OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Vicenç de Tatzó d'Amunt

Sant Vicenç de Tatzó d'Amunt és l'església romànica, antigament parroquial del poble de Tatzó d'Amunt, pertanyent a la comuna de Sant Andreu de Sureda, al Rosselló (Catalunya Nord). És de nau única, amb capçalera semicircular. Està situada al centre de la petita població, en el que fou cellera, on s'originà el poble.

## Història

La cel·la de Sant Vicenç, cellula S. Vicenti, esmentada el 823 i el 869 fou fundada pels monjos de Sant Andreu de Sureda, i fou l'origen d'un vilar, villa Tacione superiore, documentat des del 897. Hi posseïen alous tant l'església d'Elna com el monestir de Sant Genís de Fontanes. Més tard, a finals del segle xii, també hi tenien alous els templers de la Comanda del Masdéu.

## Referències

* ↑ «L'església de Sant Vicenç de Tatzó d'Amunt en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-04-19. [Consulta: 10 abril 2016].

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Sant Andreu de Sureda». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 260. Sant Vicenç del Castell. Tatzó d'Amunt». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Sant Andreu de Sureda. Sant Vicenç de Tatzó d'Amunt». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
# Tacchini (cràter)

Tacchini és un cràter d'impacte lunar situat al costat del bord nord-oest del Mare Smythii, prop del terminador est. Es troba just al sud del cràter prominent Neper, i va ser designatNeper K abans que la UAI li adjudiqués el seu nom actual. A l'oest-sud-oest de Tacchini apareix la parella de cràters formada per Schubert i Back.
El cràter és aproximadament de forma circular, amb una vora que està millor definida al costat oriental. La meitat nord-oest del sòl està elevada, coincidint amb el costat on els materials ejectats des de Neper, més recent, van envair l'interior de Tacchini. Un parell de petits cràters jeuen sobre la paret interior del sector nord-oest.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Tacchini (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 26 juny 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 26 juny 2018].
* «The-moon.wikispaces.com: Tacchini» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-05-30. [Consulta: 26 juny 2018].
# Teodor Abucara

Teodor Abucara (en llatí Theodorus, en grec Θεόδωρος Ἀβουκαρᾶ, en àrab تواضروس أبو قرة Tawaďros Abū-Qurrah), fou un escriptor eclesiàstic romà d'Orient i bisbe melquita d'Haran. No s'ha de confondre, com alguns han fet, amb Teodor de Cària, bisbe de Cària a Tràcia, que era contemporani de Foci, ni amb Teodor I d'Antioquia, patriarca d'Antioquia. Fou el primer cristià que va fer escrits d'una certa rellevància en llengua àrab. Va néixer a la ciutat d'Edessa aproximadament el 750 i va morir vers l'any 820. Es creu que era contemporani del patriarca Tomàs I de Jerusalem.
El seu nom, Abucara (Abu-Qurra (أبي قرة), és un derivat de l'àrab, format per dues paraules: abu, «pare», i en sentit figurat «causa», i qurrat, «alegria». Abu-Qurra significaria «causa d'alegria». Als segles xviii i xix, es considerava que volia dir «pare de Cara», en el sentit de bisbe de Cària.
S'han publicat quaranta-tres obres seves, i totes tracten de polèmiques sobre la divinitat, principalment dirigides contra els musulmans, jacobites, i nestorians. Algunes obres tenen forma de diàlegs molt curts, i sembla que podrien ser transcripcions de discussions reals tingudes per Teodor, i transcrites per algun deixeble seu. Contra el judaisme, defensava l'excel·lència del cristianisme recolzant-se en l'Antic Testament; davant de l'islam, va fer el mateix, i donava referències de l'Alcorà o dels hadits; contra els iconoclastes, va promoure la veneració de les icones, contra els nestorians i els monofisistes, divulgava la teologia del Concili de Calcedònia.
En els seus escrits es considera deixeble de Joan Damascè (†749) però encara que va estudiar a Sant Saba de jove, les dates amb el sant no permeten considerar-lo deixeble directe.
La Patrologia Graeca de Migne (vol. XCVII, col. 1461-1609) presenta amb el nom de Θεοδωρος Αβουκαρα quaranta-tres tractats amb traducció llatina. Constantin Bacha va editar modernament a Beirut les seves obres en àrab.

## Referències

* ↑ 2.Theodorus Abucara a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1046-1047
# Sant Esteve de Vila-seca

Sant Esteve és una església catalogada com a monument al municipi de Vila-seca (Tarragonès). Edifici de traçat renaixentista i gòtic. Presenta una sola nau i capelles situades enmig dels contraforts, la capçalera és poligonal i amb volta de creueria, les capelles estan cobertes amb volta de canó. Està dedicada a Sant Esteve màrtir i al llarg del temps se li han dedicat a Vila-seca diversos goigs.
La façana de l'església és potser l'element més renaixentista. És molt senzilla, l'element més destacat és la portalada, on hi ha la porta d'accés, obra de l'arquitecte Pere Blai. La porta està emmarcada per sengles columnes jòniques sobre plints enlairats. L'arc és de mig punt, rematat per un frontó triangular. Damunt hi ha un òcul circular i sense radis. El frontispici acaba en pla, amb els angles superiors bisellats. La torre s'enlaira rectangular i s'adapta a les formes de la capella. Nombroses gàrgoles canalitzen el drenatge de les aigües de pluja.

## Història

Com que al tombar el segle XVII, a la vila es trobaven dues esglésies, una molt petita i l'altra greument afectada pels esdeveniments de 1640, els vilasecans van aprofitar per engrandir l'església variant l'orientació de l'església vella de Sant Esteve. L'ajuntament d'aquell temps, per ajudar a les despeses de les obres va procedir a l'enderroc de l'antiga església de Sant Joan Extramurs i va vendre els terrenys. La presència del rector Pere Gebellí és fonamental per a l'aparició de l'església actual. El seu nom apareixerà constantment vinculat als principals esdeveniments de l'època, en qualitat de notari i com a impulsor de les principals obres vilasecanes: l'església nova i l'abadia.

## Referències

* 1 2 3 «ESGLÉSIA DE SANT ESTEVE». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 des. 2020].
* ↑ «Goigs a sant Esteve de Vila-seca». [Consulta: 2016].

## Enllaços externs

* «Església de Sant Esteve». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# 522

El 522 (DXXII) fou un any comú iniciat en dissabte pertanyent a l'etapa de l'edat mitjana coneguda com a antiguitat tardana.

## Esdeveniments

* Amalaric, nou rei dels visigots
* Dhu Nuwas puja al tron i comença una persecució dels cristians

## Necrològiques

* Jacob de Batnes

## Referències

* ↑ Clifford Edmund Bosworth, Encyclopédie de l'Islam, Fascicle 111, Paris, Brill Archive, 1989
# Därstetten

Därstetten és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat a l'antic districte de Frutigen i a l'actual Frutigen-Niedersimmental.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Fred Coe

Fred Coe (Alligator, Mississipi, 23 de desembre de 1914 - Los Angeles, Califòrnia, 29 d'abril de 1979) va ser un pioner de la televisió, als Estats Units. Va participar en el reeixit pas de la ràdio a la televisió de l'emissió Lights Out , el 3 de juliol de 1946. És enterrat al Green River Cemetery a Springs. La seva biografia, The Man in the Shadows: Fred Coe and the Golden Age of Television per Jon Krampner, ha estat publicada per Rutgers University Press el 1997. Moltes de les seves produccions són arxivades a UCLA o al Wisconsin Center for Film and Theater Research . Algunes han estat transferides a suport digital. Va estudiar a la Yale Drama School. Anomenat Pappy, va ser el famós productor de The Philco-Goodyear Television Playhouse de 1948 a 1955 i Playhouse 90 de 1957 a 1959.

## Televisió

Autor de guions o d'adaptacions per a la televisió de 1946, Laughter in París a 1979 The Miracle Worker, ha escrit, ha adaptat o ha produït nombroses obres dramàtiques televisades, que, al començament, eren en directe i en blanc i negre: Pride and Prejudice el 1949, però són sobretot conegudes Marty i The Trip to Bountiful el 1953 per a Philco-Goodyear, Peter Pan el març de 1955, setè episodi de la temporada 1 per a Producers' Showcase, i Days of Wine and Roses l'octubre de 1958 per a la temporada 3 de Playhouse 90.

## Broadway

De 1953 a 1975 va produir nombrosos espectacles, entre els quals The Trip to Bountiful, obra de Horton Foot, el 1953 el drama Two for the Seesaw el 1958, The Miracle Worker el 1959, que ha produït en blanc i negre per a la televisió, el 1962, (remake en color el 1979), A Thousand Clowns comèdia de Herb Garner, el 1962 que ha posat en escena i ha gravat per a la televisió el 1965. També ha assegurat l'escenificació de Xmas in Las Vegas el 1965 i de Georgy , comèdia musical segons l'obra de Tom Mankiewicz. L'espectacle que ha tingut l'èxit més gran (374 representacions, i 7 estrenes) és Wait Until Dark , un drama posat en escena per Arthur Penn. L'últim espectacle que ha muntat és In Praise of Love de Terence Rattigan, el 1974.

## Premis i nominacions

Fred Coe ha estat diverses vegades nominat als Emmy Award, el 1967, 1976 i 1977. Ha aconseguit l'Emmy al millor productor de sèrie en directe el 1956 per a « Producers' Showcase» (1954) i una recompensa pòstuma el 1980 per a la versió 1979 de The Miracle Worker . Ha estat nominat als Oscars el 1966 per a Milers de pallassos.

## Referències

* ↑ «biografia de Fred Coe». The New York Times.
* ↑ Cartmell, Deborah. «Screen Adaptations: Jane Austen's Pride and Prejudice». [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ «filmografia de Fred Coe». The New York Times.
* ↑ «Fred Coe, premis». The New York Times.

## Enllaços externs

* Museum TV profile Arxivat 2009-03-25 a Wayback Machine.
# Teorema de Kennelly

El teorema de Kennelly (o transformació estrella-triangle, de vegades escrit Y-Δ), anomenat així en homenatge a Arthur Edwin Kennelly, permet simplificar un circuit elèctric ja estiga en forma d'estrella o de triangle.
(No confondre la transformació estrella-triangle amb un transformador estrella-triangle que és un dispositiu que transforma corrent trifàsic sense neutre en corrent trifàsic amb neutre. Normalment s'utilitzen tres transformadors independents per a tal efecte).

## Transformació d'estrella a triangle
### Coneixent les admitancies

Producte de les admitàncies adjacents dividit per la suma total de les admitàncies.
$R_{AB}={\frac {Y_{AT}.Y_{BT}}{Y_{AT}+Y_{BT}+Y_{CT}}}$ $R_{BC}={\frac {Y_{BT}.Y_{CT}}{Y_{AT}+Y_{BT}+Y_{CT}}}$ $R_{CA}={\frac {Y_{CT}.Y_{AT}}{Y_{AT}+Y_{BT}+Y_{CT}}}$

### Coneixent les impedancies

Suma dels productes de les resistències dividit per la resistència oposta.
$Z_{AB}={\frac {Z_{AT}.Z_{BT}+Z_{BT}.R_{CT}+Z_{CT}.Z_{AT}}{Z_{CT}}}$ $Z_{BC}={\frac {Z_{AT}.Z_{BT}+Z_{BT}.R_{CT}+Z_{CT}.Z_{AT}}{Z_{AT}}}$ $Z_{CA}={\frac {Z_{AT}.Z_{BT}+Z_{BT}.R_{CT}+Z_{CT}.Z_{AT}}{Z_{BT}}}$

## Transformació de triangle a estrella
### Coneixent les admitancies

Suma dels productes de les admitancies dividit per l'admitància oposta.
$Y_{AT}={\frac {Y_{AB}.Y_{BC}+Y_{CA}.Y_{AB}+Y_{BC}.Y_{CA}}{Y_{BC}}}$ $Y_{BT}={\frac {Y_{AB}.Y_{BC}+Y_{CA}.Y_{AB}+Y_{BC}.Y_{CA}}{Y_{CA}}}$ $Y_{CT}={\frac {Y_{AB}.Y_{BC}+Y_{CA}.Y_{AB}+Y_{BC}.Y_{CA}}{Y_{AB}}}$

### Coneixent les impedancies

Producte de les impedàncies adjacents dividit per la suma total d'impedàncies.
$Z_{AT}={\frac {Z_{AB}.Z_{AC}}{Z_{AB}+Z_{BC}+Z_{CA}}}$ $Z_{BT}={\frac {Z_{BA}.Z_{BC}}{Z_{AB}+Z_{BC}+Z_{CA}}}$ $Z_{CT}={\frac {Z_{CA}.Z_{CB}}{Z_{AB}+Z_{BC}+Z_{CA}}}$
# Pic Rabadà

El Pic Rabadà és un cim de 3.045 m d'altitud, amb una prominència de 35 m, que es troba a ponent del Pic de Maupas, al massís de Perdiguero, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament de l'Alta Garona (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Semir, Ramon de. Posets - Perdiguero, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1977 (E-25). ISBN 84-7011-038-1. Arxivat 2019-05-01 a Wayback Machine.
# Dècada del 1060
## Esdeveniments

* Fundació de Marràqueix
* 1066 - Conquesta d'Anglaterra per part dels normands
* Es veu el cometa de Halley a Europa, creant-se el pànic
* Composició de La Cançó de Rotllan

## Naixements

* Hugues de Flavigny, historiador i monjo benedictí francès, abat de Flavigny entre el 1097 i el 1100

## Necrològiques

* Roger I de Foix

## Personatges destacats

* Benjamí de Tudela
* Guillem I d'Anglaterra
# Bradstreet (cràter)

Bradstreet és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 36 km de diàmetre. Porta el nom d'Anne Bradstreet (c. 1612-1672), poetessa estatunidenca, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Bradstreet». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Casa al carrer de Prat de la Riba, 13 i 14 (el Masnou)

La casa al carrer de Prat de la Riba, números 13 i 14 és un edifici del municipi del Masnou (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local.
Es tracta de dos edificis entre mitgeres situats al passeig Prat de la Riba. Es caracteritzen per la planta rectangular amb la façana alineada al pla de carrer i consten de planta baixa i dos pisos amb la coberta plana practicable. La composició de la façana és simètrica amb dos eixos d'obertures. El parament de la façana és arrebossat amb decoració molt austera. Destaca el treball de les baranes de ferro dels balcons del primer pis que ocupen dues obertures i individuals al segon.

## Referències

* ↑ «Casa del carrer Prat de la Riba, 13 i 14». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2016].
# Teorema de Jordan-Hölder

En matemàtiques i més precisament en teoria de grups el teorema de Jordan-Hölder estableix les propietats que compleixen les successions estrictament creixents màximes de subgrups d'un grup finit. Porta aquest nom en honor dels matemàtics Camille Jordan i Otto Hölder.

## Definició

Sigui G un grup finit. Es diu successió de Jordan-Hölder una successió G$_0$, G$_1$, ..., G$_n$ de grups tal que:
* G$_0$ és el grup nul i G$_n$ és G
* G$_i$ està estrictament inclòs en G$_{i+1}$
* G$_i$ és un subgrup normal de G$_{i+1}$
Una successió d'aquest tipus es diu que és màxima quan no es pot introduir cap grup entremig d'altres dos.

### Exemples

* Per a tot grup finit G (excepte el grup nul), la successió {e}, G és una successió de Jordan-Hölder. Només és màxima si G és simple.
* $\left\{e\right\}\subset A_{3}\subset S_{3}$ és una successió de Jordan-Hölder màxima.
* Un grup és resoluble quan admet una successió de Jordan-Hölder on tots els quocients (G$_{i+1}$/G$_i$) són commutatius i, si la successió és màxima, els grups quocients són cíclics i de primer ordre. És aquesta última afirmació la que fa servir Galois per demostrar que resoluble és equivalent a resoluble per radicals.

## El teorema de Jordan-Hölder

Sia G un grup finit, llavors :
* G admet pel capbaix una successió de Jordan-Hölder.
* Totes les successions màximes tenen la mateixa longitud.
* Els quocients són els mateixos però poden presentar-se en un ordre diferent.

### Exemples

* Pel grup de nombres mòdul 6, es tenen les dues successions màximes següents :
** $\left\{0\right\}\subset \left\{0,2,4\right\}\subset \mathbb {Z} /6\mathbb {Z}$
** $\left\{0\right\}\subset \left\{0,3\right\}\subset \mathbb {Z} /6\mathbb {Z}$
Els quocients de les quals són Z/3Z i després Z/2Z per la primera i Z/2Z i després Z/3Z per la segona.

## Generalització

En el marc de les categories (o estructures), es pot generalitzar el concepte de les successions de Jordan-Hölder reemplaçant les inclusions pels monomorfismes (o funcions injectives) que permeten tenir un quocient. Però no es té per força el teorema de Jordan-Hölder.
* Així en el marc dels espais vectorials una bandera és una successió de Jordan-Hölder màxima, tal que els quocients són cada vegada un espai vectorial de dimensió 1. El teorema és vàlid i la mida d'una successió màxima és la dimensió de l'espai vectorial.

## Referències

* ↑ Sebastián Xambó Descamps; Félix Delgado; Concha Fuertes Introducción al álgebra. Editorial Complutense, 1993, p. 115–. ISBN 978-84-7491-428-3.
# San Felipe

«San Felipe» té aquests significats:
* San Felipe (poble amerindi), poble amerindi de Nou Mèxic (EUA)
* Huracà San Felipe, huracà que afectà les illes de Sotavent, Puerto Rico, les Bahames i Florida el setembre de 1928
* Toponímia
** San Felipe o Nueva Colonia de San Felipe, nom de Xàtiva al segle XVIII
** San Felipe (Salta) població de la província de Salta (Argentina)
** Fortaleza de San Felipe, castell monumental de Cartagena de Colòmbia Patrimoni de la Humanitat
** San Felipe (Texas), als Estats Units
** San Felipe (Baja California), ciutat de l'estat mexicà de Baixa Califòrnia
** San Felipe (Veneçuela) municipi i capital en l'estat de Yaracuy (Veneçuela)
** San Felipe (Xile) comuna de Xile, a la província de Valparaíso
** Castell de San Felipe
# Dècada del 80

La dècada del 80 comprèn el període que va des de l'1 de gener del 80 fins al 31 de desembre del 89.

## Esdeveniments

* 80: s'acaba la construcció del Colosseu de Roma.

## Personatges destacats

* Titus, emperador romà (79-81).
* Domicià, emperador romà (81-96).
# Hippocampus comes

Hippocampus comes és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Singapur, Malàisia, Vietnam i les Filipines.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Foster, S.J. i A.C.J. Vincent, 2004. Life history and ecology of seahorses: implications for conservation and management. J. Fish Biol. 65:1-61.

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bondage Fairies

Bondage Fairies (originalment Insect Hunter) és una sèrie de còmics manga hentai creada per Teruo Kakuta (conegut com a Kondom). És considerada el primer èxit de hentai traduït. Mostra fades tenint sexe entre elles i amb insectes i ratolins arribant a haver-hi sexe tentacular i shibari. Trisha L. Sebastian la criticà positivament. I segons l'investigador Jason Thompson és el manga hentai amb més renom. Belén García Villena analitzà seguint un mètode feminista una de les sèries de Bondage Fairies, Bondage fairies Extreme, concloent que: conté elements transgressors i elements que perpetuen els valors patriarcals.
Als Estats Units d'Amèrica fou publicat entre 1993 i 1994 per Venus Comics, on tingué un gran èxit.

## Referències

* 1 2 3 Perper i Cornog, 2015, p. 3.
* ↑ «Bondage Fairies». the Grand Comics Database. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ «Series Timeline». GCD. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ «Kondom». NNDB. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ Thompson, Jason. Manga: The Complete Guide. Del Rey, 2007, p. 455. ISBN 0-345-48590-4.
* 1 2 Sebastian, Trisha L. «Atsukamashii Onna - Hentai Roundup». Sequential Tart, 5, 6, 01-06-2002 [Consulta: 30 octubre 2016].
* 1 2 Thompson, Jason. «House of 1000 Manga - 64 Pounds of Porn». Anime News Network. [Consulta: 30 octubre 2016].
* 1 2 Gil, Meri «SUPERIORIDAD VS. SUMISIÓN FEMENINA EN EL MANGA (1990-2012)». Tebeosfera, 9, 2012.
* ↑ García Villena, 2012, p. 58.

## Bibliografia

* García Villena, Belén. Universidad de Granada. Análisis de Hentai desde una perspectiva feminista: grietas en una reproducción patriarcal (Treball fi de màster), 2012.
* Perper, Timothy; Cornog, Martha. «Anime and manga». A: The International Encyclopedia of Human Sexuality, 2015, p. 1-4. DOI 10.1002/9781118896877.wbiehs031.
# Sebian-Kiuiol

Sebian-Kiuiol (en rus: Себян-Кюёль) és un poble de la República de Sakhà, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 774 habitants. Pertany al districte de Sangar.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).
# Gabriel de Mendoza

Gabriel de Mendoza (s. XVII-xviii) va ser un metge nascut a Alcalá de Henares al servei del Bei de Tunis, Hussayn Ibn Alí. Feia part de la comunitat jueva, i amb el seu gendre, Joseph Carrillo, també metge i antiquari a la mateixa cort, acompanyava el Bei durant les seues campanyes per a la recaptació d'impostos a l'interior de la Regència i va arribar a visitar ciutats tan allunyades com ara Kasserine. Interessat en les antiguitats tot i que amb tendència a la falsificació o a la invenció, va formar part del cercle d'intel·lectuals europeus residents o de passada a la ciutat de Tunis, amb els quals mantenia un contacte freqüent, com ara Francisco Ximenez de Santa Cathalina, Jean-André Peyssonnel o Thomas Shaw.

## Referències

* ↑ Wilmanns, Gustav. Inscriptiones Africae latinae (en llatí). 2. Berolini: G. Reimerum, 1979, p. 925.
* ↑ González Bordas, Hernán «La lecture aberrante d'une inscription à Kasserine (Tunisie). Prosperite et chute d'une creation par erreur». Revue Essais, 8, 2015, pàg. 25–46.