OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caldona (satèl·lit)

Caldona (del grec Xαλδηνη) o Júpiter XXI és un satèl·lit natural irregular del planeta Júpiter. Fou descobert l'any 2000 per un equip de la Universitat de Hawaii liderat per Scott Sheppard i rebé la designació provisional de S/2000 J 10.

## Característiques

Caldona té un diàmetre d'uns 3,8 quilòmetres, i orbita Júpiter a una distància mitjana de 22,713 milions de km en 699,327 dies, a una inclinació de 164,9 º a l'eclíptica (165,5° a l'equador de Júpiter), en una direcció retrògrada i amb una excentricitat de 0,3678.
Pertany al grup de Carme, compost pels satèl·lits irregulars retrògrads de Júpiter en òrbites entre els 23 i 24 milions de km i en una inclinació d'uns 165 °.

## Denominació

El satèl·lit deu el seu nom al personatge de la mitologia grega Caldona, una conquesta amorosa de Zeus, amb la qual tingué Solimes, company d'Enees.
Rebé el nom definitiu de Caldona el 22 d'octubre de 2002.

## Vegeu també

* Satèl·lits de Júpiter
* Satèl·lit natural

## Referències

* 1 2 URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.
* ↑ «Planet and Satellite Names and Discoverers». USGS Astrogeology Research Program - Gazetteer of Planetary Nomenclature, 08-01-2008.(anglès)
* ↑ Green, D. W. E «Satellites of Jupiter». 7998, 2, 22-10-2002.(anglès)
# Campionat del Món de bàsquet masculí de 2027

El Campionat del Món de bàsquet masculí de 2027 serà la 20a edició del Campionat del Món de bàsquet masculí. El torneig se celebrarà l'any 2027, sota l'organització de la Federació Internacional de Bàsquet (FIBA) i per l'associació del país amfitrió. Serà acollit per Qatar del 27 d'agost al 12 de setembre de 2027.

## Elecció

Després que el desembre de 2017 fos atorgada la seu del Mundial de 2023 a les Filipines, el Japó i Indonèsia, la FIBA va proposar a les federacions de l'Argentina i l'Uruguai tornar a presentar la seva candidatura conjunta per a albergar aquesta edició del Mundial. El maig de 2018 les federacions de tots dos països van anunciar la renúncia per raons econòmiques a l'organització de l'esdeveniment.
Les federacions dels següents països han anunciat les seves intencions de proposar una candidatura:
* Austràlia
* Israel

### Ofertes oficials

* Qatar
Qatar va ser l'únic licitador oficial del procés que va acollir el 2027. Qatar es va adjudicar el 28 d'abril de 2023.

## Classificació

Hi ha 31 places en joc, que juntament amb les pertanyent a Qatar, països organitzadors, faran un total de 32. El procés de classificació es realitza de novembre de 2025 fins a marxar de 2027 en una sèrie de sis finestres. Les vacants per confederació continental són: 5 per a Àfrica, 7 per a Amèrica, 7 per a Àsia/Oceania i 12 per a Europa.
| Competició | Data | Seu | Vagues | Equips classificats |
| Països amfitrions | — | — | 1 | Qatar |
| Total | | | 32 | 32 |

## Referències

* ↑ «Qatar announced as host of the FIBA Basketball World Cup 2027». FIBA, 28-04-2023. [Consulta: 28 abril 2023].
* ↑ «FIBA World Cup 2023 hosts decision and review of Qualifiers headline Central Board meeting» (en anglès). [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ TÉLAM. «La Argentina no será candidata para organizar el Mundial de Básquetbol de 2027» (en castellà). [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «Bid to host 2027 Basketball World Cup in Australia». The Daily Telegraph, 16 de setembre de 2019 (anglès)
* ↑ «Israel may host the 2027 FIBA World Championship» (en anglès). The Jerusalem Post | JPost.com.
* ↑ «How to Qualify». Pág. de la FIBA (anglès)

## Enllaços externs

* Web de la federació (anglès)
esportives de la dècada del 2020
# Camp Municipal del Collao

* No s'ha de confondre amb Estadi de Collao.
El Camp Municipal del Collao, és un estadi de futbol situat a la ciutat d'Alcoi, al País Valencià. És l'estadi on el CE Alcoià disputa els seus partits com a local. Va ser inaugurat el 1921 i actualment té una capacitat per a 4.500 espectadors, sent el 20é estadi valencià amb més capacitat. En hivern és habitual que el terreny de joc es cobrisca de neu.
És un camp d'estil anglès, amb les grades junt el terreny de joc, amb la qual cosa els aficionats estan molt a prop d'aquest. A les dècades dels 40 i 50, es van disputar partits de primera divisió espanyola durant les quatre temporades en les quals el CE Alcoià va estar a la màxima categoria del futbol espanyol.
Tenint en compte un hipotètic ascens de l'Alcoià, que finalment va ocórrer en 2011, el club està estudiant actualment un projecte per ampliar el camp fins als 6.500 seients.

## Galeria

* Camp del Collao durant el canvi de gespa de 2011.
* Vista general del camp.

## Referències

* ↑ «Estudien un projecte per ampliar El Collao» (en castellà). Diario Información, 17-02-2009. Arxivat de l'original el 2009-10-04. [Consulta: 4 abril 2009].

## Vegeu també

* CE Alcoià
* Alcoi

## Enllaços externs

* El Collao a la web de l'Alcoià Arxivat 2009-05-17 a Wayback Machine.
# Can Castellví (Molins de Rei)

Can Castellví és una obra de Molins de Rei (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest mas consta de planta baixa i pis, amb teulada a dues vessants i dos nivells. Està orientat a migdia. El portal d'accés al barri té llindar de pedra. Al fons, amb accés des del primer pis, hi ha una galeria. La porta principal està formada per finestres i el balcó que correspon a la sala. La disposició interior de l'habitatge és entorn una sala central que dona accés a les diferents habitacions.

## Història

Les arrels d'aquest mas el situen a mitjans del segle xiii. En aquest sentit, el document més antic és un pergamí datat el 1247, pel qual un tal Ferrer i la seva dona cedeixen el mas a la família Mayer.

## Referències

* 1 2 «Can Castellví». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Can Castellví

«Can Castellví» té aquests significats:
* Can Castellví (Font-rubí), nucli de població de Font-rubí)
* Can Castellví (Molins de Rei), masia de Collserola al terme de Molins de Rei
* Can Castellví (Molins de Rei-2), casa dins del nucli de Molins de Rei
* Can Castellví (Barcelona), masia de Collserola al terme de Barcelona
# Can Castells

«Can Castells» té aquests significats:
* Can Castells o Can Magarola (Canovelles), masia al nucli de Canovelles (Vallès Oriental)
* Can Castells (Esparreguera), casa rural del municipi d'Esparreguera
* Can Castells (Gelida), xalet noucentista a Gelida (Alt Penedès)
* Can Castells (Maçanet de Cabrenys), casa de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà)
* Can Castells (Torroella de Montgrí), edifici a Torroella de Montgrí (Baix Empordà)
* Can Castells (Vidreres), edifici del municipi de Vidreres (Selva)
* Biblioteca Municipal - Can Castells, biblioteca pública del municipi de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat)
# Can Castells (Gelida)

Can Castells és una obra noucentista de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És una de les primeres torres d'estiueig fetes a Gelida dins el nucli urbà. Ocupa un ampli xamfrà a tres vents, amb cossos esgraonats formant quatre plantes, àmplies terrasses i un jardí. Està coronat per una teulada a dues vessants i un mirador o torratxa-mirador. En estar situat enmig d'altres torres de la mateixa època i dins també de corrents modernistes i noucentistes, aquesta casa ofereix una estètica de conjunt magnífica.

## Història

A darreries del segle xix i principis del XX, Gelida es posà de moda entre la classe benestant barcelonina que ja necessitava fugir de la gran ciutat. Aquesta burgesia, aprofitant el clima, la tranquil·litat, el paisatge i les fonts de la vila, construí una colla de xalets o torres dins els corrents més al dia d'aleshores. Aquesta casa és fruit d'aquell moviment, que paral·lelament també organitzà festes modernistes, jocs florals i balls i festivals musicals com a Sitges, els quals atragueren poetes, pintors i música de moda a Gelida.

## Referències

* 1 2 «Can Castells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Camp de concentració de Mißler

El camp de concentració de Mißler va ser un dels primers camps de concentració nazi que es va establir a Bremen a finals de març de 1933 a iniciativa del senador i Sturmabteilung Theodor Laue a les instal·lacions de l'agència d'emigració del comerciant Friedrich Mißler.
Sota la direcció del Hauptsturmführer Otto Löblich, 148 presoners, principalment comunistes, van ser-hi confinats inicialment sota detenció protectiva. Més endavant els presoners van arribar a ser 300. L'1 de setembre de 1933, el Bremer Nachrichten va informar sobre el trasllat dels presoners a un vaixell de transport fluvial a l'estuari d'Ochtum.
Des de 1983, una placa commemorativa creada per Fritz Stein amb una cita de Kurt Tucholsky commemora la història del lloc. Actualment sols dues plaques recorden l'antic camp de concentració, que estan adossades al lloc on es trobaven les sales d'emigrants, enderrocades l'any 1986.
Entre els presoners hi havia el professor de música Hermann Böse, l'escultor Klaus Bücking, l'actor Edgar Bennert, el líder del Reichsbanner i diputat de l'SPD Oskar Drees, el després editor del Bremer Tageszeitungen Hans Hackmack i el diputat del Reichstag de l'SPD Alfred Faust.

## Referències

* ↑ «Dokumentationsstätte - Tafel 5». [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ «ANNO, Das interessante Blatt, 1933-10-05, Seite 3». [Consulta: 18 agost 2022].
* 1 2 «AKENS Informationen 36, Wollenberg: Vom Freiwilligen Arbeitsdienst zum Konzentrationslager». [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ Gedenkstätten für die Opfer des Nationalsozialismus. Eine Dokumentation, Band 1. Bundeszentrale für politische Bildung, Bonn 1995, ISBN 3-89331-208-0, S. 211f.
# Can Pau Artigas

Can Pau Artigas és una obra del municipi de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Can Pau Artigas està situada a la part alta de Ribes, al barri del Palou i al costat esquerre de la carretera que uneix aquest poble amb Olivella.
És un edifici de grans dimensions, de planta rectangular i format per planta baixa, pis i coberta de teula a dues vessants amb decoració ceràmica.
La façana que dona a la carretera és de composició simètrica. A la planta baixa s'obren la porta d'accés centrada i dues finestres. El primer pis està format per un conjunt de set obertures, la central més elevada d'arc mixtilini i les restants d'arc de mig punt, que es completa amb una decoració de maó que recorda una gelosia.
El maó és utilitzat com a element decoratiu en el conjunt de la construcció, fonamentalment al voltant de les obertures.

## Història

Tot i no haver trobat cap documentació concreta sobre la data de construcció i l'autor de Can Pau Artigas, les seves característiques constructives i decoratives la relacionen amb diversos edificis del municipi de Sant Pere de Ribes construïts per Josep Font i Gumà cap al tombant de segle, fet que permet atribuir a aquest arquitecte l'elaboració del projecte.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Pau Artigas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# Can Ruensa

Can Ruensa és un edifici al nucli urbà de la població de Viladamat (Alt Empordà), a la banda nord del nucli antic del poble, davant l'església parroquial de Sant Quirze. És un edifici cantoner de planta rectangular, format per dos cossos adossats. El principal presenta la coberta de dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada a la plaça de l'Església, presenta un portal d'accés rectangular amb els brancals bastits amb carreus de pedra desbastats i la llinda plana sostinguda amb permòdols. Aquesta llinda està gravada amb el nom del propietari i l'any de construcció, "RAFEL ROENSA 1772", i una creu. Al seu costat hi ha un altre portal, d'arc rebaixat simple. Al pis, damunt del portal principal, hi ha un balcó exempt amb la llosana motllurada i el finestral de sortida rectangular, emmarcat amb carreus de pedra. Al costat hi ha una finestra emmarcada amb carreus de pedra i l'ampit motllurat. A la segona planta hi ha una galeria d'arcs rebaixats amb les impostes destacades. Posteriorment, les obertures foren empetitides i transformades en finestres. L'altre cos que forma part de l'edifici està adossat a la façana de migdia, està distribuït en dues plantes i cobert amb una gran terrassa descoberta, amb accés des de la segona planta de la casa. L'única obertura destacable és la finestra del pis, situada a la façana principal. Està emmarcada amb carreus de pedra, llinda plana i ampit motllurat. La construcció està arrebossada i pintada, amb carreus de pedra a les cantonades.

## Referències

* 1 2 3 «Can Ruensa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Can Rubió

Can Rubió és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia que forma part d'un complex de quatre edificacions. És de planta basilical, estructurada en soterrani, planta baixa i dos pisos superiors. A la façana principal l'entrada és un arc de mig punt adovellat fet de pedra vista. A un dels seus costats hi ha una rajola ceràmica on hi figura la data de 1814, corresponent a una reforma. L'entrada està coberta per una petita teulada i està flanquejada per dues obertures rectangulars enreixades. El primer pis té tres finestres, un rellotge de sol i galeries als cossos laterals; sota seu hi ha gàrgoles de cap zoomorf. Al segon pis hi ha un balcó amb un assecador a cada costat. La coberta és a dues aigües acabada amb un ràfec i feta amb teula àrab. Tot el conjunt queda tancat per un barri, al seu interior trobem encara una glorieta d'arcs.
Cap al 1500 apareix la família Rubió al consell de la vila d'Esparreguera.

## Referències

* 1 2 «Can Rubió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Can Pujol (Anglès)

Can Pujol, antigament fou coneguda com a Cal Monjo, és un edifici al costat dret de la plaça de la vila d'Anglès catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'un immoble de planta rectangular que consta de planta baixa i tres pisos, entre mitgeres i coberta aterrassada. Com a elements més significatius i destacats hi ha, per una banda el treball de ferro forjat de les balconades. La planta noble és una balconada correguda mentre que les dels dos pisos superiors són individuals i abracen formes geomètriques. Mentre que per l'altra, el treball de la cornisa amb aquesta falsa balconada composta per un ritme o interval entre baranes de ferro forjat i envans mitgers o panys de mur en forma circular o lobulada presidits per dos medallons circulars que contenen una inicial - R - i la data de 1907.
El portal d'accés és d'arc rebaixat i totes les obertures -tant el portal d'accés com les set finestres experimenten l'aplicació d'un emmarcament rectangular a base de rajol que acaba generant un contrast visual. Els quatre pisos han estat resolts basant-se en la mateixa solució de dues obertures rectangulars per pis amb un emmarcament de rajol. Ara bé aquesta solució està estructurada o plantejada segons un ordre decreixent de més a menys. Així les obertures de la planta baixa són les més grans i a mesura que es va ascendint la grandària de les finestres va decreixent progressivament fent-se cada vegada més petites i reduïdes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Can Pujol». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Campolara

Campolara és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Alfoz de Burgos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 113 | 106 | 88 | 95 |
# Canals del Pau

El lloc de les Canals del Pau és un indret del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Es tracta del vessant oriental de la carena que més al nord forma el Turó de l'Espluga Redona, solcada per tot de petits barrancs paral·lels, que donen nom al lloc. És davant i a ponent de la Casa de la Vall, a la dreta del barranc de la Vall.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern de caràcter descriptiu. Es tracta d'un lloc ple de canals que era dins de la propietat d'un Pau.

## Referències

* ↑ En la segona accepció del mot canal, femení: Depressió allargada en el vessant d'una muntanya

## Enllaços externs

* Les Canals del Pau en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Canals (desambiguació)

«Canals» té aquests significats:
* Canals (Sant Cugat del Vallès), antiga quadra unida al municipi de Sant Cugat del Vallès.
* Canals (Costera), municipi de la Costera, al País Valencià.
* Canals (Peramea), també anomenat els Masos de Canals, fou un poble, actualment despoblat i quasi del tot desaparegut, del terme municipal de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà.
* Canals (Sacanyet), entitat de població del municipi de Sacanyet, a l'Alt Palància.
* Canals (Tarn i Garona), municipi francès, situat a la regió de Migdia-Pirineus.
* Canals (Córdoba), municipi argentí, situat a la província de Córdoba.

## Vegeu també

* Canal
Viccionari
# Canals d'Inundació de l'Indus

Canals d'Inundació de l'Indus (Indus Inundation Canals) és un sistema de canals d'inundació al Panjab (Pakistan) que agafen l'aigua a la riba occidental de l'Indus i reguen part del districte de Dera Ghazi Khan. En total són 14 i reguen uns 280 km. Alguns canals foren construïts per caps mihranis i altres senyors locals i foren millorats per Sawan Mai, governador per compte de Ranjit Singh a la primera meitat del segle xix. Cinc dels canals foren construïts per senyors balutxis el 1862-1863) per ús a les seves terres, però en ser un fracàs econòmic ho van vendre al govern britànic.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Can Llibre de Pagès

Can Llibre de Pagès és una obra de Dosrius (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici gran amb afegits. Consta de planta baixa, pis i golfes. La coberta és a dues aigües. La façana principal té un portal d'arc de mig punt amb dovelles de pedra que fa d'accés. Ha sofert una restauració que posa al descobert les seves obertures de pedra. Està situada sobre una elevació respecte el terreny i l'envolta un petit mur.

## Referències

* ↑ «Can Llibre de Pagès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Cantons de Sena i Marne

Els cantons de Sena i Marne (Illa de França) són 23 i s'agrupen en cinc districtes. Fins al 2015 hi havia 43.

## Anterior al 2015

* Districte de Melun (10 cantons - prefectura: Melun): cantó de Brie-Comte-Robert - cantó de Le Châtelet-en-Brie - cantó de Combs-la-Ville - cantó de Le Mée-sur-Seine - cantó de Melun-Nord - cantó de Melun-Sud - cantó de Mormant - cantó de Perthes - cantó de Savigny-le-Temple - cantó de Tournan-en-Brie
* Districte de Torcy (10 cantons - sotsprefectura: Torcy): cantó de Champs-sur-Marne - cantó de Chelles - cantó de Claye-Souilly - cantó de Lagny-sur-Marne - cantó de Noisiel - cantó de Pontault-Combault - cantó de Roissy-en-Brie - cantó de Thorigny-sur-Marne - cantó de Torcy - cantó de Vaires-sur-Marne
* Districte de Meaux (8 cantons - sotsprefectura: Meaux): cantó de Coulommiers - cantó de Crécy-la-Chapelle - cantó de Dammartin-en-Goële - cantó de la Ferté-sous-Jouarre - cantó de Lizy-sur-Ourcq - cantó de Meaux-Nord - cantó de Meaux-Sud - cantó de Mitry-Mory
* Districte de Fontainebleau (6 cantons - sotsprefectura: Fontainebleau): cantó de La Chapelle-la-Reine - cantó de Château-Landon - cantó de Fontainebleau - cantó de Lorrez-le-Bocage-Préaux - cantó de Moret-sur-Loing - cantó de Nemours
* Districte de Provins (9 cantons - sotsprefectura: Provins): cantó de Bray-sur-Seine - cantó de Donnemarie-Dontilly - cantó de La Ferté-Gaucher - cantó de Montereau-Fault-Yonne - cantó de Nangis - cantó de Provins - cantó de Rebais - cantó de Rozay-en-Brie - cantó de Villiers-Saint-Georges

## 2015

Una nova redistribució territorial va ser definida per decret del 18 de febrer de 2014, per al departament de Sena Saint-Denis, que va entrar en vigor en el moment de la primera renovació general d'assemblearis departamentals després d'aquest decret, qüestió que va passar al març de 2015.
Es va reduir de 43 a 23 cantons.
* Champs-sur-Marne
* Chelles
* Claye-Souilly
* Combs-la-Ville
* Coulommiers
* La Ferté-sous-Jouarre
* Fontainebleau
* Fontenay-Trésigny
* Lagny-sur-Marne
* Meaux
* Melun
* Mitry-Mory
* Montereau-Fault-Yonne
* Nangis
* Nemours
* Ozoir-la-Ferrière
* Pontault-Combault
* Provins
* Saint-Fargeau-Ponthierry
* Savigny-le-Temple
* Serris
* Torcy
* Villeparisis

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-186 du 18 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département de Seine-et-Marne
# Cantons de Saona i Loira

Els Cantons de Saona i Loira (Borgonya) són 57 i s'agrupen en cinc districtes:
* Districte d'Autun (onze cantons) amb capital a la sotsprefectura d'Autun: Autun-Nord - Autun-Sud - Couches - Le Creusot-Est - Le Creusot-Oest - Épinac - Issy-l'Évêque - Lucenay-l'Évêque - Mesvres - Montcenis - Saint-Léger-sous-Beuvray
* Districte de Chalon-sur-Saône (quinze cantons) amb capital a la sotsprefectura de Chalon-sur-Saône: Buxy - Chagny - Chalon-sur-Saône-Centre - Chalon-sur-Saône-Nord - Chalon-sur-Saône-Oest - Chalon-sur-Saône-Sud - Givry - Mont-Saint-Vincent - Montceau-les-Mines-Nord - Montceau-les-Mines-Sud - Montchanin - Saint-Germain-du-Plain - Saint-Martin-en-Bresse - Sennecey-le-Grand - Verdun-sur-le-Doubs
* Districte de Charolles (tretze cantons) amb capital a la sotsprefectura de Charolles: Bourbon-Lancy - Charolles - Chauffailles - La Clayette - Digoin - Gueugnon - La Guiche - Marcigny - Palinges - Paray-le-Monial - Saint-Bonnet-de-Joux - Semur-en-Brionnais - Toulon-sur-Arroux
* Districte de Louhans (vuit cantons) amb capital a la sotsprefectura de Louhans: Beaurepaire-en-Bresse - Cuiseaux - Cuisery - Louhans - Montpont-en-Bresse - Montret - Pierre-de-Bresse - Saint-Germain-du-Bois
* Districte de Mâcon (deu cantons) amb capital a la prefectura de Mâcon: La Chapelle-de-Guinchay - Cluny - Lugny - Mâcon-Centre - Mâcon-Nord - Mâcon-Sud - Matour - Saint-Gengoux-le-National - Tournus - Tramayes
# Can Ribó (Alella)

Can Ribó és una obra d'Alella (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil, una casa de pagès o masia formada per una planta baixa i un pis. Coberta amb una teulada a dues vessants i el carener perpendicular a la façana. Ha estat pràcticament ensotada per les edificacions posteriors, de manera que al davant de la façana només hi ha uns tres metres d'espai.
La part frontal ha estat bastant malmesa degut a noves obertures i a annexes. Una tanca de fusta situada lateralment separa el carrer del recinte propietat de la casa.

## Història

Exemple de casa de pagès situada arran de la riera Coma clara, en altres temps aïllada. Com que la construcció és anterior al traçat viari, la façana està situada perpendicularment a la línia del carrer.

## Referències

* 1 2 3 «Can Ribó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].