OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reinaldo Javier García Mallea

Reinaldo Javier García Mallea (San Juan de la Frontera, 15 de gener de 1983) és un jugador d'hoquei sobre patins argentí, que actualment juga al primer equip de la Secció d'hoquei patins del Futebol Clube do Porto.
S'inicià en aquest esport als 7 anys a les files del Club Rivadavia de la seva San Juan de la Frontera natal. L'any següent fou fitxat per l'Olimpia Patín Club de la mateixa ciutat, un dels equips d'hoquei sobre patins més important de l'Argentina, on jugà fins als 18 anys.
La temporada 2001/02 el FC Porto portuguès es fixà en ell i aconseguí els seus serveis. A les files del club portuguès Reinaldo va guanyar 6 Lligues portugueses de forma consecutiva entre 2002 i 2007, així com 2 Copes i 3 Supercopes. Amb l'equip portuguès també perdé 3 finals de la Copa d'Europa d'hoquei patins masculina consecutives, 2 enfront del FC Barcelona i 1 enfront de l'AP Follonica Hockey.
La temporada 2007/08 el Hockey Club Liceo aconseguí els seus serveis i disputà dos temporades amb l'equip gallec, amb el qual malgrat no assolir cap títol, realitzà una destacada actuació, fet que li valé per a la temporada 2009/10 ser fitxat pel poderós FC Barcelona.
Paral·lelament, Reinaldo García també ha esdevingut un habitual de la selecció nacional argentina d'hoquei patins, amb la qual ha guanyat la Copa Amèrica d'hoquei patins masculina 2008, esdevenint també subcampió mundial de les edicions 2005 i 2009.
El 8 d'abril de 2015 anuncià que fitxaria pel club portuguès FC Porto un cop finalitzés la temporada i s'acabés el contracte que el vinculava amb l'entitat blaugrana.

## Palmarès
### FC Porto

* 8 Lligues portugueses (2001/02, 2002/03, 2003/04, 2004/05, 2005/06, 2006/07, 2016/17, 2018/19)
* 5 Copes portugueses (2004/05, 2005/06, 2015/16, 2016/17)
* 4 Supercopes portugueses (2004/05, 2005/06, 2006/07, 2015/16)

### FC Barcelona

* 1 Copa intercontinental (2014)
* 3 Copes d'Europa (2009/10, 2013/14, 2014/15)
* 5 Supercopes espanyoles (2010/11, 2011/12, 2012/13, 2013/14, 2014/15)
* 4 OK Lligues / Lligues espanyoles (2009/10, 2011/12, 2013/14, 2014/15)
* 2 Copes del Rei / Copes espanyoles (2011, 2012)

### Selecció argentina

* 1 Campionat del Món (2015)
* 1 Copa Amèrica (2008)

## Referències

* ↑ Graell, Jordi. «El jugador del Barça d'hoquei patins Marc Torra fitxa pel Benfica». Ara.cat, 08-04-2015. [Consulta: 10 juny 2015].
* ↑ Gallén, Carles. «Egurrola gana su novena Copa de Europa particular en el Palau Blaugrana» (en castellà). El Mundo Deportivo, 04-05-2014. [Consulta: 5 maig 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a FCBarcelona.cat Arxivat 2009-07-15 a Wayback Machine.
# Renato Cunha Valle

Renato Cunha Valle (5 de desembre de 1944) és un exfutbolista brasiler.
Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1974.

## Referències

* ↑ Renato Cunha Valle a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «RENATO CUNHA VALLE» (en portuguès). Copa 2010. Folha. [Consulta: 5 novembre 2012].
* ↑ Brazil 1974 World Cup Squad at Planet World Cup
* ↑ «Todos os brasileiros - 1974» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Rhynchostruthus

Rhynchostruthus és un dels gèneres d'ocells de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010), aquest gènere està format per tres espècies:
* Rhynchostruthus socotranus - durbec de Socotra.
* Rhynchostruthus percivali - durbec d'Aràbia.
* Rhynchostruthus louisae - durbec de Somàlia.
# Regions d'Àfrica

Les regions d'Àfrica són les zones en què es pot dividir l'Àfrica segons el criteri emprat.

## Regions de les Nacions Unides

L'ONU empra per criteris estadístics una divisió del món basada en els punts cardinals que separa cada continent en diferents subregions. A l'Àfrica li corresponen les següents:
* Àfrica oriental
* Àfrica central
* Àfrica del Nord
* Àfrica Austral
* Àfrica Occidental

## Regions geogràfiques i culturals

El relleu ha propiciat la divisió en regions diferenciades. El desert del Sàhara és la gran frontera natural, que divideix el continent en dues porcions, el nord i l'Àfrica subsahariana. La tradició històrica ha creat zones que de vegades coincideixen amb les regions geogràfiques i d'altres no. Per exemple el nord del continent s'acostuma a dividir en dues meitat, l'occidental o Magrib i la part de la vall del Nil. Aquesta divisió prové del món àrab, separat en temps medievals en dues meitats, essent l'oriental la inclusió d'Egipte i el Llevant asiàtic. Actualment el terme Magrib continua en ús però la separació continental ha fet desaparèixer parcialment el concepte oposat, el Màixriq.
Per sota del límit sud del desert es troba el Sahel africà, una ecoregió amb una fauna i una vegetació pròpies diferenciades d'altres ecosistemes veïns. La banya d'Àfrica és la zona formada a l'est pels països que s'endinsa a la mar d'Aràbia i que històricament ha tingut un desenvolupament diferenciat, influït per Egipte i els països de l'Orient Mitjà i pels països centroafricans.

## Regions colonials

L'imperialisme va fer que a Àfrica imperin llengües colonials que marquin regions culturals diferenciades, com ara l'Àfrica francòfona o la lusòfona, fruit de l'anomenada cursa per l'Àfrica. Les fronteres establertes pels europeus van crear els estats contemporanis en gran manera, trencant les regions tradicionals i creant-ne de noves que no sempre han conviscut pacíficament amb els límits ètnics o lingüístics previs, com la regió del Congo.
# Regions d'Eslovàquia

Les regions d'Eslovàquia (en eslovac: kraj, plural: kraje) són les unitats territorials (vyšší územný celok, VÚC) de primer ordre de la República d'Eslovàquia. Des del 2002 s'anomenen oficialment samosprávny kraj (regions autònomes) i en són 8, que porten el nom de la seva capital. Al front de cadascuna d'elles hi ha un governador i una assemblea autònoma, escollits per sufragi universal.
Al seu torn, les regions estan subdividides en districtes (okres) que són, actualment, 79 en total.

## Llista

| Núm. | Nom | Nom Eslovac | Superfície (km²) | Població | Capital |
| 1 | Regió de Bratislava | Bratislavský kraj | 2.053 | 609.204 | Bratislava |
| 2 | Regió de Trnava | Trnavský kraj | 4.172 | 557.880 | Trnava |
| 3 | Regió de Trenčín | Trenčiansky kraj | 4.502 | 594.286 | Trenčín |
| 4 | Regió de Nitra | Nitriansky kraj | 6.343 | 702.696 | Nitra |
| 5 | Regió de Žilina | Žilinský kraj | 6.808 | 697.581 | Žilina |
| 6 | Regió de Banská Bystrica | Banskobystrický kraj | 9.455 | 651.234 | Banská Bystrica |
| 7 | Regió de Prešov | Prešovský kraj | 8.975 | 808.785 | Prešov |
| 8 | Regió de Košice | Košický kraj | 6.752 | 778.920 | Košice |

## Referències

* ↑ Segons els càlculs per a 2012 de World Gazetteer (castellà)
# Joaquim Espuny

Joaquim Espuny (Tortosa, 1967) és un escultor i ceramista català. Màster en Estudis Avançats en Història de l'Art i Premi Extraordinari de Grau en Belles Arts per la Universitat de Barcelona. Màster Universitari en Producció i Comunicació Cultural per la Universitat Ramon Llull. Postgrau en Gestió Museística per la Universitat Pompeu Fabra.
El seu treball defuig de la limitació lligada a la tècnica i s'endinsa en el concepte ampli i global de la creació de volum. Núria Gil, investigadora i gestora cultural, afirma: "Joaquim Espuny ha caminat per la ceràmica, deixant petjades que convergeixen alhora cap a l'escultura. Aquestes filigranes escultòriques ens aporten una poètica que sorgeix dels elements de cristall sobre la terra refractària, ens apareixen formes que juguen amb la gravetat, contrastos que es conformen amb conjugacions estables, volums i materials que ens apropen a la ceràmica històrica". Els materials emprats en les obres són, essencialment, terres refractàries i gres porcellànic que li serveixen per investigar formes i textures. Gil manifesta al respecte: "L'argila i el refractari, els esmalts de cendra, les engalbes, el ferro, els cables d'acer o el fang roig, erosionats pel pas del temps i les inclemències, l'aigua i el vent, se'ns presenten com a elements càlids i acollidors, símbols de la memòria que Espuny recupera".
L'historiador de l'art i comissari Antonio Salcedo considera que Espuny és "essencialment un escultor que utilitza els procediments ceràmics com a mitjà". Per la seva part Josep Miquel Garcia, comissari i director de la Fundació "Apel·les Fenosa", descriu: "L'obra de Joaquim Espuny s'insereix en aquest món complex de l'escultura orgànica a l'empara d'una proximitat del món dimensional de l'objecte. [...] Espuny configura un món de volumetries oníriques que s'afaiçonen com a properes al món vegetal i mineral, com una volumetria d'ossos o de figures metamòrfiques. S'esdevenen com una orografia natural que pren la forma d'una geografia de somnis on perviu el mètode de Breton o de Caillois, quan consideren que la troballa d'objectes a la naturalesa resulta, en si, un acte de creativitat".
Les seves peces han recollit diferents premis –entre altres, Accèssit al 34 Premi "Julio Antonio" d'Escultura del Museu d'Art Modern de Tarragona, Menció Especial al XIII Concurso Nacional "Ciudad de Valladolid", Primer Premi al 21 Concurs Internacional de Ceràmica de l'Alcora (Castelló), Premi "Pujol i Bausis" a l'11 Biennal "Angelina Alós" d'Esplugues (Barcelona)– i han estat exposades a diferents museus i galeries de ciutats com ara Barcelona, Madrid, Còrdova, Saragossa, Reus, Manises o Aveiro (Portugal).

## Referències

* 1 2 AAVV. Vent. Amposta: Regidoria de Cultura-Ajuntament d'Amposta, 2008, p. 24. Dipòsit legal T-1894-2008.
* ↑ AAVV. El fons d'art de la Universitat Rovira i Virgili.. Tarragona: Publicacions URV, 2008, p. 230. ISBN 9788484241317.
* ↑ AAVV. De terra, de riu, de fang. L'Espluga de Francolí: Museu de la Vida Rural, 2011, p. 20. Dipòsit legal T-288-2011. Arxivat 2011-04-01 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Web de Joaquim Espuny Arxivat 2011-03-13 a Wayback Machine.
# Metrodor (matemàtic)

Metrodor (grec antic: Μητρόδωρος, llatí: Metrodorus) fou un poeta, gramàtic i matemàtic grec grec que va compilar epigrames matemàtics de diferents autors inclosos a l'Antologia grega. No se sap res de la vida de Metrodor, ni l'època en què va viure. Potser va viure al segle iii, però és més probable que visqués a l'època dels emperadors Anastasi i Justí I, a principis del segle vi.

## Referències

* ↑ Henrietta Midonick, (1965), The Treasury of Mathematics, Volume 2, pages 51–2. Penguin Books.
# Bennington

«Bennington» té aquests significats:
* Biografies: Chester Bennington, cantant de rock estatunidenc.
* Geografia:
** Bennington (Kansas)
** Bennington (Oklahoma)
** Bennington (Nebraska)
** Bennington (Nova Hampshire)
** Bennington (Vermont)
# Tom Collins

Tom Collins és el nom d'un còctel, una variació del Gin Sour.

## Ingredients

* Ginebra
* Suc de llimona
* Almívar o sucre
* Aigua carbonatada (soda)
* Glaçons

## Preparació

Agitar la ginebra conjuntament amb el suc de llimona, l'almívar o sucre i el gel. Ficar això a un vas Collins, un vas amb tub alt i omplir de soda. Es pot adornar amb una rodanxa de llimona o de taronja, o una cirera marrasquina. Els adorns varien segons la regió.

## Còctels derivats

S'han fet nous còctels a partir d'aquest canviant la ginebra per un altre ingredient:
* Brandy Collins (Brandy)
* Jack Collins (Jack Daniel's)
* John Collins (Whisky bourbon)
* Mike Collins (Whisky irlandès)
* Pedro Collins (Ron) també Rum Collins
* Sandy (o Jock) Collins (Whisky escocès)
* Edgar Collins (Cocuy)
* Vodka o Comrade Collins (Vodka)

## Referències

* ↑ Schmidt, William. The Flowing Bowl: When and What to Drink: Full Instructions how to Prepare, Mix, and Serve Beverages. C.L. Webster, 1891, p. 179 [Consulta: 25 novembre 2008].
# Serrat del Mas

El Serrat del Mas és una muntanya de 737 metres que es troba al municipi d'Olost, a la comarca del Lluçanès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Paulscherrerita

La paulscherrerita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la schoepita. Rep el nom en honor de Paul Scherrer (3 de febrer de 1890 Saint Gallen, Suïssa - 25 de setembre de 1969 Zúric, Suïssa), físic i professor de física experimental a l'Eidgenössische Technische Hochschule de Zuric, i president de la Comissió Suïssa d'Energia Atòmica. El 1918, juntament amb Paul Debye, va desenvolupar una tècnica per a la determinació de l'estructura cristal·lina per difracció de raigs X sobre pols (tècnica Debye-Scherrer). També és conegut per l'equació de Scherrer, que descriu la dependència de l'ampliació de la línia dels raigs X reflectits de la mida del cristall per a partícules petites.

## Característiques

La paulscherrerita és un hidròxid de fórmula química UO₂(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2008. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la paulscherrerita pertany a «04.GA: Uranil hidròxids sense cations addicionals» juntament amb els següents minerals: metaschoepita, paraschoepita, schoepita, ianthinita, metastudtita i studtita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu d'Austràlia Meridional, a Adelaida, amb el número de referència: g31382, i al Museu Geològic de Lausana, amb el codi: mgl 79287.

## Formació i jaciments

És un producte de la deshidratació de la metaschoepita, que va ser descobert a l'àrea del mont Painter, dins la regió d'Arkaroola, a la serralada de Flinders (Austràlia Meridional, Austràlia). També ha estat descrita en un parell de mines de Nou Hampshire, als Estats Units. Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Paulscherrerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 gener 2022].
# Amberg

Amberg, ciutat de Baviera, Alemanya, es troba vora del riu Vils. Té 45.000 habitants aproximadament. El poble va ser per primera vegada esmentat el 1034, amb el nom d'Ammenberg. Es va convertir en un important centre comercial a l'edat mitjana, exportant principalment acer i productes del mateix material. El 1269 el poble va arribar a subordinar-se sota la dinastia Wittelsbach, que dominaven Baviera.

## Fills il·lustres

* Hans Baumann (1914 - 1988), autor de llibres per a joves i poeta oficial de les Joventuts Hitlerianes.
* Helmut Rix (1926-2004), lingüista, especialitzat en llengües indoeuropees i etrusc.
* Barbara Meier (1986 -), model.
* Andreas Raselius (1563-1602) compositor i mestre de capella.
* Caspar Othmayr (1515-1553) compositor i chantre.

## Ciutats agermanades

La ciutat d'Amberg està agermanada amb
* Bad Bergzabern (Alemanya), des de 1952.
* Perigús (França), des de 1965.
* Bystrzyca Kłodzka (Polònia), des de 1988.
* Desenzano del Garda (Itàlia), des de 2006.
* Trícala (Grècia)
* Ústí nad Orlicí (República Txeca)

## Referències

* ↑ «Leben in Amberg» (en alemany). amberg.de. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 18 octubre 2015].
# Amber Riley

Amber Riley (Los Angeles, Califòrnia, 15 de febrer de 1986) és una actriu i cantant nord-americana, és reconeguda pel seu paper de Mercedes Jones en la sèrie de televisió Glee.

## Biografia

Riley va néixer a Los Angeles, Califòrnia, filla de Tiny Hightower i Elwin Riley. A l'edat de 17 anys, es va presentar al reality American Idol, però va ser rebutjada pels productors.
Després va ser seleccionada per Ryan Murphy per al pilot de la sèrie ST. Sass, però aquest mai va ser emès. Es va graduar a La Mirada High School a La Mirada, Califòrnia, en 2004. El 2006, Riley audicionó per al paper de Effie White Dreamgirls, però no seria seleccionada. A continuació, va obtenir un rol de Cedric the Entertainer Presents, on va ser vista pels productors de la sèrie de FOX, Glee, qui van decidir fer-li una prova, quedant seleccionada per interpretar a Mercedes Jones en aquest xou, rol que representa en l'actualitat. Propietària d'una sorprenent veu, Amber interpreta moltes de les cançons que s'escolten a Glee.
Riley ha desenvolupat també una intensa carrera teatral, havent estat part dels elencs de les obres Alícia al país de les meravelles, A Midsummer Night 's Dream, Into the Woods i Mystery on the Docks a Los Angeles Opera. Actualment Riley resideix a Long Beach, Califòrnia, amb la seva família.

## Referències

* ↑ «Glee Star Amber Riley On Idol Rejection: "I Still Work On Fox And Get Paid"». Accesshollywood.com, 30-09-2009. [Consulta: 15 agost 2011].
* ↑ http://omg.yahoo.com/news/glee-star-amber-riley-on-idol-rejection-i-still-work-on-fox-and-get-paid/28788 Arxivat 2010-01-16 a Wayback Machine.
* ↑ «Dish Of Salt: Glee Premiere Party, LA (September 8, 2009)». Accesshollywood.com. [Consulta: 15 agost 2011].
* ↑ «Glee Exclusive: 4 Original Cast Members Not Returning as Series Regulars for Season 5», 28-06-2013.
* ↑ «GLEEks! Kevin McHale & Amber Riley Are Guest Hosting AT40 This Weekend!», 10-08-2011. Arxivat de l'original el 26 de juny 2015. [Consulta: 15 agost 2011].
# Pepe Coira

Pepe Coira Nieto (Rábade, 1963) és un guionista gallec.

## Trajectòria

Llicenciat en Geografia i Història per la Universitat de Santiago de Compostel·la i diplomat en Història i Estètica de la Cinematografia per la Universitat de Valladolid. Va ser crític de cinema a El Correo Gallego (1983-1986), i després muntador (1986-1987). Va treballar a la Conselleria de Cultura de la Xunta de Galícia (1988-1997). Va ser director del Centro Galego de Artes da Imaxe (1991-1998), encarregat de la promoció, difusió i recuperació de l'audiovisual gallec. Després va ser professor de l'Escola d'Imatge i So fins a l'any 2000. Va ser professor associat de la Facultat de Ciències Socials i de la Comunicació de Pontevedra (2004-2007) i del màster de Producció i Gestió Audiovisual de la Universitat de la Corunya des de la seva fundació
Va ser guionista dels programes de TVG Extramuros (1987) i Luces da Cidade (1988-1989). Va ser director de Desenvolupament i després sotsdirector de l'empresa Voz Audiovisual, on va treballar com a productor executiu i editor de guions de sèries de televisió de ficció (Mareas vivas, Terra de Miranda, A miña sogra e mais eu, As leis de Celavella, Rapa i Hierro) i documental (Vida nas mareas i O mundo de Celavella), i del llargametratge De bares.
L'any 2006 va començar a treballar per al grup Filmax com a responsable de desenvolupament i productor executiu de Filmax TV. Es va dedicar especialment al documental.
A part de la televisió, va realitzar la videoinstal·lació Paso (1990). És soci fundador de l'editorial TrisTram.

## Obres

* As catro vidas dunha película, 1995.
* Antonio Román. Director de cine, 1999 (amb una segona i ampliada edició en castellà: Antonio Román, cineasta de postguerra; premi al millor llibre universitari espanyol de l'any 2004).
* Unha (brevísima) historia do cine, 2001.
* No verán de 1940, 2004.

### Obres col·lectives

* Historia do cine en Galicia (coord. José Luis Castro de Paz, 1997).
* Diccionario del cine español (coord. José Luis Borau, 1998).
* Diccionario do cine en Galicia (1896-2000), del que també fou coordinador.

### Traduccions

* Notas sobre o cinematógrafo de Robert Bresson, 1994.

## Premis i nominacions
### Premis Mestre Mateo

| Any | Categoria | Pel·lícula | resultat |
| 2013 | Millor guió | Luci | Nominat |
| 2022 | Millor guió | Rapa | Nominat |

## Referències

* ↑ Pepe Coira a l'AGAG
* ↑ Pepe Coira: "El guion de Hierro estuvo cinco años circulando antes de que se animaran a hacerla", epe.es, 26 de setembre de 2022
* ↑ Pepe Coira: "O audiovisual galego vive o seu mellor momento", icmediagalicia.es, 30 de novembre de 2022
* ↑ La película 'Somos xente honrada', favorita en los Mestre Mateo, El País, 24 de febrer de 2014
* ↑ «'O Corpo Aberto' consegue 12 premios na edición dos Mestre Mateo de 2023». Nós Diario, 12-03-2023.

## Enllaços externs

* Fitxa a galegos.info
# Periodisme de precisió

El Periodisme de Precisió és un model de periodisme que té com a objectiu investigar, per iniciativa professional, un conjunt de dades més o menys difícils d'obtenir i més complexes de verificar o interpretar, amb les quals es posa en evidència una realitat oculta que no es volia revelar. És un nou estadi periodístic, que pretén posar l'accent en la revisió tècnica de la metodologia científica usada en qualsevol tipus de quantificació susceptible de transcendència periodística. Pretén aplicar diferents tècniques d'investigació basades en el mètode científic a la professió del periodisme, amb l'ànim de generar anàlisis rigorosos.

## Característiques

Així com el Nou Periodisme dels anys seixanta, difós per Tom Wolfe i Jimmy Breslin, tenia una clara vocació literària, reflectia la cara humana dels esdeveniments i incidia en la personalització del relat, el periodisme de precisió es caracteritza per:
* La utilització de les xifres en l'avaluació d'un problema social.
* No hi ha personalització ni descripció d'un fet aïllat, sinó la descripció general d'un problema social.
* La part més essencial del reportatge és la quantificació numèrica del problema analitzat.
* El tema tractat no té per què ser un tema d'actualitat.
* Es basa en la utilització d'un mètode d'obtenció de dades per validar la significació numèrica.
* Utilitza la quantificació objectiva i científica de les dades per fonamentar les seves tesis.
El periodisme de precisió, durant la seva encara curta història, ja ha obtingut èxits importants. Gràcies a les seves tècniques d'investigació, prestigiosos professors i periodistes nord-americans han estat guardonats amb el Premi Pulitzer. És el cas d'Elliot Jaspin, Directo de Projectes Especials de la cadena periodística Cox Newspapers, i de Philip Meyer, guanyador del Premi Pullitzer de l'any 1968, gràcies a la seva cobertura informativa de les revoltes que van tenir lloc a Detroit l'any anterior. Arran de la seva feina, va aconseguir desmuntar la creença que els aldarulls van ser provocats pels negres provinents del sud dels Estats Units.

## Referències

* «Periodismo de precisión: una nueva metodología para transformar el periodismo»: José Luis Dader García y Pedro Gómez Fernández.
* «Del periodismo de investigación al periodismo de precisión»: Rocio Analía.
* «Se desarrolla el periodismo de precisión ante nuevos retos sociales e informativos»: Moisés Egido
# Periodisme esportiu

El periodisme esportiu és una especialitat professional de l'ofici del periodisme que utilitza diversos gèneres per a tractar la informació esportiva. El bon periodisme esportiu és un dels gèneres periodístics més exigents que ha de posar en relació l'entreteniment amb el llenguatge simple.

## Periodisme esportiu a Catalunya

La crònica esportiva, amb voluntat informativa i literària, fou un fenomen decisiu en la modernització del periodisme català, durant el període d'entreguerres, del 1918 al 1936. Els primers diaris esportius a Catalunya foren El Cazador (1856), el Butlletí de l'Associació d'Excursions Catalana (1878) i L'Excursionista (1878). Després en vingueren d'altres com Mundo Deportivo (1906), L'Esport Català, La Nau dels Esports i La Rambla. Entre les personalitats més destacades de l'inici d'aquesta especialitat a Catalunya hi hagué Narcís Masferrer i Sala, Just Cabot i Ribot, Lluís Aymamí i Baudina, Francisco Madrid, Vicenç Bernades i Viusà, Xavier Regàs i Castells, Joaquim Ventalló i Vergés, Antoni Vilà i Bisa, Carles Sindreu i Pons i Josep Maria Planes i Martí.

## Vegeu també

* Síndrome del gos apallissat

## Referències

* 1 2 Joaquín Marín Montín. Imagen, comunicación y deporte : una aproximación teórica. Editorial Visión Libros, 2009, p. 212–. ISBN 978-84-9983-450-4.
* ↑ Figueres, Josep Maria «Notes sobre un segle de revistes i diaris esportius». Annals del periodisme català [Consulta: 11 juny 2015].
* ↑ Casasús, Josep Maria «Clàssics catalans del periodisme esportiu». Annals del Periodisme Català, 20, 1992 [Consulta: 11 juny 2015].