OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Pau Cusó

Can Pau Cusó és una obra de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular formada per planta baixa, pis i golfes al cos central. Al primer pis hi ha tres balcons de poca volada amb un òcul a sobre les obertures laterals. La coberta és a dues aigües amb un rematament curvilini que forma el conjunt.

## Referències

* ↑ «Can Pau Cusó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Alphonse d'Ève

Alphonse d'Ève (Brussel·les, 20 d'agost de 1666 - Anvers, 10 d'octubre de 1727), fou un cantant, mestre de cors i compositor belga del Barroc.
Encara que se sap molt poc sobre la vida i l'educació d'Ève, és possible que hagi estat estudiant de composició musical amb el seu pare, Honoreus Eugenius d'Ève, que va ser tinent de música (1662) i mestre de música (1664) a Brussel·les. Alphonse va ser admès com a baixista per a l'església de St. Andries a Anvers des del 1703-1718, després del qual va anar a cantar a la Catedral de Nuestra Señora de 1718-1725, on més tard va ser succeït per Willem de Fesch. El seu treball es va estendre per bona part dels Països Baixos, tal com ho demostren els inventaris de música a Gante, Huy, Aalst i altres llocs.

## Alguns dels seus treballs

* Op.1 Genius musicus divinis, Marianis ac sanctorum laudibus decoratus, et ecclesiastico ritui, unâ, 2, 3, 4, 5, tàm vocibus quàm instrumentis officiosus (Anvers, 1706)
* Op.3 Philimela delectans (Anvers, 1708)
* Trio sonates (publicades per Estienne Roger, Amsterdam, 1702)
* L'òpera còmica Het Gouvernement van Sancho Pança.
Malgrat la llista anterior la majoria de les seves obres es consideren perdudes.

## Referències

* ↑ .J. Fétis, Biographie Universelle des Musiciens et Bibliographie Générale de la Musique, p. 165, (Paris: Librairie de Firmin Didot Frères, Fils et Cie), 1862.
* ↑ Eugeen Schreurs, ed. Stanley Sadie, The New Grove Dictionary of Music and Musicians, volume 8, p. 452, (Nova York: Macmillan, 2001).
* ↑ Thierry Levaux: Dictionnaire des compositeurs de Belgique du Moyen Age à nos jours. Art a Bèlgica, Brussel·les 2006, ISBN 2-930338-37-7, pp. 219–220.
# Pietracorbara

Pietracorbara (en cors A Petra Curbara) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 433 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 242 | 270 | 234 | 229 | 363 | 433 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Jean-Claude Galetti | | |
# Pietrarubbia

Pietrarubbia és una vila de les Marques, a la província de Pesaro i Urbino. La seu de la comuna és a Mercato Vecchio. És a 700 metres sobre el nivell del mar i té uns 700 habitants. Té 13 km² i està a 44 km de la costa. Es compon dels següents nuclis: Ca' Baldiserra, Ca' Bartolino, Ca' Boso, Ca' Ivano, Ca' Mafuccio, Ca' Mancino, Fonte del Bacio, Lago del Conte, Mercato Vecchio, Pietrarubbia Castello, Ponte Cappuccini, Sant'Arduino i Villa del Piano.
Pietrarubbia fou un antic castell (Petra Rubea), que al segle X va esdevenir seu del comte Odalric, cavaller saxó origen dels Montefeltro, amb títol comtal, i després d'una branca de la família, que foren els comtes de Pietrarubbia. El comtat fou incorporat als dominis del Papa el 1355 i al segle xv la regió sense títol comtal fou retornada als Montefeltro, quedant unida al ducat d'Urbino, i retornant al papa el 1631. Va passar a Itàlia el 1860.
# Pietralba

Pietralba (en cors Petralba) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 314 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 363 | 384 | 368 | 340 | 244 | 314 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | Jean Casta | | |
# Podrezenka

Podrezenka (en rus: Подрезенка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 38 habitants. Pertany al districte municipal d'Arkadak.

## Referències

* ↑ «Почтовый индекс деревня Александровка, Аркадакский р-н, Саратовская обл». Arxivat de l'original el 2015-01-02.
# Podothecus sachi

Podothecus sachi és una espècie de peix pertanyent a la família dels agònids.

## Descripció

* Fa 50 cm de llargària màxima.

## Alimentació

Menja crustacis i cucs marins.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 20 i 200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el nord del Japó, el golf de Pere el Gran i la costa oriental de la península de Corea.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill, T. N., 1861. On several new generic types of fishes contained in the museum of the Smithsonian Institution. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13. 77-78.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Snyder, J. O., 1901. Descriptions of two new genera of fishes (Ereunias and Draciscus) from Japan. Proceedings of the California Academy of Sciences (Series 3) v. 2 (núms. 7-8): 377-380, Pls. 18-19.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Nóvikov, N. P.; Sokolovski, A. S.; Sokolóvskaia, T. G.; Iàkovlev, I. M., 2002. The fishes of Primorye. Vladivostok, Far Eastern State Tech. Fish. Univ., 552 p.
* ↑ Kanayama, T., 1991. Taxonomy and phylogeny of the family Agonidae (Pisces: Scorpaenifomes). Mem. Fac. Fish. Hokkaido Univ. (38)1-2: 1-199.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Sokolovskaya, T.G., A.S. Sokolovskii i E.I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Sheiko, B.A. i C.W. Mecklenburg, 2004. Family Agonidae Swainson, 1839 - poachers. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (30):27.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pont del Corder

El pont del Corder és una obra de la Selva de Mar (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat a l'oest del nucli urbà de la població, creuant la riera de la Selva, el qual comunica el carrer de la Font Mollor amb el carrer de la Font.

## Descripció

És un pont bastit per una sola arcada, de forma rebaixada, feta amb lloses de pissarra estretes i llargues lligades amb morter. El parament del sòcol i de les baranes és de rebles de pissarra sense treballar lligats amb morter. Al contorn superior de les baranes hi ha lloses posades planes. És visible que pel costat sud fou eixamplat seguint la manera de construir de la part primitiva. El sòl del pont ha estat cobert amb pòrtland fa pocs anys com els carrers veïns, amagant així l'antic enllosat de rierencs.

## Història

El pont del Corder patí els efectes devastadors d'un aiguat dit "L'aiguat de Sant Lluc" per haver esdevingut la diada d'aquest sant de l'any 1876, el dia 18 d'octubre. Segons explica Frederic Llauneta i Camps, testimoni d'aquests fets, en unes notes escrites (en català) en una llibreta que conserva la seva família, l'aiguat es va emportar patis i horts del veïnat de Sant Sebastià i moltes figueres, ja que el lloc n'era ple. Els veïns hagueren de pujar a l'església de Sant Sebastià per refugiar-se; l'endemà dormiren tots dins l'església. També diu que el pont del Corder fou restaurat tres anys més tard (1879), quan fou eixamplat quatre trams pel costat de migdia i es referen les baranes, obra que fou costejada "per la justícia" i els veïns del carrer que hi contribuïren amb trenta duros.

## Referències

* 1 2 3 «Pont del Corder». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Platja des Sortell d'en Ter

La platja des Sortell d'en Ter, o platja d'es Bau des Sortell, és una platja del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) situada a la badia de Cadaqués, al límit sud del municipi, entre la platja des Llané Petit, al nord, i la platja des Sortell, al sud, separada per unes roques. Té una longitud de 22 m i una amplada mitja de 8 m, formada per sorres, graves i còdols. La cala està pràcticament tancada per les façanes d'una fila de cases.

## Referències

* ↑ «Fitxes Cadaqués - Departament de Territori». Generalitat de Catalunya.
* 1 2 «Cala d'Es Sortell d'en Ter». Visit Costa Brava.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# Pipí d'Itàlia

Pipí (abril de 773 – 8 de juliol de 810) era fill de Carlemany i Rei d'Itàlia (781-810) sota l'autoritat de son pare.
Fou el tercer fill de Carlemany i segon dels tinguts amb la seva muller Hildegarda. Al naixement va rebre el nom de Carloman, però arran de la traïció de son germà, Pipí el Geperut, li van aplicar a ell el nom reial de Pipí. Va ser proclamat Rei d'Itàlia després de la conquesta del Regne Llombard per part de son pare. En 781 el coronà el Papa Adrià I amb la corona de ferro de Llombardia.
Va ser un governant actiu que va treballar per l'expansió de l'Imperi Franc. En 791, va conduir un exèrcit Llombard cap a la Vall del Drava i va saquejar Pannònia, mentre son pare seguia el curs del Danubi cap al territori dels àvars. Carlemany va haver d'abandonar l'empresa per atendre la revolta saxona del 792. Pipí i el Duc Eric de Friül continuaren, però, atacant les fortificacions dels àvars. El gran anell dels Àvars, llur fortalesa principal, va ser presa dues vegades. El botí va ser enviat a la cort de Carlemany, a Aquisgrá, i va ser distribuït entre els seus col·laboradors i inclús entre governants estrangers, coma ara el Rei Offa de Mèrcia.
Va realitzar un llarg però infructuós setge a Venècia, ciutat sota el domini bizantí (almenys nominalment), en l'any 810. L'assetjament va durar sis mesos i el seu exèrcit va ser devastat per les malalties pròpies dels aiguamolls de la zona i es va haver de retirar. Pipí va morir uns mesos més tard.
S'havia casat amb Berta, filla, potser, del comte Guillem I de Tolosa. Tingueren cinc filles: Adelaida, que es va casar amb Lambert I de Nantes, Atala, Gundrada, Berta i Tetrada. Totes elles van nàixer entre l'any 800 i la mort de Pipí. Tingué a més un fill il·legítim, Bernard. Pipí estava destinat a heretar una tercera part de l'Imperi de son pare però es va morir abans que ell. La corona d'Itàlia va passar al seu fill Bernard, però la dignitat imperial va ser per al seu germà menor, Lluís el Pietós.

## Vegeu també

* Partició de l'Imperi Carolingi (806).
# Pipí de Landen

Pipí de Landen o Pipí el Vell (Landen, 580 (?) – Landen, 21 de febrer de 640) fou majordom de palau d'Austràsia (623-629) durant el regnat del rei merovingi Dagobert I, i més tard (639-640) durant el de Sigebert III.
Era fill de Carloman, segons la crònica de Fredegari, la font d'informació més important sobre la seva vida. De vegades conegut com a Pipí I, per ser el membre més antic del llinatge dels Pipínides. Apareix citat per primera vegada en la crònica de Fredegari en 613 com un dels nobles austrasians que van recórrer a Clotari II de Nèustria, per tal de deposar Sigebert II i la seva besàvia i regent Bruniquilda.
Després de la mort de Sigebert i Bruniquilda, Clotari II confià a Pipí l'educació del seu fill, el futur Dagobert I. En 623, els nobles austrasians, entre ells Pipí i Arnulf de Metz, demanaren a Clotari II un rei exclusiu per Austràsia i aquest els ho va concedir en la persona del seu fill Dagobert, i nomenant Pipí majordom de palau. A la mort de Clotari, en 629, Dagobert va heretar tot el regne franc i aviat es va desfer dels consellers posats pel seu pare, substituint Pipí pel duc Adalgisel.
A la mort de Dagobert, en 639, el nou rei Sigebert III va tornar a nomenar Pipí majordom de palau. Morí, però, l'any següent, en 640 i va ser succeït per un tal Otó.
Era casat amb Ida Idoberge, amb qui va tenir els següents fills:
* Grimoald (v.615-657), qui arribà a ser majordom de Palau d'Austràsia.
* Begga (morta v. 693), casada amb Ansegisel, fill d'Arnulf de Metz, unint així els llinatges dels pipínids i els arnulfins, donant lloc a la futura dinastia dels carolingis.
* Gertrudis de Nivelles (v.626-659), religiosa, abadessa de Nivelles; va ser canonitzada.
* Bavó de Gant, eremita, també canonitzat.
Per la seva devoció religiosa, l'Església catòlica venera Pipí de Landen com a beat; la seva festivitat és el 21 de febrer.
# Povorótne

Povorótne (en (ucraïnès): Поворотне, en rus: Поворотное, Povorótnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 111 habitants. Pertany al districte de Bilogorsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Povondraïta

La povondraïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la turmalina. Rep el nom en honor dePavel Povondra (7 de desembre de 1924 – 9 de setembre de 2013), mineralogista de la Universitat Charles de Praga, a la República Txeca, per la seva extensa tasca en la química del grup de la turmalina.

## Característiques

La povondraïta és un silicat de fórmula química NaFe$^{3+}$₃(Mg₂Fe$^{3+}$₄)(Si₆O$_{18}$)(BO₃)₃(OH)₃O. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la povondraïta pertany a «09.CK - Ciclosilicats, amb enllaços senzills de 6 [Si₆O$_{18}$]$^{12-}$, amb anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: fluorschorl, fluorbuergerita, cromodravita, dravita, elbaïta, feruvita, foitita, liddicoatita, olenita, schorl, magnesiofoitita, rossmanita, oxivanadiodravita, oxidravita, oxirossmanita, cromoaluminopovondraïta, fluordravita, fluoruvita, abenakiïta-(Ce), scawtita, steenstrupina-(Ce) i thorosteenstrupina.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a l'Smithsonian, situat a Washington DC (Estats Units).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la vall de Cristalmayu, situada a la localitat del mateix nom, dins el districte miner d'Alto Chapare, a la província de Chapare (Departament de Cochabamba, Bolívia). També ha estat descrita al Brasil, els Estats Units, Àustria, Eslovàquia, Rússia i Austràlia.

## Referències

* ↑ «Povondraite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 gener 2020].
# Plegafulles de Pernambuco

El plegafulles de Pernambuco (Automolus lammi) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

habita els bosquets de bambú del nord-est del Brasil.

## Taxonomia

Considerat sovint una subespècie del plegafulles ullblanc (A. leucophthalmus) actualment és considerat una espècie diferent.

## Referències

* ↑ «Plegafulles de Pernambuco». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
* ↑ K. Zimmer. 2008. The White-eyed Foliage-gleaner (Furnariidae: Automolus) is two species. Wilson Bulletin 120: 10–25.
# Plegafulles de capell negre

El plegafulles de capell negre (Philydor atricapillus) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Referències

* ↑ «Plegafulles de capell negre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. REV. 8-01-2021, (català)
# Platja de Montsià Mar

La platja de Montsià Mar és un seguit de 8 petites platges del municipi d'Alcanar (Montsià), situades davant de la urbanització Montsià Mar, entre la platja del Barranc de la Martinenca, al sud-oest, i la platja d'Alcanar, al nord-est. La platja més gran i més meridional de les 8, antigament anomenada cala Darseneta, té una longitud de 70 metres i una amplada de 12 metres, formada per sorra, grava i còdols. Les platges estan rodejades de formacions rocoses, que fan difícil l'accés a alguna d'elles.

## Referències

* 1 2 «Montsià Mar». BeachAtlas.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Víctimes de les desmemòria: cala Darseneta». lo Rafal, hivern 2009, pàg. 6.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# President de Laos

El president és el Cap d'Estat de Laos. El càrrec va ser creat el 1975, any en què el Pathet Lao va assumir el poder i va abolir la monarquia. Un exmembre de la família real, el príncep Souphanouvong, va ser el primer president del país. Actualment, des del 20 d'abril de 2016, el president és Bounnhang Vorachith.

## Presidents de Laos

| # | Nom (Naixement–mort) | Nom (Naixement–mort) | Mandat | Mandat | Partit |
| # | Nom (Naixement–mort) | Nom (Naixement–mort) | Inici | Fi | Partit |
| 1 | | Souphanouvong (1909–1995) | 2 de desembre de 1975 | 15 d'agost de 1991 | Phak Pasason Pativat Lao |
| — | | Phoumi Vongvichit (1909–1994) provisional | 31 d'octubre de 1986 | 15 d'agost de 1991 | Phak Pasason Pativat Lao |
| 2 | | Kaysone Phomvihane (1920–1992) | 15 d'agost de 1991 | 21 de novembre de 1992 | Phak Pasason Pativat Lao |
| 3 | | Nouhak Phoumsavanh (1910–2008) | 25 de novembre de 1992 | 24 de febrer de 1998 | Phak Pasason Pativat Lao |
| 4 | | Khamtai Siphandon (1924–) | 24 de febrer de 1998 | 8 de juny de 2006 | Phak Pasason Pativat Lao |
| 5 | | Choummaly Sayasone (1936–) | 8 de juny de 2006 | 20 d'abril de 2016 | Phak Pasason Pativat Lao |
| 6 | | Bounnhang Vorachith (1937–) | 20 d'abril de 2016 | actualitat | Phak Pasason Pativat Lao |

## Vegeu també

* Primer ministre de Laos
* Laos
# President de Letònia

El President de Letònia és el Cap d'Estat i comandant en cap de les forces armades de la República de Letònia. El càrrec fou creat el 1922.
El President és triat pel parlament (Saeima) per un mandat de quatre anys. Fins al moment, tots els presidents han complert dos mandats en el càrrec excepte Gustavs Zemgals. En cas d'absència, el president del parlament assumeix el càrrec de forma interina, cas que es va donar després de la independència de Letònia de la Unió Soviètica, quan Anatolijs Gorbunovs va exercir com a president des de 1991 fins a 1993.
| # | Nom (Naixement-Mort) | Inici mandat | Fi mandat | Partit |
| 1. | Jānis Čakste (1859–1927) | 14 de novembre de 1922 | 14 de març de 1927 | Partit de Centre Democràtic |
| 2. | Gustavs Zemgals (1871–1939) | 8 d'abril de 1927 | 4 de setembre de 1930 | Partit de Centre Democràtic |
| 3. | Alberts Kviesis (1881–1944) | 4 de setembre de 1930 | 11 d'abril de 1936 | Unió d'Agricultors |
| 4. | Kārlis Ulmanis (1877–1942) | 11 d'abril de 1936 | 21 de juliol de 1940 | Cap |
| | Augusts Kirhenšteins (1872–1963) | 21 de juliol de 1940 | 5 d'agost de 1940 | Cap |
| | Pauls Kalniņš (Interinament a l'exili) (1872–1945) | 1944 | 1945 | Partit Socialdemòcrata Obrer |
| RSS de Letònia (1940-1991) ||||||
| - | Anatolijs Gorbunovs (Interinament) (1942–) | 21 d'agost de 1991 | 8 de juliol de 1993 | Via Letona |
| 5. | Guntis Ulmanis (1939–) | 8 de juliol de 1993 | 8 de juliol de 1999 | Unió d'Agricultors |
| 6. | Vaira Vīķe-Freiberga (1937–) | 8 de juliol de 1999 | 8 de juliol de 2007 | Cap |
| 7. | Valdis Zatlers (1955-) | 8 de juliol de 2007 | 8 de juliol de 2011 | Cap |
| 8. | Andris Bērziņš (1944-) | 8 de juliol de 2011 | 8 de juliol de 2015 | Unió de Verds i Agricultors |
| 9. | Raimonds Vējonis (1966-) | 8 de juliol de 2015 | 8 de juliol de 2019 | Partit Verd de Letònia |
| 10. | Egils Levits (1955-) | 8 de juliol de 2019 | 8 de juliol de 2023 | Cap |
| 11. | Edgars Rinkēvičs (1973-) | 8 de juliol de 2023 | President electe | Cap |

## Referències

* ↑ «Letònia vota el primer cap d'estat verd de la Unió Europea». Vilaweb, 04-06-2015. [Consulta: 4 juny 2015].
# President de Guinea Bissau

El President és el Cap d'Estat de Guinea Bissau. El càrrec fou creat el 1973.

## Presidents de Guinea Bissau (1973–present)

Partit Africà per la Independència de Guinea i Cap Verd (PAIGC)  Partit de Renovació Social (PRS)
| № | Nom (Naixement–mort) | Mandat | Mandat | Partit |
| 1 | Luís Cabral (1931–2009) | 24 de setembre de 1973 | 14 de novembre de 1980 | PAIGC |
| 2 | João Bernardo Vieira (1939–2009) | 14 de novembre 1980 | 14 de maig de 1984 | PAIGC / Militar |
| — | Carmen Pereira (1937–2016) Presidenta interina | 14 de maig de 1984 | 16 de maig de 1984 | PAIGC |
| (2) | João Bernardo Vieira (1939–2009) | 16 de maig de 1984 | 7 de maig de 1999 | PAIGC |
| — | Ansumane Mané (c. 1940–2000) | 7 de maig de 1999 | 14 de maig de 1999 | Militar |
| — | Malam Bacai Sanhá (1947–2012) President interí | 14 de maig de 1999 | 17 de febrer de 2000 | PAIGC |
| 3 | Kumba Ialá (1953–2014) | 17 de febrer de 2000 | 14 de setembre de 2003 | PRS |
| — | Veríssimo Correia Seabra (1947–2004) | 14 de setembre de 2003 | 28 de setembre de 2003 | Militar |
| — | Henrique Pereira Rosa (1946–2013) President interí | 28 de setembre de 2003 | 1 d'octubre de 2005 | Independent |
| (2) | João Bernardo Vieira (1939–2009) | 1 d'octubre de 2005 | 2 de març de 2009 | Independent |
| — | Raimundo Pereira (1955–) President interí | 3 de març de 2009 | 8 de setembre de 2009 | PAIGC |
| 4 | Malam Bacai Sanhá (1947–2012) | 8 de setembre de 2009 | 9 de gener de 2012 | PAIGC |
| — | Raimundo Pereira (1955–) President interí | 9 de gener de 2012 | 12 d'abril de 2012 | PAIGC |
| — | Mamadu Ture Kuruma (1947–) | 12 d'abril de 2012 | 11 de maig de 2012 | Militar |
| — | Manuel Serifo Nhamadjo (1958–2020) President interí | 11 de maig de 2012 | 23 de juny de 2014 | Independent |
| 5 | José Mário Vaz (1957–) | 23 de juny de 2014 | 27 de febrer de 2020 | PAIGC |
| 6 | Umaro Sissoco Embaló (1972-) | 27 de febrer de 2020 | en el càrrec | PAIGC |

## Referències

* ↑ Com a Cap del Consell d'Estat
* ↑ Exiliat a Conakry, Guinea fins 19 d'octubre de 1974
* 1 2 3 Deposat per un cop d'estat
* ↑ Com a Cap del Consell de la Revolució
* ↑ Com a Cap del Consell d'Estat fins 29 de setembre de 1994
* ↑ Deposat en la Guerra civil de Guinea Bissau
* ↑ Com a Cap del Comandament Suprem de la Junta Militar
* ↑ Com a Cap del Comitè Militar per la Restauració de l'Orde Constitucional i Democràtic
* ↑ Assassinat
* ↑ Mort en el càrrec
* ↑ Com a Cap del Comandament Militar

## Enllaços externs

* World Statesmen - Guinea-Bissau
# Pomadasys bipunctatus

Pomadasys bipunctatus és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Xile.

## Referències

* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River (Nova Jersey, Estats Units): Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994
* Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistematica revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso, Xile, 24(2):1-132.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985