OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Akron (Iowa)

Akron és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.489 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Akron tenia 1.489 habitants, 667 habitatges, i 424 famílies. La densitat de població era de 475,1 habitants per km².
Dels 667 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,2% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 36,4% no eren unitats familiars. En el 34,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 24% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 25,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.583 $ i la renda mediana per família de 37.404 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.875 $ mentre que les dones 21.286 $. La renda per capita de la població era de 18.631 $. Entorn del 6,2% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Akron». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Akron». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Aleny

Aleny és un llogaret al municipi de Calonge de Segarra. Està situat a 2,5 km al nord de Calaf a uns 660 metres d'altitud. Antigament formava municipi amb els pobles de Sant Pere de l'Arç, Dusfort i Conill.
Situat en un petit puig proper a la carretera, ocupa el lloc de l'antic castell Elenio, existent el 1085. El lloc fou cedit al monestir de Sant Vicenç de Cardona. La capella de Sant Miquel d'Aleny és un edifici rectangular, amb porta a migdia i campanar d'espadanya que no sembla gaire antic, o que en tot cas ha sofert una restauració que amaga tota l'antiga estructura. La festa d'Aleny es fa per Sant Miquel, al setembre.

## Referències

* 1 2 «Aleny». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 22 març 2019].
# Leland Allbaugh

Leland Girard Allbaugh (Leon, Iowa, 6 d'octubre de 1896 - 18 d'abril de 1991) va ser un epidemiòleg considerat fonamental per entendre el que actualment es coneix com a dieta mediterrània.
El 1948 Leland G. Allbaugh estudiava la forma d'alimentar-se dels habitants de l'illa de Creta (Grècia) sota els auspicis de la Fundació Rockefeller. L'estudi apuntava, després d'estudiar tots els paràmetres susceptibles d'intervenir en la salut futura dels grecs, que amb la dieta mediterrània hi havia baixos nivells de malalties cardíaques i una relativa llarga esperança de vida. Les primeres referències a la dieta mediterrània provenen dels estudis de l'epidemiòleg Leland G. Allbaugh.
Uns anys més tard, el 1953, l'equip de l'epidemiòleg Leland G. Allbaugh va analitzar l'estudi i va concloure que l'alimentació de Creta es basava principalment en olives, cereals, llegums, fruites, verdures i plantes silvestres, i de manera secundària en carn de cabra, llet, derivats carnis i peix. El pa, les olives i l'oli d'oliva eren aliments bàsics en tots els àpats. La conclusió d'Allbaugh va ser que el patró alimentari era bo i adaptat a les necessitats i els recursos naturals i econòmics de la zona. Aquestes dades serien estudiades posteriorment durant quinze anys per Ancel Keys, que es va adonar de les diferències entre el que menjaven els grecs i els estatunidencs i ho posà en relació amb la baixa incidències de les malalties del cor a Creta.

## Publicacions

* Crete: A Case Study of an Underdeveloped Area (1953)

## Referències

* ↑ «Leland Girard Allbaugh». Eagle Grove Eagle, 24-04-1991. [Consulta: 20 novembre 2016].
* ↑ Boskovic, Aleksandar; Hann, Chris. The Anthropological Field on the Margins of Europe, 1945-1991 (en anglès). LIT Verlag Münster, 2013, p. 39. ISBN LIT Verlag Münster.
* ↑ Parasecoli, Fabio. Food Culture in Italy (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2004, p. 182. ISBN 0313327262.
* ↑ «Dieta mediterránea (2): de Rockefeller a Keys. Origen del concepto epidemiológico». 20 minutos, 26-08-2013 [Consulta: 19 febrer 2017].

## Enllaços externs

* http://www.nutricion-dietas.com/2010/09/08/dietas/el-origen-de-la-dieta-mediterranea/
* http://www.huelvainformacion.es/article/expertos/1704656/tesoro/mediterraneo.html
* http://blogs.20minutos.es/el-nutricionista-de-la-general/tag/allbaugh/
# Lex Jacoby

Alex 'Lex' Jacoby (Junglinster, 28 de febrer de 1930 – 21 de novembre de 2015) fou un escriptor luxemburguès. Al llarg de la seva carrera ha escrit novel·la, poesia, obres de teatre i articles per a diversos diaris. Tot i que les seves primeres obres van ser escrites en francès, posteriorment Jacoby passaria a escriure només en alemany. Abans de dedicar-se exclusivament a la carrera d'escriptor, Jacoby era professor a Clervaux. El 1996 va guanyar el Premi Servais per la seva obra Wasserzeichen.

## Obra

* Die Sehnsucht des Schamanen (1952)
* Der Fremde (1954)
* Le Pavot Blanc (1963)
* Luxemburg (1963)
* Der Grenzstein (1963)
* Nachts gehen die Fische an Land (1980)
* Das Logbuch der Arche (1988)
* Der fromme Staub der Feldwege (1990)
* Spanien heiter bis wolkig (1994)
* Wasserzeichen (1995)
* Remis in der Provence (2000)
* Wie nicht ganz schwarzer Kohlenstein (2001)
* Die Deponie (2006)

## Referències

* ↑ Lex Jacoby im Alter von 85 Jahren verstorben wort.lu 21. November 2015
* ↑ «Lex Jacoby. "Vun der Provence op d'Deponie"». FINA [Consulta: 20 setembre 2015]. Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* National Literature Centre profile Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Lex Glicia

La lex Glicia va ser una possible llei romana, de la que se'n discuteix l'existència. L'hauria establert el dictador Marc Claudi Glícia l'any 249 aC i segurament tractava sobre els testaments que desheretaven els fills del testador. Alguns autors pensen que aquesta llei seria en realitat la llei Titia o potser la Falcidia.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 64 [Consulta: 28 abril 2022].
# La Sílfide

* Aquest article tracta sobre La Sílfide. Vegeu-ne altres significats a «Les Sylphides».
La Sílfide (en francès, La Sylphide) és un ballet de dansa clàssica en dos actes coreografiat per en Filippo Taglioni especialment perquè es pogués lluir la seva filla, la ballarina Marie Taglioni. L'argument dramàtic va ser creat per n'Adolphe Nourrit i la música per en Herman Lovenskjold. Es va estrenar en 1832 a París. Es considera un dels ballets més importants del segle xix.
La Sílfide va marcar el començament del romanticisme al ballet. A partir d'aleshores, el personatge eteri que reprensenta un amor impossible de la protagonista serà mític i un arquetip profusament utilitzat, i que serà completat més endavant amb Giselle. No només conceptualment, el vestit que porta, de color blanc i tutú vaporós, serà el que relacionarem ja per sempre amb la dansa clàssica romàntica. Però la innovació més important d'aquest ballet, per a l'evolució la dansa en general, és el fet que per primer cop a la història les ballarines porten sabatilles de punta.
En 1836 August Bournonville en va crear una nova coreografia, pel Teatre Reial de Copenague, que va anomenar La sílfide i l'escocès. Aquesta versió encara actualment es troba als repertoris de totes les millors companyies de dansa clàssica al món.

## Argument

Un jove pagès escocès, en James, està compromès en matrimoni amb la jove Effie. Una nit, amb un cop de brisa, entra volant a través de la finestra de casa d'ell una sílfide, una criatura invisible que el veu i s'enamora d'ell. La sílfide es fa visible pel jove, i resulta ser d'una bellesa i gràcia extraordinàries, tant que ell també s'acaba enamorant d'ella i decideix fugar-se per no haver-se de casar amb l'Effie. El primer acte acaba amb la cerimònia del casament interrompuda pel James corrents darrere de la sílfide i l'Effie plorant.
James cau en el compte que la sílfide és un ser immortal, que al contrari que ell, mai no envellirà ni morirà, això el fa sentir por que ella el deixi. Gelós, fa una visita a la bruixa Madge, que també s'enamora de James, tot i que ell el rebutja. La bruixa li prepara un xal al qual li diu que ha tirat una poció màgica perquè, quan cobreixi les espatlles de la sílfide, li caiguin les ales. Així, si ja no pot volar, ella sempre romandrà al costat de James.
James torna al bosc per a buscar la seva estimada, es troba amb les altres sílfides, que el porten amb la seva amiga. James ofereix el regal a la sílfide, però la bruixa l'havia enganyat i el que ocorre és que la sílfide mor als braços de James, que es queda sol.

## Enllaços externs

* Fotos
# La Sínia

La Sínia és un disseminat de població del municipi de Puigpelat, Alt Camp.
Es troba a uns 200 m al sud del nucli urbà de Puigpelat, a uns 250 m d'altitud. El 2010 la Generalitat de Catalunya va aprovar un projecte de revitalització de la urbanització de la Sínia, el que va contribuir a una augmentació de la població del municipi.

## Referències

* ↑ «La Sínia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «110.850 euros per la Sínia de Puigpelat». El Vallenc, 30 juny 2010 (30-06-2010). Arxivat de l'original el 14 de juliol 2014 [Consulta: 4 juliol 2014]. Arxivat 14 de juliol 2014 a Wayback Machine.
* ↑ «Conéixer el municipi». Ajuntament de Puigpelat. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2014. [Consulta: 4 juliol 2014].
# Ait Ikkou

Ait Ikkou (en àrab ايت يكو, Ayt Yikkū; en amazic ⴰⵢⵜ ⵉⴽⴽⵓ) és una comuna rural de la província de Khémisset, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.865 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ait Hani

Aït Hani (àrab آيت هاني) és una comuna rural de la província de Tinghir de la regió de Drâa-Tafilalet. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 10.587 persones. Està situada a 70 km al sud d'Imilchil, a 50 km al nord de Tinghir, a 38 km a l'oest d'Assoul i a 60 km a l'est de M'Semrir.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ait Harz Allah

Ait Harz Allah (en àrab آيت حرز الله, Āyt Ḥarz Allāh; en amazic ⴰⵢⵜ ⵃⵔⵣⵍⵍⴰⵀ) és una comuna rural de la província d'El Hajeb, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 13.555 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Laʻa Maomao

A la mitologia hawaiiana, Laʻa Maomao és el déu del vent. Es diu que va ser creat enmig del caos pel seu pare, el del sol. És en gran part un ens benevolent i la deïtat del perdó.

## Referències

* ↑ Andrews, Lorrin. A Vocabulary of Words in the Hawaiian Language (en anglès). Press of the High School, 1836.
# Aldo Campatelli

Aldo Campatelli (Milà, 7 d'abril de 1919 - 3 de juny de 1984) fou un futbolista italià de la dècada de 1940.
Fou 7 cops internacional amb la selecció de futbol d'Itàlia amb la qual participa al Mundial de 1950. Pel que fa a clubs, destacà a Inter de Milà i Bologna FC 1909.
Trajectòria com a entrenador:
* 1954–1955 Vicenza Calcio
* 1955 Inter de Milà
* 1956–1957 Bologna FC 1909
* 1959–1960 Inter de Milà
* 1965–1966 Vicenza Calcio
* 1968–1969 Genoa CFC

## Referències

* ↑ Aldo Campatelli a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Perfil a enciclopediadelcalcio Arxivat 2020-02-19 a Wayback Machine. (italià)
* ↑ Interfc.it (italià)
# Lena Lotzen

Lena Lotzen és una davantera de futbol amb 25 internacionalitats per Alemanya des del 2012. Ha jugat un Mundial i una Eurocopa, arribant a les semifinals del Mundial (2015) i guanyant l'Eurocopa (2013). Amb les categories inferiors va ser subcampiona mundial i campiona europea sub-20 (2011-12) i quatfinalista mundial i semifinalista europea sub-17 (2010).
Actualment juga a la Bundeslliga amb el Bayern Múnic.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols |
| 10/11 - act. | Bayern Múnic | 1 Eurocopa, 2 Lligues, 1 Copa |

## Referències

* ↑ The Guardian
* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-10-19. [Consulta: 15 octubre 2016].
# Alain Gouaméné

Alain Gouaméné (Gagnoa, 15 de juny de 1966) és un exfutbolista ivorià de la dècada de 1990.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Costa d'Ivori. Pel que fa a clubs, destacà a FC Toulouse.
Trajectòria com a entrenador:
* 2002-2003: JS Cugnaux
* 2014-2015: ASEC Mimosas

## Referències

* ↑ «Records set to fall in Africa». FIFA, 17-01-2008. Arxivat de l'original el 2009-02-08. [Consulta: 24 abril 2009].
* ↑ Alain Gouaméné a National-Football-Teams.com (anglès)
# Lliga espanyola d'hoquei sobre patins masculina 1979-1980

L'onzena edició de la Lliga espanyola d'hoquei patins masculina, denominada en el seu moment Divisió d'Honor, finalitzà l'27 d'abril de 1980. Es va proclamar campió de lliga el FC Barcelona i van descendir el Mieres, Claret, Arenys de Munt i Vilafranca.

## Participants

| FC BARCELONA REUS DEPORTIU HC SENTMENAT CP CIBELES CERDANYOLA CH CE ARENYS DE MUNT CP TORDERA LICEO TEXMAN | CP VOLTREGÀ CP VILAFRANCA CP VIC TERRASSA AA NOIA CP MIERES CN REUS PLOMS CLARET SEVILLA |

## Llegenda

| Pts = Punts totals PJ = Partits jugats PG = Partits guanyats PE = Partits empatats PP = Partits perduts GF = Gols a favor | GC = Gols en contra DG = Diferència de gols (GF-GC) Ressaltat en verd = Equip campió de lliga. Ressaltat en vermell = Equip descendent de categoria. |

## Fase Regular
### Classificació

| Pos | Equip | Pts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| 1 | FC Barcelona | 51 | 30 | 22 | 7 | 1 | 155 | 66 | +89 |
| 2 | CP Tordera | 43 | 30 | 20 | 3 | 7 | 141 | 90 | +51 |
| 3 | Reus Deportiu | 43 | 30 | 19 | 5 | 6 | 144 | 79 | +65 |
| 4 | CP Vic | 36 | 30 | 16 | 4 | 10 | 121 | 98 | +23 |
| 5 | AA Noia | 34 | 30 | 13 | 8 | 9 | 127 | 105 | +22 |
| 6 | Liceo Texman | 33 | 30 | 14 | 5 | 11 | 109 | 106 | +3 |
| 7 | HC Sentmenat | 33 | 30 | 16 | 1 | 13 | 160 | 154 | +6 |
| 8 | Cerdanyola CH | 32 | 30 | 13 | 6 | 11 | 120 | 115 | +5 |
| 9 | CP Cibeles | 32 | 30 | 13 | 6 | 11 | 113 | 107 | +6 |
| 10 | CN Reus Ploms | 28 | 30 | 12 | 4 | 14 | 100 | 122 | -22 |
| 11 | CP Voltregà | 27 | 30 | 12 | 3 | 15 | 117 | 102 | +15 |
| 12 | Terrassa | 23 | 30 | 9 | 5 | 16 | 112 | 148 | -36 |
| 13 | Mieres | 23 | 30 | 10 | 3 | 16 | 133 | 160 | -27 |
| 14 | Claret Sevilla | 22 | 30 | 8 | 6 | 16 | 114 | 143 | -29 |
| 15 | Arenys de Munt | 18 | 30 | 6 | 6 | 18 | 97 | 132 | -35 |
| 16 | Vilafranca | 2 | 30 | 0 | 2 | 28 | 71 | 207 | -136 |

## Enllaços externs

* http://hemeroteca.mundodeportivo.com/preview/1980/04/28/pagina-49/1063429/pdf.html
# Lliga espanyola d'hoquei sobre patins masculina 1988-1989
## Participants

| Espetec VIC S. Genís IGUALADA Pryca REUS PLOMS LICEO Caixa Galicia FC BARCELONA NOIA Freixenet Caixa Penedès VILAFRANCA Tojadermo DOMINICOS | Ruan Alfaro ALCOBENDAS Desmon PIERA REUS DEPORTIU Liebherr TORDERA Fontdor El Chico SANTO DOMINGO Cata VOLTREGÀ Hersan SENTMENAT Mudespa MOLLET |

## Llegenda

| Pts = Punts totals PJ = Partits jugats PG = Partits guanyats PE = Partits empatats PP = Partits perduts GF = Gols a favor GC = Gols en contra | DG = Diferència de gols (GF-GC) Ressaltat en verd = Equip classificat per als play-off. Ressaltat en blau = Equip que promociona per la permanència. Ressaltat en vermell = Equip descendent de categoria. (p) = Gol de penalti (pro.) = Gol en pròrroga |

## Classificació Grup A (Títol)

| Pos | Equip | Pts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| 1 | S. Genís Igualada | 20 | 14 | 9 | 2 | 3 | 58 | 47 | +11 |
| 2 | Liceo Caixa Galicia | 18 | 14 | 7 | 4 | 3 | 76 | 37 | +39 |
| 3 | FC Barcelona | 17 | 14 | 7 | 3 | 4 | 66 | 42 | +24 |
| 4 | Reus Deportiu Liebherr | 15 | 14 | 6 | 3 | 5 | 55 | 57 | -2 |
| 5 | Noia Freixenet | 15 | 14 | 6 | 3 | 5 | 59 | 41 | +18 |
| 6 | Desmon Piera | 14 | 14 | 5 | 4 | 5 | 54 | 58 | -4 |
| 7 | Tojadermo Dominicos | 11 | 14 | 5 | 1 | 8 | 50 | 58 | -8 |
| 8 | Mudespa Mollet | 2 | 14 | 1 | 0 | 13 | 25 | 94 | -69 |

## Classificació Grup B (Descens i promoció)

| Pos | Equip | Pts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| 1 | Cata Voltregà | 21 | 14 | 10 | 1 | 3 | 61 | 48 | +13 |
| 2 | Hersan Sentmenat | 19 | 14 | 8 | 3 | 3 | 62 | 40 | +22 |
| 3 | Tordera Fontdor | 19 | 14 | 8 | 3 | 3 | 61 | 51 | +10 |
| 4 | Caixa Penedès Vilafranca | 18 | 14 | 8 | 2 | 4 | 53 | 52 | +1 |
| 5 | El Chico Santo Domingo | 16 | 14 | 6 | 4 | 4 | 64 | 64 | 0 |
| 6 | Espetec Vic | 9 | 14 | 3 | 3 | 8 | 56 | 74 | -18 |
| 7 | Ruan Alfaro Alcobendas | 7 | 14 | 1 | 5 | 8 | 41 | 59 | -18 |
| 8 | Pryca Reus Ploms | 3 | 14 | 1 | 1 | 12 | 58 | 82 | -24 |

## Classificació Promoció (Ascens/Descens)

| Pos | Equip | Pts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| 1 | Edimática Vilanova | 9 | 6 | 4 | 1 | 1 | 39 | 33 | +6 |
| 2 | El Chico Santo Domingo | 6 | 6 | 2 | 2 | 2 | 32 | 27 | +5 |
| 3 | Caixa Penedès Vilafranca | 6 | 6 | 1 | 4 | 1 | 22 | 23 | -1 |
| 4 | GEiEG | 3 | 6 | 1 | 1 | 4 | 34 | 44 | -10 |

## Enllaços externs

* (castellà) Web oficial de la Reial Federació Espanyola de Patinatge
# Linda Thomas-Greenfield

Linda Thomas-Greenfield (Baker, 22 de novembre de 1952) és una diplomàtica estatunidenca. Consellera sènior al Grup Albright Stonebridge a Washington, DC, va ser entre 2013 i 2017 l'Assistenta del Secretari d'Estat a l'Oficina d'Afers Africans del Departament d'Estat dels Estats Units.
Thomas-Greenfield serà molt probablement l'Ambaixadora dels Estats Units a les Nacions Unides del futur govern del President-electe Joe Biden.

## Referències

* ↑ «Biden expected to name Linda Thomas-Greenfield U.N. ambassador - reports». Reuters, November 22, 2020.
# La triple generació

La triple generació anomenada també La Sagrada Família amb Sant Joaquim i Santa Anna davant l'Etern a glòria, és una pintura a l'oli de tema religiós de Francisco de Goya de cap a 1769.
Malgrat que José Manuel Arnaiz (1996) data l'obra entre 1760 i 1763, com a fruit del pas de Goya pel taller de José Luzán, Valeriano Bozal (2005), no considera que es conservi cap obra de Goya d'aquesta època, amb les següents paraules: «Què va aprendre amb Luzán? Una cosa es pot concloure examinant la pintura del mestre, perquè del mateix Goya res es conserva d'aquells anys». És per aquesta raó que és més prudent parlar d'una obra de joventut, però no de formació, i atribuir-li la data de 1768-1769 que donava Josep Gudiol Ricart, quan va fer conèixer el quadre el 1970 amb el nom de Sagrada Família, en localitzar-ho entre les pertinences de Pilar de Alcibar.
El quadre representa la Sagrada Família, és a dir, la Mare de Déu al costat del Nen Jesús i sant Joseph duent la seva vara florida, sota un cel en glòria de resplendor groc ataronjat (color que habitualment representava el sobrenatural) on uns àngels en escorç sostenen uns núvols on es recolza Déu Pare. Sobre seu s'aprecia a l'Esperit Sant representat per un colom. Junt a la Sagrada Família apareixen sant Joaquim i santa Anna contemplant l'escena, formant la «Triple generació» les figures més ancianes que completen l'obra.
El quadre mostra la il·luminació del barroc tardà. El dibuix mostra models que es donaran en altres quadres de Goya, com els caps de Déu Pare i Sant Joaquim, que podem identificar en els quadres que s'han vist sota la Celestina i la seva filla (Fundació March) i sota el Baptisme de Crist.

## Referències

* ↑ José Manuel Arnaiz (1996), «La Triple Generación»
* ↑ Valeriano Bozal (2005) p.26

## Bibliografia

* Bozal, Valeriano. 'Francisco Goya, vida y obra, 1 vol.. Madrid, Tf., 2005. ISBN 84-96209-39-3.

## Enllaços externs

* Fitxa de l'obra al catàleg de la Universitat de Saragossa.
* José Manuel Arnaiz (1996), «La Triple Generación».
# Barbara Ehrenreich

Barbara Ehrenreich (Butte-Silver Bow, Montana, 26 d'agost de 1941) és una periodista i assagista estatunidenca. És autora d'una vintena de llibres en els quals indaga amb mordacitat i provocació la realitat social dels Estats Units.
Activista social defensora de causes com la salut pública, la pau, els drets de les dones i la justícia econòmica, col·labora habitualment amb publicacions com el New York Times, Harpers, The Progressive i la revista Times, i ha participat en diversos programes de televisió. Entre els seus llibres destaquen Por cuatro duros (RBA, 2003), Una historia de la alegría (Paidós, 2008) i Sonríe o muere. La trampa del pensamiento positivo (Turner, 2011).
Entre la dècada del 1980 i l'inici de la del 1970, va ser una figura prominent dins de l'organització dels Socialistes Democràtics d'Amèrica, encara gens massificada.
Critica el pensament positiu i la voluntat de viure una vida saludable.

## Referències

* ↑ «Barbara Ehrenreich». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 abril 2016].
* ↑ «Collection: Papers of Barbara Ehrenreich, 1922-2007 (inclusive), 1963-2007 (bulk)» (en anglès). Harvard Library. Universitat Harvard. [Consulta: 12 agost 2022].
* ↑ Paiella, Gabriella. «'Nickel and Dimed' Author Barbara Ehrenreich Has Some Advice for Young Leftists» (en anglès americà). GQ, 23-03-2020. [Consulta: 12 agost 2022].
* ↑ Hernández Velasco, Irene «Barbara Ehrenreich: la bióloga que cree que nos estamos matando en nuestro furioso intento por vivir cada vez más». BBC, 28-05-2018 [Consulta: 29 maig 2018].