OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Municipi de Kiruna

Kiruna (en suec: Kiruna kommun) és un municipi del Comtat de Norrbotten, al nord de Suècia. El seu centre administratiu està situat a Kiruna.

## Localitats

Hi ha 7 localitats (o àrees urbanes) al Municipi de Kiruna:
| # | Localitat | Població |
| 1 | Kiruna | 18,154 |
| 2 | Vittangi | 789 |
| 3 | Jukkasjärvi | 519 |
| 4 | Svappavaara | 394 |
| 5 | Kuttainen | 364 |
| 6 | Karesuando | 313 |
| 7 | Övre Soppero | 220 |
El centre administratiu és en negreta

## Agermanaments

El Municipi de Kiruna manté una relació d'agermanament amb la següent localitat:
* Arkhànguelsk, Rússia

## Fills il·lustres

* Börje Salming, jugador d'hoquei sobre gel

## Referències

* ↑ Statistics Sweden as of December 31, 2005

## Enllaços externs

* Municipi de Kiruna Arxivat 2018-07-14 a Wayback Machine. – Lloc web oficial (anglès)
# Municipi de Krustpils

El municipi de Krustpils (en letó: Krustpils novads) és un dels 110 municipis de Letònia, que es troba localitzat al centre del país bàltic; la capital es troba a la localitat de Jēkabpils, tot i que aquesta no forma part del municipi. El municipi va ser creat l'any 2009 després de la reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Atašienes pagasts (zona rural)
* Krustpils pagasts (zona rural)
* Kūku pagasts (zona rural)
* Mežāres pagasts (zona rural)
* Variešu pagasts (zona rural)
* Vīpes pagasts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 6.827 persones (2009). La superfície del municipi té uns 812,2 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 8,41 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 19 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 19 gener 2015].
# Mystacoleucus greenwayi

Mystacoleucus greenwayi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Mekong.

## Referències

* ↑ Günther A. 1868. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Heteropygii, Cyprinidae, Gonorhynchidae, Hyodontidae, Osteoglossidae, Clupeidae,... [thru]... Halosauridae, in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 7. i-xx + 1-512.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 1998. Fishes of the Nam Theun and Xe Bangfai basins, Laos, with diagnoses of twenty-two new species (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Cobitidae, Coiidae and Odontobutidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 9(1):1-128.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mystacoleucus atridorsalis

Mystacoleucus atridorsalis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Mekong.

## Referències

* ↑ Günther A. 1868. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Heteropygii, Cyprinidae, Gonorhynchidae, Hyodontidae, Osteoglossidae, Clupeidae,... [thru]... Halosauridae, in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 7. i-xx + 1-512.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. 1998. Fishes of the Nam Theun and Xe Bangfai basins, Laos, with diagnoses of twenty-two new species (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Cobitidae, Coiidae and Odontobutidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 9(1):1-128.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Rainboth, W.J. 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Muntanyes Baird

Les muntanyes Baird (en anglès Baird Mountains) són una serralada d'Alaska, als Estats Units. Estan situades al nord-est del Kotzebue Sound, entre els rius Kobuk i Noatak. Va rebre el nom en record al secretari de la Smithsonian Institution, Spencer F. Baird. El cim més alt és el Mont Angayukaqsraq, que s'alça fins als 1.433 msnm.
Els esquimals Kuuvanmiit, una branca dels esquimals Iñupiat, han viscut durant milers d'anys als cinc pobles del riu Kobuk, a la regió de les muntanyes Baird. Són caçadors-recol·lectors i es troben entre les poques persones que segueixen vivint amb aquest estil de vida a Amèrica del Nord. Les muntanyes de Jade, una part de les muntanyes Baird, han estat històricament una font important de minerals per al poble Iñupiaq. Abans del contacte, el jade era un dels materials més forts disponibles i es va utilitzar en la fabricació d'estris com ara eines, armes, ganivets i perles.
La vegetació és sorprenentment variada, tenint en compte que es tracta d'una zona just per sobre del cercle polar àrtic, amb més de 360 espècies de plantes endèmiques.

## Referències

* ↑ Baker, Marcus; "Baird mountains." Geographic Dictionary of Alaska, 2nd ed (Washington: Government Printing Office, 1906.)
* ↑ "Baird Mountains", Peakbagger.com. 11 January 2004. Retrieved 17 February 2011.
* 1 2 Anderson, Douglas D.; Bane, Ray; Nelson, Richard K.; Anderson, Wanni W.; Sheldon, Nita; Kuuvanmiit Subsistence: Traditional Eskimo Life in the Latter Twentieth Century, (Washington: National Park Service, 1977)
* ↑ «Jade Mountains (U.S. National Park Service)» (en anglès). [Consulta: 27 octubre 2022].
# Muntanyes Allegheny

Les muntanyes Allegheny (en anglès: Allegheny Mountain, també dites Alleghany, Allegany i, informalment, les Alleghenies) són part de la gran serralada dels Apalatxes a l'est dels Estats Units i el Canadà. Formen una barrera d'orientació nord-est a sud-oest i tenen uns 640 km de llargada. Van des de Pennsilvània, a Maryland i Virgínia de l'Oest, fins al sud-oest de Virgínia.
Arriben a 1,483 m al nord-est de Virgínia de l'Oest. A l'est domina l'anomenat Allegheny Front. A l'oest l'altiplà Allegheny Plateau s'estén fins a Ohio i Kentucky. Els principals assentaments dels Alleghenies són Johnstown, Pennsilvània i Cumberland, Maryland.

## Nom

El seu nom deriva del riu Allegheny, i prové dels amerindis Lenape (Delaware) i sembla que significa "Bon riu". Allegheny és com s'escrivia aquest riu en idioma francès, donat que aquest territori pertanyia a Nova França.

### Notes

* ↑ Stewart, George R. (1967), Names on the Land, Boston.

### Referències

Folklore:
* McNeill, G.D. (Douglas), The Last Forest, Tales of the Allegheny Woods, n.p., 1940 (Reprinted with preface by Louise McNeill, Pocahontas Communications Cooperative Corporation, Dunmore, W. Va. and McClain Printing Company, Parsons, W. Va, 1989.)
Botànica:
* Core, Earl L. (1967), "Wildflowers of the Alleghenies", J. Alleghenies, 4(l):I, 2-4.
* Core, Earl L. (1943), "Botanizing in the Higher Alleghenies", Sci. Monthly, 57:119-125.

## Enllaços externs

* «Allegheny Mountains». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units.
* The Allegheny Regional Family History Society
# Lipiagui

Lipiagui - Липяги (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 19 habitants. Pertany al districte (raion) de Stari Oskol.

## Referències

* ↑ Летопись населённых пунктов Белгородской области: Село Котово Старооскольского городского округа Белгородской области: история [села Котово, села Терехово] / Котовская библиотека; сост. Рудакова Тамара Ивановна. — Котово: Котовская библиотека, 1996. — 75 с.
* ↑ «Храм в честь Покрова Пресвятой Богородицы (с. Федосеевка)». ИМЦ «Православное Осколье», 11-10-2012. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 9 juny 2018].
# Bernat Fiol Jaume

Bernat Fiol Jaume (Porreres, Mallorca, 1778 — Palma, Mallorca, 1818). Metge frenòleg.
Fill de Gabriel Fiol i Coloma Jaume. Estudià Filosofia a Ciutat amb el pare Pasqual del convent trinitari del Sant Esperit i, més tard, accedí als estudis de medicina. La carrera de medicina la va fer a Barcelona, on va tenir per mestre Antoni Cibat, amb qui col·laborà en la publicació de l'obra Elementos de Física Experimental. Es va especialitzar-se en frenologia quan aquesta especialitat mèdica tot just començava a estudiar-se a Europa. Es doctorà a Barcelona el 1806. Retornat a Mallorca, la seva casa de Ciutat fou el punt de reunió amb els seus amics, entre els quals hi havia el comte d'Aiamans, el marquès de la Bastida, el Dr. Arabí, els canonges Joan Muntaner Garcia i Josep Amengual, etc. Publicà a El Europeo (1824) fragments de la seva obra Tratado de anatomía, que, igualment com el seu Tratado de Fisiología pictórica i altres obres mèdiques, restà inèdita. Entre els seus deixebles comptà amb persones de gran consideració com Tries i Frau. Això no obstant, va ser víctima d'enveges i acusacions. Va entrar en conflicte amb la Inquisició degut, sobretot, a les seves opinions de caràcter religiós. El 1806 se li va obrir un procés per les seves opinions religioses i per haver posseït i deixat llibres prohibits, entre d'altres amb obres de Voltaire. El 7 de març de 1807 se'l condemnà a presó amb embargament dels seus bens. Les seves inquietuds intel·lectuals, emmarcades dins l'esperit de la Il·lustració, el feren objecte de la intransigència de l'època. Va morir a Ciutat el 18 d'agost de 1818.

## Obra

* Tratado de los músculos de la cara en general.
* División de los músculos de la cara y en particular de los pertenecientes a la vida interior y nutritiva.
* De los músculos de la cara pertenecientes a la vida exterior moral e intelectual y particularmente el músculo cutáneo.
* Sobre los músculos de la frente y pàrpados.
* Sobre los músculos de la nariz.
* Sobre los músculos de los labios.
* Análisis química de las aguas termales de la villa de Campos.
* Memoria sobre el escorbuto, causas que producen esta enfermedad, método preservativo y curativo de la misma.
* Tratado de Anatomía.
* Memoria sobre la calentura amarilla que sufrió la ciudad de Barcelona en el año 1804.
D'altra banda, manifestà interès per les arts i fou autor de:
* Tratado de Bellas Artes.
* Fisiología pictórica que s'inserí en el tom primer de El Europeo, setmanari que es publicava a Barcelona. Aquesta obra la dedicà a Adrià Ferran, que havia pintat un quadre del doctor Fiol.

## Referències

* ↑ «Bernat Fiol Jaume». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Barceló Crespí, Maria «Procés al metge Bernat Fiol i Jaume (Porreres, 1778-1818)». V Jornades d'estudis LocaLS, 01-04-2015, pàg. 110-119.
# Tormantos

Tormantos és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta, limitant amb la província de Burgos. Se situa en les fèrtils planes de la vall del riu Tirón. De fet, és la primera localitat riojana que creua aquest riu.

## Història

La primera referència històrica que fa al·lusió a Tormantos data del segle xii (any 1137) és un document de donació que va realitzar Blasco Álvarez, veí de Tormantos, a Santo Domingo de la Calzada, en la qual se cedia una vinya. En l'any 1146 el rei Alfons VII de Castella inclou Tormantos en el Fur de Cerezo, vila de la qual s'independitzaria durant el regnat de Carles III d'Espanya. Altre document de donació on apareix és de l'any 1269, en el qual Do Simón Roiz cedia a la seva esposa Sancha Alfonso, filla del rei de Lleó, tot el que posseïa "en Tormantos i en tots els seus termes".
Fins al segle xii, el Camí de Santiago discorria per aquesta zona, coincidint amb la calçada romana, però després es va desviar per Santo Domingo de la Calzada al seu actual traçat. En el cens de població de la Corona de Castella del segle xvi, Tormantos apareix esmentat a l'Arquebisbat de Burgos i a l'arxiprestatge de Belorado, amb una població total de 200 ànimes.

## Política

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Angel Gil Manero | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Angel Gil Manero | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Javier Lafuente Zuñeda | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Javier Lafuente Zuñeda | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | José Alberto Imaña Alonso | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | José Alberto Imaña Alonso | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Ramón Bastida López | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Mónica Alonso Santamaría | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | Josefa Fernández Diz | PP | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Tormantos
* Galeria de fotos de Tormantos Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Botxí de São Tomé

El botxí de São Tomé (Lanius newtoni) és un ocell de la família dels lànids (Laniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies i terres de conreu de l'illa de São Tomé, pròxima a l'Àfrica occidental

## Referències

* ↑ «Botxí de São Tomé». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 31/12/2022(català)
# Manuel Lemmel Malo de Molina

Manuel Lemmel Malo de Molina (Barcelona, 26 de març de 1894 - ?) fou un futbolista català de la dècada de 1910 i més tard destacat àrbitre de futbol.

## Biografia

Va néixer al carrer Bruc de Barcelona, fill de Paul Lemmel Freidet, natural de Chemnitz, i de Maria del Pilar Malo de Molina i Pombo, natural de la Vila de Gràcia.
No se sap del cert quan va morir. Les darreres informacions en hemeroteques sobre ell daten de finals de 1934. Fou enterrat al Cementiri de Montjuïc.

## Trajectòria

Fou jugador del FC Barcelona durant la temporada 1912-13, però només arribà a disputar alguns partits amistosos. La part final de la temporada la passà a l'Universitari SC. A continuació jugà al RCD Espanyol tres temporades, on guanyà el campionat català de la temporada 1914-15.
Fou un destacat alteta (11,8 en 100 metres i 1,55 en salt d'altura, l'any 1912). Un cop retirat de la pràctica esportiva activa, esdevingué àrbitre de futbol, activitat en la qual destacà, dirigint partits durant una quinzena de temporades, al voltant del període 1915 a 1930. També fou l'ajudant de Paco Bru a la selecció espanyola que participà en els Jocs Olímpics d'Anvers de l'any 1920.
El seu germà Pablo Lemmel fou porter de futbol i directiu de l'Espanyol.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1894, número de registre 1854.
* ↑ «Futbol - Assemblea del Col·legi Català d'Àrbitres». La Veu de Catalunya, 02-09-1934, pàg. 17.
* ↑ «Nota dels Serveis Funeraris de Barcelona». Avui, 18-06-1999, pàg. 24.
* ↑ «Numancia - Universitari». Mundo Deportivo, 20-02-1913. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «Interior de la revista FOOT-BALL con la imagen de los jugadores del C.D. Espanyol, Campeones de Catalunya, temporada 1914-15». pericosonline, 14-09-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-25. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «FÚTBOL Y ATLETISMO: UNA CONEXIÓN EVIDENTE». RFEA. Arxivat de l'original el 2020-11-29. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «En Madrid». Mundo Deportivo, 01-07-1909. [Consulta: 7 maig 2016].
# Agustín Martín del Olmo

Agustín Martín del Olmo (Calahora de Boedo, Palència, 5 de maig del 1917 - Barcelona, 13 de gener del 1991), conegut professionalment com a Martín del Olmo, va ser un periodista establert a Barcelona, avi del també periodista Magí Camps Martín (Barcelona, 1961), que va desenvolupar la major part de la seva carrera al diari El Correo Catalán, on va arribar a ser redactor en cap d'Internacional. Abans, fins al 1955, havia estat carter. També va ser corresponsal barceloní del diari madrileny Informaciones. Cada setmana, a Hoja del Lunes publicava una columna d'opinió que duia l'epígraf 'Religiosas'. Va ser secretari de l'Associació de la Premsa de Barcelona sota la presidència de Carles Sentís.
Apassionat per la literatura del Segle d'Or espanyol, va escriure diversos articles especialitzats sobre aquest tema a la revista Historia y Vida. Un d'aquests articles, «El vino en el Siglo de Oro», el 1977 fou premiat amb el segon premi en el XXI Concurs Nacional Periodístic sobre el vi.
Poeta aficionat, va publicar Guerra de sonetos, a quatre mans amb l'alcalde d'Herrera de Pisuerga, població on va viure la infantesa i la joventut.
Home d'una profunda fe cristiana, en la seva època de carter va fundar amb el pare Piulachs la Congregació de la Mare de Déu de l'Estrada, d'arrels obreres, lloc de pregària per als treballadors quan plegaven de la feina.
El 1965 va ser un dels premiats amb els "Premis de Premsa, Radio i Televisió", convocats amb motiu de les Festes de la Mercè d'aquell any.

## Referències

* ↑ «Necrológicas: Agustín Martín del Olmo». La Vanguardia, 14-01-1991, pàg. 24 [Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ «Magí Camps recibe el premio Miguel Delibes». La Vanguardia, 01-02-2012, pàg. 11 [Consulta: 27 desembre 2017].
* 1 2 «Entrega de los premios las «Fiestas de la Merced»». La Vanguardia (Hemeroteca), 20-06-1965, pàg. 25 [Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ «Ayer se celebraron elecciones en la Asociación de la prensa: Obtuvo mayoría de votos la candidatura de don Carlos Sentís como vicepresidente de la entidad». La Vanguardia (Hemeroteca), 20-12-1973, pàg. 29 [Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ «Fallo del XXI Concurso Nacional Periodístico sobre el vino». La Vanguardia, 18-03-1977, pàg. 29 [Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ Salvador Merino, Luis R.; Martín del Olmo, Agustín; Ortiz Nozal, Miguel Ángel (recop.) «Cantores de nuestro pueblo: Guerra de sonetos : entre un alcalde (de Herrera de Pisuerga Luis R. Salvador Merino) y un secretario (de la Asociación de la prensa de Barcelona) Agustín Martín del Olmo». Apuntes Históricos Herera de Pisuerga. Ayuntamiento de Herrera de Pisuerga, Núm. 11, 1974, pàg. 1-40 [Consulta: 27 desembre 2017].
# Puig de Morens

El Pic de Morens és una muntanya de 2.685,7 m alt situada a l'eix de la serralada principal dels Pirineus, entre el Ripollès i el Conflent, en el límit dels termes municipal de Setcases i comunal de Fontpedrosa, a prop del límit amb Mentet.
Està situat a pocs metres de l'extrem sud-oriental del terme de Fontpedrosa i al nord-oest del de Setcases, al nord-est del Pic de l'Esquena d'Ase i a prop, al sud-oest, del Pic de la Dona.

## Referències

* ↑ El Pic de Morens en els ortofotomapes de l'IGN
# Châteauroux

* Per a altres significats, vegeu «Châteauroux (desambiguació)».
Châteauroux (francès) o Chasteurós (occità) és un comú francès al departament de l'Indre i a la regió de Centre-Vall del Loira. L'any 1999 tenia 49.632 habitants. Capital de l'Indre i dins la regió històrica del Berric, vora el riu Indre, és un mercat agrícola, nucli industrial i centre administratiu i comercial.

## Personatges il·lustres

* Gérard Depardieu (1948) actor.
* Gilles Sunu (1991), futbolista.
* Henri Gatien Bertrand, militar.

## Vegeu també

* Senyoria de Châteauroux
# Manuel Lillo i Usechi

Manuel Lillo i Usechi (Alacant, 1988) és un periodista i historiador valencià. Des de juliol de 2017 és director del setmanari El Temps, revista de política i cultura dels Països Catalans. Com a historiador ha estudiat diferents expressions del catalanisme a la demarcació d'Alacant.
Crescut a El Campello (l'Alacantí) es va llicenciar en periodisme a la Universitat Miguel Hernández d'Elx l'any 2012. En acabat va fer un màster en història contemporània a la Universitat d'Alacant. L'any 2016 s'hi va doctorar amb una tesi que va obtenir la qualificació de cum laude: Mil números d'El Temps: el compromís per construir un país normal. A partir de llavors va començar a vincular-se a la revista fundada per Eliseu Climent. El març de 2016 també va publicar, a través de la revista, el llibre Economia i Territori a l'EURAM, on analitzava els vessants econòmics i territorials del país. Abans de ser director, va fer tasques de redactor de tancament. Finalment, el juliol de 2017 va rellevar a Borja Vilallonga al capdavant de la revista.
Més enllà de la seva tasca periodística, com a historiador ha publicat llibres especialitzats en la premsa local alacantina, concretament en el setmanari satíric El Tio Cuc. L'any 2017 va publicar els llibres Les Fogueres d'El Tio Cuc (Foguera la Ceràmica, Alacant, maig 2017) i L'Alacant d'El Tio Cuc (Ajuntament d'Alacant – Universitat d'Alacant, Alacant, juny 2017). L'any 2022 va publicar el llibre Hércules. Futbol i política (Llibres de frontera) en motiu del centenari del club alacantí.

## Referències

* 1 2 «Manuel Lillo serà el nou director d'El Temps». ElNacional.cat, 18-07-2017. [Consulta: 3 maig 2020].
* 1 2 «Manuel Lillo, nou director d'El Temps». ElTemps.cat, 19-07-2020. [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ Lillo, Manuel. Mil números d'El Temps: el compromís per construir un país normal (tesi). Universitat d'Alacant.
* ↑ «Monográfico sobre el Tío Cuc en el llibret de la hoguera La Ceràmica» (en castellà). [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ Riera, Jordi. «Es publica un llibre sobre El Tio Cuc». [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ «'Hércules, fútbol y política': 100 años de historia y vínculos entre el club y las élites de Alicante» (en castellà), 01-10-2022. [Consulta: 30 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Manuel Lillo i Usechi - Lloc web oficial
# Maclyn McCarty

Maclyn McCarty (1911 – 2005) va ser un genetista estatunidenc.
Maclyn McCarty va dedicar la seva vida a la ciència mèdica estudiant els organismes de les malalties infeccioses, és ben conegut per la seva part important en el descobriment que és l'ADN,en lloc de les proteïnes, el constituent de la naturalesa química d'un gen. McCarty va ser el més jove dels membres de l'equip de recerca científica del conegut Experiment d'Avery–MacLeod–McCarty), el qual també inclou a Oswald T. Avery i a Colin MacLeod.

## Fonts

* Lederberg J, Gotschlich EC (2005) A Path to Discovery: The Career of Maclyn McCarty. PLoS Biol 3(10): e341 doi:10.1371/journal.pbio.0030341

## Enllaços externs

* New York Times obituary
* News release from Rockefeller University a la Wayback Machine (arxivat a 2005-abril-7).
* When was DNA proved to be the chemical basis of heredity? Arxivat 2004-12-13 a Wayback Machine.
* Holley, Joe «Pioneering Geneticist Maclyn McCarty Dies». The Washington Post, 06-01-2005 [Consulta: 23 octubre 2012].