OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lliga suïssa d'hoquei sobre patins

La Lliga suïssa d'hoquei sobre patins és la competició d'hoquei patins més important de Suïssa, donant accés al seu vencedor a la Copa d'Europa. La competició es disputa des de 1911 i l'equip amb més títols és, de llarg, el Montreux Hockey Club.

## Palmarès

* 50 títols: Montreux Hockey Club
* 13 títols: Genève Rink Hockey Club
* 9 títols: Rollsport Zurich
* 8 títols: Sport Club Thunerstern
* 5 títols: Rollsport Club Uttigen
* 3 títols: Rink-Hockey Club Diessbach
* 2 títols: Rollschuh-Sport Basel i
* 1 títol: American HC, Luzern, RC Zurich, RHC Wimmis, RSV Weil, Vevey HC, Zuricher RSC, Friedlingen i Roller Club Biasca.

## Història

* 2023 RC Diessbach
* 2022 Genève RHC
* 2021 no disputat
* 2020 no disputat
* 2019 RC Biasca
* 2018 Montreux HC
* 2017 Montreux HC
* 2016 RC Diessbach
* 2015 RS Basel
* 2014 Genève RHC
* 2013 RC Diessbach
* 2012 Friedlingen
* 2011 Genève RHC
* 2010 Genève RHC
* 2009 RSV Weil
* 2008 Genève RHC
* 2007 RHC Wimmis
* 2006 Genève RHC
* 2005 SC Thunerstern
* 2004 RSC Uttigen
* 2003 RSC Uttigen
* 2002 RSC Uttigen
* 2001 SC Thunerstern
* 2000 RSC Uttigen
* 1999 RSC Uttigen
* 1998 Genève RHC
* 1997 Genève RHC
* 1996 Genève RHC
* 1995 Genève RHC
* 1994 SC Thunerstern
* 1993 Genève RHC
* 1992 Genève RHC
* 1991 SC Thunerstern
* 1990 SC Thunerstern
* 1989 SC Thunerstern
* 1988 SC Thunerstern
* 1987 Montreux HC
* 1986 Montreux HC
* 1985 RS Basel
* 1984 Montreux HC
* 1983 Montreux HC
* 1982 Montreux HC
* 1981 Vevey HC
* 1980 SC Thunerstern
* 1979 RC Zurich
* 1978 Rollsport Zurich
* 1977 Rollsport Zurich
* 1976 Montreux HC
* 1975 Montreux HC
* 1974 Rollsport Zurich
* 1973 Rollsport Zurich
* 1972 Rollsport Zurich
* 1971 Rollsport Zurich
* 1970 Rollsport Zurich
* 1969 Montreux HC
* 1968 Rollsport Zurich
* 1967 Rollsport Zurich
* 1966 Montreux HC
* 1965 Montreux HC
* 1964 Montreux HC
* 1963 Montreux HC
* 1962 Genève RHC
* 1961 Montreux HC
* 1960 Montreux HC
* 1959 Montreux HC
* 1958 Montreux HC
* 1957 Montreux HC
* 1956 no disputat
* 1955 Montreux HC
* 1954 Montreux HC
* 1953 Montreux HC
* 1952 Montreux HC
* 1951 Montreux HC
* 1950 Montreux HC
* 1949 Montreux HC
* 1948 Montreux HC
* 1947 Montreux HC
* 1946 Montreux HC
* 1945 Montreux HC
* 1944 Montreux HC
* 1943 Montreux HC
* 1942 Zuricher RSC
* 1941 Montreux HC
* 1940 Montreux HC
* 1939 Montreux HC
* 1938 Montreux HC
* 1937 Montreux HC
* 1936 Montreux HC
* 1935 Montreux HC
* 1934 Montreux HC
* 1933 Montreux HC
* 1932 Montreux HC
* 1931 Montreux HC
* 1930 Montreux HC
* 1929 Montreux HC
* 1928 Montreux HC
* 1927 Montreux HC
* 1926 Montreux HC
* 1925 Montreux HC
* 1914 Montreux HC
* 1913 Luzern
* 1911 American HC

## Enllaços externs

* Web de la Federació Suïssa
# Borðoy

Borðoy és una de les 18 illes que constitueixen les Fèroe, situada al nord-est de l'arxipèlag. És una de las sis illes que conformen la regió feroesa de Norðoyar.
Té una superfície de 95 km² i una població de 5309 habitants (2020).
L'illa té 5 muntanyes: Lokki (755 m), Háfjall (647 m), Borðoyarnes (392 m), Depilsknúkur (680 m) i Hálgafelli (503 m).

## Població

Hom creu que aquesta fou la primera illa de les Fèroe a ser habitada. Actualment compta amb 8 assentaments habitats (entre els quals hi ha Klaksvík, segona població en nombre d'habitants de l'arxipèlag) i 3 de deshabitats al nord.
Llista de viles de l'illa (entre parèntesis, nombre d'habitants el desembre del 2002):
* Klaksvík (4645)
* Norðyri (72)
* Ánir (18)
* Árnafjørður (59)
* Strond
* Norðtoftir (8)
* Depil (2)
* Norðdepil (169)
* Skálatoftir (abandonada)
* Múli (abandonada)
* Fossá (abandonada)
Adminsitrativament, l'illa està dividida en dos municipis, el de Klaksvík i Hvannasund.

## Vegeu també

* Llista de fiords de les Illes Fèroe
* Llista de túnels de les Illes Fèroe

## Referències

* ↑ «Population 01.01.2020» (en anglès). Statistical Database, 01-01-2020. [Consulta: 18 maig 2021].
# Andreu Bestard i Capó

Andreu Bestard i Capó (Santa Maria del Camí, 1829-1904), industrial.
Es va casar amb Catalina Canyelles Canyelles i va tenir 9 fills, dels quals en sobrevisqueren 7. Va crear l'empresa “Andrés Bestard e Hijos” que va funcionar entre 1850 i 1929. Establí la seva fàbrica de licors uns anys abans de 1860. El 1850 Andreu Bestard havia comprat uns alambins per destil·lar el licor anomenat marrasquí, un anisat elaborat amb anisat sec barrejat amb cireres marasques, ametles agres i cireres de pastor. Instal·là els alambins al seu domicili i començà a fabricar aquest licor. També feia un anisat sec de renom. Va aconseguir, amb un procés ideat per ell, l'obtenció d'un anisat dolç de qualitat superior. Un cop desenvolupada la tècnica n'emprengué la producció a gran escala i el seu anisat dolç aviat tengué una fama ben guanyada. A Santa Maria fabricava l'anisat “Dos tigres” i “Mallorca”. Destacaven les comandes d'Andalusia, en especial de Còrdova i Jaén, on era conegut com a “anisado de Santa María”. A Amèrica l'exportava en especial a Puerto Rico (Ponce), Argentina i Uruguai. Bestard vinificà vins de qualitat, moscatell i un licor estomacal obtengut amb 33 plantes diferents. A Ponce s'hi establiren els seus fills Margalida i Pere Bestard i Canyelles, l'any 1880 i hi romangueren fin el 1911. D'allà exportaven a tota l'àrea de les Antilles i a l'Argentina. També es dedicaven a la importació i comercialització de productes colonials com el cafè, rom, sucre i altres. Allà hi crearen empreses com “P. Bestard y Compañía”, dedicada a la importació-exportació, o “La Mallorquina”, més enfocada al comerç especialitzat de productes alimentaris de qualitat (moscatells, anisats i conserves).
Una altra filla, Catalina Bestard i Canyelles, obrí un comerç a Ciutat que actuava com a base de la fàbrica de Santa Maria i suport del negoci de Puerto Rico, ja que s'hi despatxaven tant els productes de Santa Maria com productes d'importació.

## Referències

* ↑ NADAL MUT, Apol·lònia. L'empresa Andrés Bestard e Hijos. El paper de les dones - V Jornades d'estudis locals Ajuntament de Santa Maria del Camí: Santa Maria del Camí, 2006, p. 89-100
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 107. ISBN 84-8661702-2.
# East Atlantic Beach

East Atlantic Beach és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.257 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Atlantic Beach tenia 2.257 habitants, 887 habitatges, i 587 famílies. La densitat de població era de 2.904,8 habitants per km².
Dels 887 habitatges en un 28,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,2% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 33,8% no eren unitats familiars. En el 24,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,4% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 32,5% entre 25 i 44, un 27,1% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 71.667 $ i la renda mediana per família de 86.356 $. Els homes tenien una renda mediana de 60.871 $ mentre que les dones 38.125 $. La renda per capita de la població era de 34.429 $. Cap de les famílies i l'1,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Atlantic Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Atlantic Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tossol

Els tossols són protuberàncies que es formen en els corrents de lava i que en refredar-se la lava es converteixen en petits turons. Poden fer de 4 m a 15 m d'alçària.
A la fageda d'en Jordà (a la Zona Volcànica de la Garrotxa) hi ha més de 50 tossols formats per la interacció entre les colades de lava i uns aiguamolls preexistents que en ser coberts per la lava a més de 1000 °C van bullir amb grans bombolles que van aixecar i deformar la colada formant els tossols. De tossols a la Zona Volcànica de la Garrotxa se'n troben en tres colades de lava, la del volcà del Croscat (Fageda d'en Jordà), la del volcà del Puig Jordà (Bosc de Tosca), la del volcà de Montolivet (Pla de Dalt) i la colada situada a la Moixina i el Parc Nou d'Olot.

## Referències

* ↑ «tossol». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Tossol - enciclopèdia catalana». [Consulta: 31 maig 2024].
* ↑ «La zona volcànica de la Garrotxa». Institució Catalana d'Història Natural. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 31 octubre 2015].
* ↑ «Itineraris pedestres 2: Sender Joan Maragall - La Fageda d'en Jordà». Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa, 16-01-1998. [Consulta: 31 octubre 2015].
* ↑ Els tossols del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa.. Olot: Geonat, p. 65.
# Luci Corneli Escipió (cònsol 350 aC)

Luci Corneli Escipió (en llatí Lucius Cornelius Scipio) va ser un magistrat romà. Era fill de Publi Corneli Escipió, el primer Escipió que se sap que va portar aquest nom, i germà de Publi Corneli Escipió, magister equitum l'any 350 aC.
Va ser interrex l'any 352 aC i cònsol el 350 aC juntament amb Marc Popil·li Laenes I.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita VII,21,23
# Fòrum de Periodistes etiòpics

Fòrum de Periodistes etiòpics, en anglès Ethiopian Journalists Forum, (EJF) és una associació de periodistes independent a Etiòpia dissolta el 24 de juny de 2014 pel govern. L'associació va ser fundada el 30 de gener de 2014 en Addis Ababa pels periodistes preocupats pel deteriorament de la llibertat de premsa i la llibertat d'expressió al país. El seu objectiu era per protegir i promoure la llibertat d'expressió i la llibertat de premsa.
Des dels seus inicis, l'EJF va està vigilada pel govern i altres associacions de periodistes. L'associació va ser acusada de treballar amb poders estrangers i organitzacions de drets humans i la va prohibir als grups etíops per provocar la violència i comletre el terrorisme al país. Els seus líders van ser sotmesos a assetjament i amenaces, i finalment van ser obligats a fugir del país.
La llibertat d'assemblea i associació és garantida per la Constitució de Etiòpia de 1995, així com la llibertat dels mitjans de comunicació i l'accés a la informació. La proclamació d'Etiòpia també diu: "Els periodistes tenen dret a organitzar-se en associacions professionals de la seva elecció". Tanmateix, el govern limita el dret a la pràctica.

## Referències

* ↑ «"Journalism Is Not a Crime - VI. Other Controls on the Media" - Human Rights Watch». hrw.org. [Consulta: 14 juny 2015].
* ↑ «New Journalist Association Established in Ethiopia». Ethiopia News and Politics. Arxivat de l'original el 2017-12-25. [Consulta: 24 desembre 2017].
* ↑ Neamin Ashenafi. «The Reporter - English Edition». thereporterethiopia.com. Arxivat de l'original el 11 de gener 2015. [Consulta: 14 juny 2015].
* ↑ «"አርቲክል 19" — የመብት ተሟጋች ወይስ የቀለም አብዮት አዝማ ች?"». Addis Zemen Newspaper. [Consulta: 23 juny 2015].
* ↑ http://workspace.unpan.org/sites/internet/Documents/UNPAN043814.pdf Arxivat 2018-03-29 a Wayback Machine.
* ↑ Neamin Dharra Budicha. «OPride». opride.com/. [Consulta: 19 juny 2015].

## Vegeu també

* Zona 9 blocaires

## Enllaços externs

* Ethiopian Journalist Association warns Journalists Forum Arxivat 2015-06-19 a Wayback Machine. at TheReporterEthiopia
# Lliga sud-americana de bàsquet

La lliga sud-americana de bàsquet (en portuguès Liga Sul-Americana, espanyol: Liga sudamericana) és una competició basquetbolistica masculina internacional per a clubs disputada anualment a Sud-amèrica. És organitzada per la Confederación Sudamericana de Básquetbol. A partir del 2008, amb l'aparició de la FIBA Americas League, passà a ser la segona competició continental en importància.

## Format

L'any 2006 la competició és disputada per 15 clubs, de l'Argentina, Brasil, Xile, Paraguai, Perú, Uruguai i Veneçuela. A la primera fase els clubs es divideixen en tres grups de quatre equips cadascun més un de tres, jugant tots contra tots. Els dos millor classificats de cada grup disputen els quarts de final al millor de tres partits. Els vencedors disputen les semifinals i la final, també al millor de tres partits.

## Historial

| Any | Campió | Resultat | Finalista |
| 1996 | Olimpia | 2–0 series | Corinthians |
| 1997 | Atenas | 2–1 series | Corinthians |
| 1998 | Atenas | 2–0 series | Marathon Franca |
| 1999 | Vasco da Gama | 2–0 series | Boca Juniors |
| 2000 | Vasco da Gama | 3–2 series | Atenas |
| 2001 | Estudiantes | 3–1 series | GECR |
| 2002 | Libertad | 3–1 series | Vasco da Gama |
| 2004 | Atenas | 3–2 series | Unitri Uberlândia |
| 2005 | Unitri Uberlândia | 3–1 series | Universo Ajax |
| 2006 | Ben Hur | 3–1 series | COC Ribeirão Preto |
| 2007 | Libertad | 3–2 series | Unimed Franca |
| 2008 | Regatas Corrientes | 3–2 series | Flamengo |
| 2009 I | Flamengo | Final grup | Quimsa |
| 2009 II | Quimsa | Final grup | Libertad |
| 2010 | Brasília | 98-86 | Flamengo |
| 2011 | Obras Sanitarias | 88-73 | Pinheiros Sky |
| 2012 | Regatas Corrientes | Final grup | Brasília |
| 2013 | Brasília | 93–81 | Aguada |
| 2014 | Bauru | 79–53 | Mogi das Cruzes |
| 2015 | Brasília | 2–0 series | San Martín de Corrientes |
| 2016 | Mogi das Cruzes | 3–0 series | Bahía Basket |
| 2017 | Guaros de Lara | 3–1 series | Estudiantes Concordia |

## Enllaços externs

* Latin Basket Arxivat 2006-10-10 a Wayback Machine.
# Borðoyarvík

El Borðoyarvík és un fiord situat a la costa sud de l'illa de Borðoy, a les illes Fèroe. Té una longitud de 6'5 quilòmetres i una orientació sud-sud-est-nord-nord-oest.
Al fons del fiord hi ha la ciutat de Klaksvík, la segona ciutat més gran de l'arxipèlag feroès. Aquí la ciutat hi té un port secundari, ja que per la seva part nord, que connecta amb la badia de Pollur, hi té el port principal.
A la riba est del fiord hi ha l'antic assentament de Norðoyri, i a pocs quilòmetres al sud d'aquesta localitat hi ha un jaciment arqueològic de l'època dels vikings: Íslendingatoftir. A prop d'aquestes restes s'hi poden veure les ruïnes d'una granja que va ser destruïda per una allau el 17 de març de 1745 i, altre cop, el 17 de març de 1765; el 1945, 200 anys després de la primera tragèdia, s'hi va col·locar una pedra commemorativa que recorda aquests esdeveniments.
Borðoyarvík és un dels 23 llocs regulats pel govern feroès on es pot practicar el grindadráp, la caça tradicional de balenes.

## Referències

* ↑ «Mapa de les Illes Fèroe» (en danès). Trap Danmark. [Consulta: 21 novembre 2019].
* ↑ Mahler, Ditlev L. Sæteren ved Argisbrekka. Økonomiske forandringer på Færøerne i vikingetiden og tidlig middelalder (en danès). Tórshavn: Fróðskapur, 2007, p. 343–345. ISBN 978-99918-65-13-3.
* ↑ Hjaltason, Kaare. Færøerne rundt-en guide (en danès). Holte: Skarv Publications, 1986. ISBN 87-7545-190-5. OCLC 15876364.
* ↑ «kunngerdarportalur.fo. (Llei feroesa, on s'hi anomena els llocs autoritzats per a matar balenes per menjar)». Arxivat de l'original el 2020-08-14. [Consulta: 24 octubre 2020].

## Vegeu també

* Llista de fiords de les Illes Fèroe
# Platja de Pinedo

La platja de Pinedo és una platja d'arena fina orada i dunes, aigües tranquil·les i onatge moderat. Té una ocupació mitjana. Limita cap a l'interior amb arrossars, mentre que al nord limita amb la nova desembocadura del Riu Túria. Es troba a la localitat de Pinedo, actualment una pedania de València. Compta amb un passeig marítim, i al llarg dels seus tres quilòmetres s'hi troben quiosquets, bars i restaurants. L'aigua és apta per al bany i està condicionada amb dutxes. Existeix una zona lliure, que va des de la famosa Casa Negra, fins a l'antiga fàbrica de Plexi, la qual està habilitada per al nudisme. Al sud limita amb la platja del Saler, i entra dins de l'espai protegit del Parc Natural de l'Albufera.

## Referències

* ↑ «Playa de Pinedo» (en castellà). Las Provincias. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «Seis playas valencianas para practicar nudismo con total libertad». Valencia Plaza. [Consulta: 23 abril 2023].
# Edward, My Son

Edward, My Son és una pel·lícula britànico-estatunidenca dirigida per George Cukor, estrenada el 1949.

## Argument

Un magnat que va aconseguir la seva fortuna amb pocs escrúpols -i la desgràcia dels que van creure en ell- viu obsessionat amb el seu fill únic Edward, a qui seria capaç de protegir de totes totes; però el fill, lluny de pagar-li amb la mateixa moneda, només sent odi i menyspreu cap al seu pare, i morirà en combat durant la segona guerra mundial.

## Repartiment

* Spencer Tracy: Arnold Boult
* Deborah Kerr: Evelyn Boult
* Ian Hunter: Doctor Larry Woodhope
* James Donald: Bronton
* Mervyn Johns: Harry Sempkin
* Leueen MacGrath: Eileen Perrin
* Felix Aylmer: Mr. Hanray

## Nominacions

* Oscar a la millor actriu 1950 per Deborah Kerr
* Globus d'Or a la millor actriu dramàtica 1950 per Deborah Kerr

## Rebuda de la critica

* Bosley Crowther del New York Times comentava, "Poc profunda, potser, com a estudi de l'acumulació de poder, aquest drama no obstant això exposa la vida íntima d'un home en la seva pujada des de la pobresa a una posició fabulosa i riquesa... I la història no només és intrigant en els seus detalls, sinó que els personatges són coherents... Tanmateix, cal reconèixer que Mr. Tracy ... falla en donar consistència a aquest home cruel...com Mr. Tracy actua, ven la seva ànima pel seu fill estimat i la deserció de qui sembla que l'obsessioni per la resta de la seva vida. Els seus moments de tracte dur i cruel, en el qual els seus ulls es tanquen fredament i s'endureix la seva mandíbula, es barregen amb el somriure encantador de Tracy. No hi ha res sardònic sobre ell.
Fins i tot està avorrit com a personalitat...Dit això, tanmateix, per a la gent del cinema: no han posat Edward a la pantalla. Aquesta restricció és més benvinguda."
* Melodrama amb les tintes negres recarregades i posat en escena per un irrecognoscible Cukor, evidentment sense motivació per aquest film, resultant aquest un dels seus treballs menys distingits, malgrat la indubtable força que contenen algunes de les seves imatges.

## Referències

* ↑ New York Times review
* ↑ Calderon, pàg. 180

## Bibliografia

* Calderón, Teo. Calderón & Villamandos. Movie Movie (en castellà). ISBN 84-605-6130-5.
# Torrent de la Baga de Bellveí

El torrent de la Baga de Bellveí és un torrent que discorre a cavall dels termes municipals de Calders i de Monistrol de Calders, de la comarca del Moianès.
Es forma en una fondalada del nord de la masia del Bosc, al nord-est del Serrat de Mas Pujol i al sud-oest del Serrat del Gordi, des d'on davalla cap al nord-oest resseguint pel nord tota la Baga de Bellveí i, per tant, tot el Serrat de Mas Pujol. Discorre a migdia del paratge de l'Ortigós, fins que gira cap al nord just en arribar a l'extrem de la Quintana de Bellveí. Així, s'aboca en el Calders al nord-est de la Casa Gran de Bellveí, just a la Resclosa de Bellveí, davant i a migdia de les restes de l'església de Sant Andreu.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006.

## Enllaços externs

* El Torrent de la Baga de Bellveí i el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La tumba de los muertos vivientes

La tumba de los muertos vivientes fou una pel·lícula de fantaterror espanyola del 1982 dirigida per Jesús Franco. Produïda pel francès Marius Lesoeur, fou titulada Oasis of the Zombies en la versió en anglès i L'Abîme des Morts-Vivants en la versió francesa.

## Sinopsi

Un home segueix els passos del seu pare, un heroi de la Segona Guerra Mundial, assassinat després de revelar la ubicació del tresor del mariscal Rommel. Allà, els soldats alemanys de l'Afrika Korps que van morir en defensa del botí s'han convertit en zombis amb gana de carn humana.

## Repartiment

* France Lomay - Erika
* Jeff Montgomery - Ben
* Eric Saint-Just - Ronald
* Caroline Audret - Sylvie
* Eduardo Fajardo - Coronel Kurt Meitzell
* Lina Romay - Esposa de Kurt
* Antonio Mayans - Sheik Mohamed Al-Kafir
* Javier Maiza - Captain Blabert
* Albino Graziani -s Prof. Deniken
* Jesús Franco - Zombi

## Estrena

La pel·lícula també es va estrenar en la seva versió anglesa amb els títols Bloodsucking Nazi Zombies, El desierto de los zombies, The Grave of the Living Dead, i The Treasure of the Living Dead.

## Recepció

Escrivint a The Zombie Movie Encyclopedia, l'acadèmic Peter Dendle va dir que la pel·lícula ha tingut una recepció negativa, però "presenta una apreciació senzilla, sense presses i sense pretensions dels zombis i el seu hàbitat, un paisatge desèrtic fresc i provocador." Ian Jane de DVD Talk la va puntuar amb 3/5 estrelles i va escriure, "És terrible, però d'alguna manera el trance indueix a la seva manera bizarra." Gordon Sullivan de DVD Verdict va escriure, "És realment un embolic d'Eurosleaze tebi que es fa passar per un film zombi, i ni tan sols ho fa bé."

## Referències

* ↑ la tumba de los muertos vivientes a abc.es
* ↑ «L' ABIME DES MORTS VIVANTS (1981)». British Film Institute. [Consulta: 2 desembre 2016].
* 1 2 Dendle, Peter. The Zombie Movie Encyclopedia. McFarland & Company, 2001, p. 128–129. ISBN 978-0-7864-9288-6.
* ↑ Jane, Ian. «Oasis of the Zombies: Remastered Edition (Blu-ray)». DVD Talk, 09-02-2013. [Consulta: 7 febrer 2015].
* ↑ Sullivan, Gordon. «Còpia arxivada». DVD Verdict, 08-03-2013. Arxivat de l'original el 2015-02-07. [Consulta: 30 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Luci Corneli Escipió

Luci Corneli Escipió és el nom dels següents personatges:
* Luci Corneli Escipió (cònsol 350 aC)
* Luci Corneli Escipió Barbat (cònsol 298 aC)
* Luci Corneli Escipió (cònsol 259 aC)
* Luci o Gneu Corneli Escipió Africà
* Luci Corneli Escipió Asiàtic el Vell
* Luci Corneli Escipió Asiàtic el Jove
* Luci Corneli Escipió Asiàtic
* Luci Corneli Escipió Asiàtic (cònsol 83 aC)
* Luci Corneli Escipió, germà de Publi i Gneu Escipió
# Linda Geiser

Linda Geiser (Köniz, 13 de maig de 1935) és una actriu suïssa de cinema i televisió coneguda pel seu paper en la sèrie de televisió suïssa Lüthi und Blanc com a Johanna Blanc.

## Biografia

Va estudiar a la Universitat de les Arts de Berna i va aprendre anglès a Berna. Geiser es va traslladar a Amèrica el 1961 i va viure a la Ciutat de Nova York, on es va establir fent teatre. El 1964 va fer una controvertida actuació en la pel·lícula de Sidney LumetThe Pawnbroker, en una escena on ella mostrava completament els seus pits. Aleshores, això contravenia el Codi Hays i era un dels primers casos d'una escena nua en una pel·lícula important.

## Filmografia

* Uli, der Knecht (1954)
* Königswalzer (1955)
* Ingrid - Dau Geschichte eines Fotomodells (1955)
* Der 10. Mai (1957)
* Zu jung für Dau Liebe? (1961)
* The Pawnbroker (1964)
* Dau sechs Kummerbuben (1968)
* Der große Horizont (1976) (televisió)
* Lüthi und Blanc (1999) – sèrie de televisió suïssa
* Oeschenen (2004) (televisió)
* Lilo & Fredi (2004) (televisió)
* Handyman (2006)

## Referències

* ↑ http://www.hollywood.com/movies/the-pawnbroker-59118290/
# Boróvoie (Novossibirsk)

* Per a altres significats, vegeu «Boróvoie».
Boróvoie (en rus: Боровое) és un poble de l'óblast de Novossibirsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.694 habitants, pertany al districte de Novossibirsk.

## Referències

* ↑ «детский сад "Лукоморье"».