifeixistes.. Barcelona: Rosa dels Vents, 2020.