OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista per comprensió

Una llista per comprensió (en l'original anglès list comprehension) és una construcció de programació que permet generar una llista a partir d'una funció definida parcialment, concretada en una expressió, especificant el subdomini de partida declarant-ne els valors compresos mitjançant una seqüència de rangs o generadors i filtres. “comprensió” s'entén aquí en el sentit d'inclusió. Tradueix al llenguatge informàtic la notació de subconjunts tradicional de la matemàtica.
    $S=\{x|x\in \mathbb {N} ,x^{2}>3\}$
tindria un equivalent en llenguatge Haskell (que permet declarar llistes il·limitades)

## Exemples en diversos llenguatges

Per exemple la llistes següents especifiquen el domini de les x com a subdomini dels sencers, en el rang 0 a 100 que compleixen la clàusula x² > 3.

### Haskell

En llenguatge Haskell la sintaxi de la llista equivalent seria
# Dehradun

Dehradun (hindi देहरादून) també Dehra Dun o Dehra Doon, és una ciutat de l'Índia, capital provisional d'Uttarakhand i del districte de Dehradun, situada a la vall del Dun. La població el 2001 era de 447.808 habitants.

## Etimologia i història

Dehra vol dir "camp" i Dun és el nom tradicional de la comarca, segurament agafat del riu Dun (o al revés). La ciutat fou fundada al començament del segle xviii pel guru sikh Ram Rai, herètic fundador de la secta ascètica Udasin, fill gran del setè guru sikh Shri Guru Har Rai Ji. La municipalitat fou establerta el 1867, i tenia 18.959 habitants el 1881 i 24.039 habitants el 1901.
Vegeu Districte de Dehradun.

## Galeria

* Dehradun, India
* Forest Research Institute a Dehradun

## Enllaços externs

* Lloc oficial de la ciutat de Dehradun Arxivat 2008-05-31 a Wayback Machine.
* Portal del districte
# Cal Senyoreta

Cal Senyoreta és un edifici del municipi de Sanaüja (Segarra) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa situada al final d'un dels carrers propers al castell de Sanaüja, fent cantonada. Pel que fa a la decoració utilitzada a la façana, la podem englobar dins el Modernisme. Està estructurada amb una única planta i realitzada amb paredat i arrebossat superior pintat de color rogenc i blanc en els elements decoratius, destacant el fet que la porta principal està situada en un cos lateral més endarrerit i separat del carrer mitjançant una reixa.
La façana principal presenta tres grans finestrals, amb la llinda decorada amb elements florals tal com tiges, fulles i flors, culminant al centre amb una mena d'òcul ovalat amb el mateix tipus de decoració, i amb la presència de reixes exteriors de ferro forjat amb formes corbes i decorat amb flors pintades de color daurat. A la part superior de la façana apareix una cornisa de forma mixtilínia, rematada al centre de la façana, col·locada simètricament amb el finestral central de la part inferior, amb decoració floral que emmarca el segell amb l'any de construcció, 1914.

## Referències

* 1 2 «Cal Senyoreta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Sant Antoni (la Seu d'Urgell)

Sant Antoni és un barri de la Seu d'Urgell, a l'Alt Urgell. El barri està situat entre els barris del Poble-sec i Sant Pere al nord-est de la ciutat. Els tres nuclis es troben per damunt de la N-260 (eix pirinenc) aïllats entre ells i de la Seu d'Urgell.
Situat a la fi de la plana de la Seu, on comença la muntanya, el 2001 tenia 159 habitants. Administrativament està dividit i pertany al municipi de la Seu d'Urgell i a les Valls de Valira.
# Enrique Galán Bayarri

Enrique Galán Bayarri (Almàssera, 6 d'abril de 1946) fou un antic futbolista valencià de les dècades de 1960 i 1970. Va ser dos cops internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Format al València CF, debutà a segona divisió amb el CD Mestalla, filial valencianista, el 1964. La temporada 1966-67 juga a tercera divisió al CE Alcoià i al CE Borriana. La temporada següent retornà a segona al CD Badajoz. L'any 1968 ingressà al Reial Oviedo, club on passà la major part de la seva carrera (10 temporades). Fou pitxitxi de segona divisió amb 23 gols la temporada 1971-72, temporada que acabà amb l'ascens a primera divisió. Les seves darreres temporades les jugà al Getafe Deportivo i al Llevant UE.
Fou dos cops internacional amb la selecció espanyola, el primer el 2 de maig de 1973 a l'Estadi Olímpic d'Amsterdam (3 a 2 a favor dels Països Baixos), i el segon a l'estadi de Sarrià el 23 de febrer de 1974 (1 a 0 a Alemanya).
El seu germà Juan Galán Bayarri també fou futbolista.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Jugadores perdidos». futbolplus.com. Arxivat de l'original el 2017-09-06. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Galería de figuras». Mundo Deportivo, 08-04-1972. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Entrevista». Mundo Deportivo, 17-02-1974. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Crònica del partit». Mundo Deportivo, 03-05-1973. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Crònica del partit». Mundo Deportivo, 24-02-1974. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Enrique Galán Bayarri a BDFutbol
# Clara Rodríguez

Clara Rodríguez (Caracas, 1970) ARCM, DipRCM (Perf), és una pianista veneçolana i professora del Royal College of Music de Londres.

## Joventut i educació

Rodríguez va estudiar al Conservatori Nacional de Música Juan José Landaeta a Caracas, i una beca del Ministeri de Cultura veneçolà li va permetre inscriure's al Royal College of Music de Londres quan tenia disset anys. Entre els seus professors es trobaven Phyllis Sellick, Guiomar Narváez, Niel Immelman i Paul Badura-Skoda.

## Carrera artística

Rodríguez és professora de piano al Royal College of Music. El 2002 va fundar l'Ensemble Alma Viva amb músics llatinoamericans residents a Londres.
El repertori de Rodríguez inclou tant el repertori clàssic com el llatinoamericà i espanyol contemporani. El compositor veneçolà Federico Ruiz va dedicar-li moltes composicions i ha donat estrenes mundials d'obres de Lawrence Casserley i Michael Rosas Cobian.

## Discografia

* Pictures of the plains. The piano music of Moisés Moleiro (1904–1979)
* Triptico Tropical. The piano music of Federico Ruiz (c. 1948)
* Piano Works. Teresa Carreño (1853–1917)
* Piano Music. Ernesto Lecuona (1895–1963)
* Live at the Bolivar Hall

## Referències

* 1 2 3 4 «Clara Rodriguez. ARCM, DipRCM (Perf)» (en anglès). Royal Academy of Music. Arxivat de l'original el 2018-10-09. [Consulta: 16 juliol 2020].
* ↑ «Clara Rodríguez» (en anglès). Pianist Profiles.
# Austvågøy

Austvågøy o Austvågøya és la més nord-oriental de les illes més grans de l'arxipèlag de Lofoten al comtat de Nordland, Noruega. Es troba entre Vestfjorden i la Mar de Noruega. L'illa de Vestvågøy es troba al sud-oest i la gran illa de Hinnøya al nord-est.
La major part de l'illa és part del municipi de Vågan, mentre que la part nord-est pertany al municipi de Hadsel. La ciutat principal de l'illa és Svolvær. Austvågøya és popular entre escaladors de muntanya. El famós Fiord de Troll està situat a la part oriental de l'illa. Austvågøy està connectat per la carretera ruta europea E10 a la veïna illa de Hinnøya, a l'est amb el Pont Raftsund i per l'illa de Gimsøya a l'oest amb el Pont Gimsøystraumen.

## Geografia

La superfície de l'illa és de 526.7 km² (203.4 milles quadrades). Té 40 km de llarg en la direcció est a oest i 30 km d'ample de nord a sud. Les illes dels voltants d'Austvågøya inclouen Gimsøya i Vestvågøy a l'oest, Skrova, Litlmolla i Stormolla al sud, Hinnøya cap a l'est i Hadseløya al nord.
Austvågøya és en gran part una muntanya massís, amb terres baixes gairebé exclusivament a les platges costaneres, l'ala de terres baixes al voltant de la costa. El pic més alt de l'illa (i de totes les Lofoten) és el Higravstinden de 1146 metres d'altura, situat a la part oriental de l'illa. Svartsundtindan (1050 m - 3440 peus), Trolltindan (1045 m - 3428 peus), i Olsanestind (1000 m - 3300 peus) són també a la part de l'est, mentre que el famós Vågakallen (942 m - 3091 peus) plana sobre Henningsvær a la part sud-oest.

## Nom

La forma del nom en Nòrdic antic era Vágøy. El primer element és el nom del lloc de la vella església a Vågan on l'Església de Vågan es troba en l'actualitat. El darrer element és øy , que significa "illa". La paraula Aust (que significa "est") va ser afegida posteriorment al nom per diferenciar-la amb la veïna illa de Vestvågøy.

## Galeria d'imatges

* Trollfjord
* Raftsundet (estret) entre Austvågøy i Hinnøya, pintura d'Eckenbrecher
* Vågakallen, a 942 metres d'altitud

## Referències

* ↑ Store norske leksikon. «Austvågøy» (en noruec). [Consulta: 11 juliol 2012].
# Callao (desambiguació)

«Callao» té aquests significats:
* Callao (Missouri),
* Ciutat de Callao, ciutat del Perú i de la regió de Callao
* Regió de Callao, regió del Perú
* Província constitucional de Callao, circumscripció politico-administrativa de règim especial, que coincideix amb la regió homònima
* Callao (districte), districte de la ciutat de Callao, coneguda també com El Cercado
# Sant Antoni Abat (Alonso Cano)

Sant Antoni Abat és un dibuix (tinta a la ploma i a l'aiguada, i pedra negra sobre paper) de 16 × 8,4 cm realitzat per Alonso Cano cap al 1645, el qual es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Context històric i artístic

La figura d'Alonso Cano ocupa un lloc molt destacat en l'escenari artístic castellà del segle xvii, ja que fou un dels representants més conspicus del barroc espanyol, capaç d'abordar les diferents disciplines artístiques (fonamentalment la pintura i l'escultura) amb idèntica fortuna.
És una adquisició de la Col·lecció Casellas (1911).

## Descripció

La naturalesa d'aquest dibuix, amb la presència de la imatge d'un sant amb uns atributs iconogràfics molt definits i emplaçat en una base prismàtica, permet aventurar que és un disseny de tipus escultòric: potser és un estudi per a un element que va formar part d'un retaule actualment perdut o tal vegada un simple divertimento artístic no condicionat per cap encàrrec concret. L'atribució d'aquest dibuix a Alonso Cano (atesa la seua incontestable qualitat) sembla una hipòtesi plausible si es comparen els seus trets estilístics amb altres obres l'autoria de les quals no ha estat qüestionada. Des del punt de vista formal, es palesen evidents coincidències amb produccions corresponents al període d'activitat madrilenya de Cano (anterior al seu trasllat a Granada) que es manifesten d'una forma més precisa tant en la manera de modelar el cos de les figures com en l'ús d'una determinada tipologia a l'hora de dibuixar les mans. Fins i tot, s'hi adverteixen similituds concretes amb la construcció arquitectònica representada en el segon terme d'un dibuix de Sant Joaquim conservat al museu de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando de Madrid.

## Referències

* 1 2 Museu Nacional d'Art de Catalunya (català)
* 1 2 3 4 Francesc M. Quílez i Corella a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 312-313.

## Bibliografia

* Diversos autors, 1992. La col·lecció Raimon Casellas. "Catàleg de l'exposició del mateix títol que es va dur a terme al Palau Nacional de Montjuïc entre el 28 de juliol i el 20 de setembre de 1992". Publicacions del Mnac / Museu del Prado. ISBN 8487317219.

## Enllaços externs

* Wahooart (anglès)
# Enrique García-Ramal y Cellalbo

Enrique García-Ramal y Cellalbo (Barcelona, 27 de juliol de 1914 - Madrid, 30 de novembre de 1987) va ser un polític falangista català. Fou ministre del govern espanyol durant el franquisme. Era casat amb Carmen López de Haro i tenia dos fills.

## Trajectòria

Era enginyer industrial, havent-se doctorat per la Universitat de Barcelona. Durant aquells anys formà part de la Peña Blanca i es relacionà amb grups d'extrema dreta espanyolista, ingressant finalment a la Falange Española. Va prendre part activa en el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 contra la República a Barcelona, i durant la Guerra Civil va anar al front com a tinent provisional.
Durant la dictadura franquista va tenir un paper polític rellevant. Va fundar el Sindicat Vertical de Barcelona, el 1940. Va ser regidor de l'Ajuntament de Barcelona (1946-1949). Va ser president del Sindicat Nacional del Metall (1948-1951), conseller d'Economia Nacional, el 1958. Va ser ministre "Delegado Nacional de Sindicatos" (1969-1971). Ministro de Relaciones Sindicales del 29 d'octubre de 1969 al 9 de juny de 1973, al govern presidit per Luis Carrero Blanco. Va ser de nou conseller d'Economia Nacional, el 1974. Procurador en Corts espanyoles franquistes el 1946, 1949, 1961, 1964, 1967 i 1971.
Entre els càrrecs empresarials ocupats destaca el de director gerent d'Altos Hornos de Vizcaya i d'Hulleras de Turón (1963-69). Va ser conseller d'un gran nombre de societats.

## Referències

* ↑ Necrològica a El País
* ↑ José Mª fontana " Los catalanes en la Guerra de España". Ediciones Acervo. Barcelona 1951, pàg. 74
* ↑ Martin Marín "Història del franquisme a Catalunya" Eumo editorial- Pàges editors Lleida 2006 pàgina 315
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Josep M. Ainaud "Ministres catalans a Madrid" Editorial Planeta Barcelona 1996 pàg.188
* ↑ «Enrique García-Ramal y Cellalbo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Fotografia d'Enrique García-Ramal al web del Ministeri de Treball Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Clara Rugaard

Clara Rugaard (Hellerup, 5 de desembre de 1997) és una actriu i cantant danesa.

## Carrera

Rugaard va fer el seu debut cinematogràfic en la pel·lícula danesa de 2013 Min søsters børn i Afrika. Abans d'això, era coneguda per cantar el tema musical danès a Violetta per a Disney Channel. Des del seu debut com a actriu, ha aparegut en les sèries de televisió The Lodge i Still Star-Crossed, i en múltiples pel·lícules, incloent Good Favor, Teen Spirit i I Am Mother. Rugaard protagonitzarà al costat de Lewis Pullman, Danny Glover i Lyrica Okano la pel·lícula Press Play de 2020, dirigida per Greg Björkman.
Ha rebut crítiques favorables per la seva actuació en I Am Mother, amb SyFy descrivint-la com el "cor, esperança i humanitat" de la pel·lícula i The Nova York Post descrivint-la com "una possible nova estrella de ciència-ficció".

## Filmografia
### Pel·lícula

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2013 | Min søsters børn i Afrika | Julie | |
| 2016 | Vaiana | Vaiana | Doblatge danès |
| 2017 | Good Favour | Shosanna | |
| 2018 | Teen Spirit | Roxy | |
| 2019 | I Am Mother | Hija | |
| 2020 | Press play | | postproducció |
| 2021 | Love Gets a Room | Stefcia | |

### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2016 | The Lodge | Ana | |
| 2017 | Still Star-Crossed | Julieta Capuleto | |

## Referències

* ↑ Didymus. «Clara Rugaard-Larsen in Netflix's I Am Mother: Who is the actress playing Daughter?», 08-06-2019. [Consulta: 9 juny 2019].
* 1 2 «Clara Rugaard». IMDb. [Consulta: 8 juny 2019].
* 1 2 «15-årige Clara synger for Disney» (en danès). Arxivat de l'original el 2019-08-17. [Consulta: 8 juny 2019].
* ↑ «Clara Rugaard-Larsen - dansk film database». [Consulta: 11 agost 2019].
* ↑ «Clara Rugaard» (en anglès). [Consulta: 7 agost 2019].
* ↑ «CJ Entertainment to Produce Romantic Drama 'Press Play' With Clara Rugaard, Lewis Pullman», 07-10-2019. [Consulta: 24 desembre 2019].
* ↑ Enlow. «Clara Rugaard is the heart, hope, and humanity of I Am Mother» (en anglès), 10-06-2019. [Consulta: 7 agost 2019].
* ↑ Oleksinski. «'I Am Mother' gives birth to a new sci-fi star: Clara Rugaard» (en anglès), 27-01-2019. [Consulta: 7 agost 2019].
# General Ginestà i Punset

General Ginestà i Punset (Ripoll, Província de Girona, 1880 - Santiago de Cuba, 1940) va ser un escriptor i impressor català. Hi ha constància de la seva estada a Cuba des d'abans del 1915, lloc on va editar diverses publicacions, entre les quals El Eco de Mataré i Emancipación, i va col·laborar amb la revista Lo Conseller, subtitulada Revista literaria y artística. Va impulsar el Correu de Catalunya i va publicar les col·leccions “Biblioteca Oriente” i “Avante”. És també autor d'algunes obres teatrals, com Deliri (1894), La pubilleta de Molins (1895), El guardador del Bruc (1896), Les aurenetes (1907) i Flor muntanyenca (1915), i de l'òpera Sigiberta (1921). De pensament catalanista, formà part de la junta directiva de l'Agrupació Folklòrica, ocupant-se de l'arxiu i la biblioteca entre el febrer i l'agost de 1899, i a partir d'aquesta data en fou el president fins a l'octubre d'aquell mateix any. I va participar en l'elaboració del "Refranyer Popular de Catalunya", una de les iniciatives de la Institució Patxot, on va col·laborar amb materials que s'incorporaren als intel·lectuals com Marià Aguiló i Fuster, mossèn Pere Valls, Andreu Ferrer Ginard i Josep Maria Batista i Roca.

## Referències

* 1 2 3 «General Ginestà i Punset». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pérez i Vallverdú, Eulàlia. Josep Maria Folch i Torres, 1880-1910: compromís polític i creació literària. L'Abadia de Montserrat, 2009, p. 21. ISBN 978-84-9883-191-7 [Consulta: 5 febrer 2018].
* ↑ Professor Joaquim Molas: memòria, escriptura, història (Literatura del segle xix) eBook. Edicions Universitat de Barcelona, 2003, p. 73. ISBN 978-84-475-2745-8 [Consulta: 5 febrer 2018].
* ↑ Coll i Amargós, Joaquim; Llorens i Vila, Jordi. Els quadres del primer catalanisme polític, 1882-1900. L'Abadia de Montserrat, 2000, p. 149. ISBN 978-84-8415-210-1 [Consulta: 5 febrer 2018].
* ↑ Castellet, Manuel. «La Institució Patxot». A: Rigor científic, catalanitat indefallent: Rafael Patxot i Jubert (1872-1964). Institut d'Estudis Catalans, 2014, p. 31–34. ISBN 978-84-9965-208-5 [Consulta: 5 febrer 2018].
# Callangate

El Callangate, també conegut amb el nom de Collpa Ananta, és una muntanya situada al sud-est del Perú, dins la província de Quispicanchi, al Departament de Cusco. Constitueix una de les principals elevacions de la serralada de Vilcanota, un prolongació de la serralada Oriental, als Andes. El seu cim, cobert per les neus perpètues i per extenses glaceres, s'alça fins als 6.110 msnm. El desgel dona lloc a petits cursos d'aigua, que alimenten la conca del riu Urubamba.
La primera ascensió va tenir lloc el 1953, per un equip d'alpinistes constituït pels alemanys H.Harner, H. Steinmetz, F. Marz i J. Wellenkamp, del DAV.

## Referències

* ↑ John Biggar. «Callangate». Andes.org.uk. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Callangate - Peakbagger.com». [Consulta: 8 setembre 2016].
* ↑ Peru 1:100 000, Ocongate (28-t). IGN (Instituto Geográfico Nacional - Perú).
* ↑ Morales Arnao, César. Las Cordilleras del Perú (en castellà). Lima: Consejo Editorial USMP, 2004, p. 201.
# Sadóvoie (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Sadóvoie».
Sadóvoie (en rus: Садовое) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 106 habitants, pertany al districte de Remóntnoie.

## Referències

* ↑ Летопись с. Богородского — Мои файлы — Каталог файлов — Сайт Администрации Калининского сельского поселения
* ↑ Вся Астрахань и весь Астраханский край. Памятная книжка Астраханской губернии на 1914 год : 31-й год изд. / Изд. Астрахан. Губ. Стат. Комитета . - Астрахань: Тип. Губ. правл., 1914. - 479 с. Колонка 134
# Torre dels Galls Carnuts

Torre dels Galls Carnuts és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp).

## Descripció

Torre de planta rectangular de 8 x 6 m i 7 m d'alçada. Fàbrica de carreuons amb carreus als angles. A la façana sud hi ha una porta adovellada de mig punt. Hi ha espitlleres als quatre costats. Un arc de mig punt de pedra picada formava les dues tramades del trespol. Al segon pis en queden restes d'un altre arc de mig punt. La torre estava coberta amb una teulada, possiblement a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana principal. L'interior té planta baixa i dos pisos de sostre pla embigat que descansen en dos arcs diafragmàtics. Aparentment la torre és d'estil gòtic (segles XIII-XIV).

## Història

Notícies documentals escasses. El 1217 consta com a propietat dels castlans del castell de Selma.

## Referències

* «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
# Vídua de Wilson

La vídua de Wilson (Vidua wilsoni) és un ocell de la família dels viduids (Viduidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del Senegal, Gàmbia i Guinea Bissau, cap a l'est fins al nord de la República Democràtica del Congo, Sudan del Sud i nord-oest d'Etiòpia, probablement fins Uganda i oest de Kenya, Tanzània i sud-est de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Vídua de Wilson». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Avantpassat comú

Avantpassat comú és el terme usat per descriure a l'ésser viu o espècie del qual descendeixen dues o més espècies, o de l'ésser viu del qual descendeixen dos o més éssers vius dins d'una espècie.

## Descripció

L'expressió en la seva forma determinada "l'avantpassat comú" es refereix a l'avantpassat comú més recent, perquè els avantpassats d'aquest seran a la vegada avantpassats comuns de tots els seus descendents.
Al fer referència a la relació evolutiva dins d'una espècie, un exemple comú és l'ús del terme per a descriure l'avantpassat comú femení i masculí de l'espècie humana (Eva mitocondrial i Adam cromosomal-Y respectivament), o en la conformació de llinatges familiars.
Al fer referència a la relació evolutiva entre diferents espècies, a partir de la filogènia es postula l'existència d'un últim avantpassat comú universal de totes les espècies. Això porta igualment a postular com a conseqüència, que donades dues o més espècies, encara que la seva relació sigui escassa, ha de postular igualment l'existència d'un avantpassat comú , ancestre de totes dues.
El concepte només és problemàtic quan tractem d'aplicar-lo a representants de dominis diferents (bacteris (ss), arqueges i eucariotes). Perquè no estan clares les relacions entre ells, amb hipòtesis que proposen, per exemple, que els eucariotes van sorgir com quimera de bacteris i arqueus.

## Vegeu també

* Últim avantpassat comú universal