OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Regnéville-sur-Meuse

Regnéville-sur-Meuse és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 39 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Regnéville-sur-Meuse era de 39 persones. Hi havia 16 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 20 habitatges, 16 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 1 estava desocupat. 18 eren cases i 1 era un apartament. Dels 16 habitatges principals, 12 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 9 en tenien cinc o més. 16 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 5 habitatges hi havia un automòbil i a 9 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Regnéville-sur-Meuse el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 31 persones, 21 eren actives i 10 eren inactives. De les 21 persones actives 18 estaven ocupades (11 homes i 7 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 10 persones inactives 7 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa extractiva.
L'any 2000 a Regnéville-sur-Meuse hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 312 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Regnéville-sur-Meuse a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Regnéville-sur-Meuse a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Regreso al silencio

Regreso al silencio és una pel·lícula xilena de 1967, dirigida per Naum Kramarenco. És un trhiller policial que entre els seus mèrits destaca la primera aparició junts d'Humberto i Héctor Duvauchelle, i l'aparició de Nelson Villagra, que a la llarga es transformaria en un dels més grans actors de Xile

## Argument

La pel·lícula transcorre entre Miami, Santiago i Valparaíso. Bill Stadley (Humberto Duvauchelle), que estava vivint en Miami, arriba a Santiago i es troba amb el seu germà Juan (Héctor Duvauchelle) després d'anys sense veure's però, després d'una nit de bar, Juan novament desapareix sense deixar-li a Bill cap pista per retrobar-lo.
Bill manté una naixent relació amb Elsa (Orieta Escamez), l'hostessa del vol de Miami a Santiago, que al principi es mostra poc interessada a sortir amb ell.
A l'hotel on s'allotja Bill arriba un misteriós detectiu (Nelson Villagra), que s'ofereix a buscar a Juan, però les pistes que lliura no són gaire clares i Bill creu que la intenció d'aquest detectiu és treure'ls diners, lliurant-li lentament les pistes.

## Referències

* ↑ Repartiment Regreso al Silencio CineChile.cl
* ↑ Engelbert, Manfred; Cortínez, Verónica. Evolución en libertad: el cine chileno de fines de los sesenta (en castellà). ebooks Patagonia, 2014. ISBN 9562606813.
* ↑ Reseñas de películas, 100 años del cine chileno (en castellà).
* ↑ Detalls de la pel·lícula a CineChile.cl (en anglès).

## Enllaços externs

* Emol.com "Reseñas de películas, 100 años del cine chileno". (2002). (castellà)
* CineChile.cl Regreso al Silencio. Referències tècniques. (castellà)
# Ratpenat d'esquena nua petit

El ratpenat d'esquena nua petit (Dobsonia minor) és una espècie de ratpenat que es troba a Indonèsia i Papua Nova Guinea.

## Referències

* Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Dobsonia minor. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 25-12-2007 (en anglès).
* Distribució mundial d'aquesta espècie. (anglès)
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Ratpenat d'orelles d'embut mexicà

El ratpenat d'orelles d'embut mexicà (Natalus stramineus) és una espècie de ratpenat natàlid. Viu a Anguilla, Antigua i Barbuda, Dominica, França (Guadalupe i Martinica), el Regne Unit (Montserrat) i Saint Kitts i Nevis.

## Subespècies

* N. s. natalensis
* N. s. saturatus
* N. s. stramineus
* N. s. tronchonii

## Referències

* ↑ Davalos, L.; Tejedor, A. «Mexican Funnel-eared Bat Natalus stramineus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 09-07-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t14360a22040956.en.
* ↑ Distribució (anglès)
# Rihards Zariņš

Rihards Zariņš o Richards Zarriņš (Kocēni, 27 de juny de 1869 – Riga, 21 d'abril de 1939) fou un artista gràfic letó.

## Biografia

Va néixer el 27 de juny de 1869 a Kocēni al comtat de Valmieras Letònia que en aquest moment formava part de l'Imperi Rus. Va prosseguir els seus estudis a Sant Petersburg, on es va graduar el 1895 per l'Escola Central de Dibuix Tècnic Stieglitz. Va continuar estudis addicionals a Berlín, Múnic, Viena, on va estudiar litografia, i París, on va refinar les seves habilitats en aquarel·la i Pintura al pastel.
Va retornar a Rússia on es va ocupar en el Departament de la Producció de Divises de l'Estat -ara Goznak- a Sant Petersburg durant 20 anys (1189-1919), actuant com a director tècnic. Des de 1905 va ser a càrrec del disseny de documents d'estat. El 1919, retorno a la recentment independitzada Letònia on va ser el director de la impremta del govern. Mantenint el lloc per 14 anys i es va retirar a començaments de 1934.

## Obras

Zariņš va ser un dels millors artistes gràfics letons. El seu primer treball va aparèixer aviat els anys 1890 a les pàgines, de l'aleshores popular revista en idioma letó, Austrums, quan encara era estudiant a l'Escola d'Art Stieglitz. Dedicava una quantitat de temps considerable a l'estudi d'ornamentació folklòrica, i sota el seu lideratge, els publicistes estatals van generar una monumental obra en arts decoratives letones.
Durant la seva carrera, l'artista va dissenyar molts segells de l'Imperi Rus, RSFS de Rússia, República Nacional Belarussa, l'URSS i de Letònia. És autor dels primers segells de la RSFS de Rússia emitits el 1918.
Zariņš era un artista prolífic que va produir moltes il·lustracions de llibres (ex-libris), gravats i litografies. La seva obra d'art també conté dibuixos, aquarel·les i caricatures. Entre els seus treballs d'art aplicat estan els dissenys de l'Escut de Letònia com també diversos dissenys de bitllets emesos per l'oficina estatal, i diverses monedes letones.
* Billets i segells dissenyats per Rihards Zariņš
* El bitllet de banc de 250 rublos emitits pel Govern Provisional Rus el 1917 fou dissenyat per Zariņš
* Primers segells postals de la RSFS de Rússia, 1918
* Segell postal de Letònia, 1919
* Escut de Letònia, 1921

## Referències

* 1 2 3 4 «Richard Zarins» (en letó). [Consulta: 2 gener 2015].
* ↑ «R.S.F.S.R. (Soviet Russia) and USSR (Soviet Union) Postage - Stamps 1918 - 1925» (en anglès). [Consulta: 2 gener 2015].
* ↑ «Money, money,money» (en anglès). Roots=Saknes. [Consulta: 2 gener 2015].
# Riu Acis

Acis (en llatí: Acis, en grec antic: Ἄκις) era el nom d'un riu de Sicília que naixia al peu de l'Etna.
A la mitologia grega, el nom és famós perquè se n'explicava una llegenda referida al seu origen. El riu, segons una versió, s'hauria format amb la sang del jove Acis, amant de la nimfa Galatea, que estava enamorada sense esperança del ciclop Polifem. Aquest, gelós i violent, el va voler esclafar amb unes roques, i efectivament, el va aplanar amb una pedra i la seva sang es va convertir en el riu Acis. Una altra versió deia que Acis es va transformar en riu i així es va escapar del gegant Polifem.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Acis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 4. ISBN 9788496061972.
# Rivulus amphoreus

Rivulus amphoreus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden arribar als 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Surinam.

## Referències

* ↑ «Rivulus amphoreus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Ricardo Doménech

Ricardo Doménech Yvorra (Múrcia, 24 d'abril de 1938 - Madrid, 10 d'octubre de 2010) va ser un escriptor i crític literari espanyol, especialista en el teatre espanyol del segle xx (Buero Vallejo, Valle Inclán, García Lorca, autors de l'exili…) i professor al Teatre Estudio de Madrid.
Al camp acadèmic va ser doctor en Filologia per la Universitat Autònoma de Madrid, catedràtic, professor i director, en dues etapes, de la Real Escola Superior d'Art Dramàtic de Madrid.
A més de la seva obra crítica, va publicar cinc llibres de contes i novel·les curtes entre 1968 i 1989.

## Referències

* ↑ «Ricardo Doménech». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Seoane, Andrés «Muere el ensayista y profesor de la RESAD, Ricardo Doménech» Obituario» (en castellà). El Cultural [Consulta: 11 octubre 2010].
# Ricardo Elbio Pavoni Cúneo

Ricardo Elbio Pavoni Cúneo (Montevideo, 8 de juliol de 1943) és un exfutbolista uruguaià de les dècades de 1960 i 1970.

## Trajectòria esportiva

Comançà la seva trajectòria al Defensor de Montevideo. El 1965 fitxà per l'Independiente d'Avellaneda, club on transcorregué la resta de la seva vida com a futbolista i on assolí brillants èxits. Durant dotze temporades (1965-1976) guanyà 5 Copes Libertadores, 1 Intercontinental i 3 lligues nacionals com a títols més importants. Fou conegut amb el sobrenom del chivo.
Pavoni jugà 13 partits amb Uruguai entre 1962 i 1974, marcant dos gols goals. Participà en el Mundial de 1974.
Un cop es retirà continuà lligat a Independiente, essent entrenador del futbol base i del primer equip com a entrenador temporal en diverses ocasions.

## Palmarès
### Independiente

* Campionat argentí de futbol: 3
** Nacional 1967, Metropolitano 1970, Metropolitano 1971
* Copa Libertadores: 5
** 1965, 1972, 1973, 1974, 1975
* Copa Interamericana: 3
** 1973, 1974, 1976
* Copa Intercontinental de futbol: 1
** 1973

## Referències

* ↑ «Uruguay record international footballers». RSSSF. [Consulta: 12 juny 2012].
* ↑ «Uruguay 1974 World Cup Squad». RSSSF. [Consulta: 12 juny 2012].

## Enllaços externs

* (castellà) Perfil a Futbol Factory Arxivat 2007-05-12 at Archive.is
Ricardo Pavoni - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de l'Uruguai – Copa del Món de Futbol 1974
1 Mazurkiewicz •
2 Jáuregui •
3 Masnik •
4 Forlán •
5 Montero Castillo •
6 Pavoni •
7 Cubilla •
8 Espárrago •
9 Morena •
10 Rocha •
11 Corbo •
12 Santos •
13 de Simone •
14 Garisto •
15 González •
16 Cardaccio •
17 Jiménez •
18 Mantegazza •
19 Milar •
20 Silva •
21 Gómez •
22 Fernández •
Entrenador: Porta :
# Íngrid de Suècia

Íngrid de Suècia, reina de Dinamarca (Estocolm 1910 - Castell de Fredensborg 2000). Nascuda princesa de Suècia es convertí per matrimoni en reina de Dinamarca.

## Naixement i Família

Nascuda el dia 28 de març de 1910 al Palau Reial d'Estocolm essent filla del rei Gustau VI Adolf de Suècia i de la princesa Margarida del Regne Unit. Els seus avis paterns eren el rei Gustau V de Suècia i de la princesa Victòria de Baden mentre que els seus avis materns eren el príncep Artur del Regne Unit i la princesa Lluïsa Margarida de Prússia.
La princesa fou educada a Suècia patint la mort de la seva mare l'any 1920 quan tenia tan sols deu anys. El seu pare, el rei Gustau VI Adolf de Suècia es tornà a casar amb lady Lluïsa Mountbatten. Lady Mountbatten havia nascut princesa de Battenberg però arran de la Primera Guerra Mundial els Battenberg havien canviat el seu títol alemany pel títol anglès de marquesos de Milford Haven. Lluïsa era filla de la princesa Victòria de Hessen-Darmstadt i del príncep Lluís de Battenberg.

## Casament i descendència

L'any 1935 la princesa sueca contreia matrimoni amb el príncep hereu i després rei Frederic IX de Dinamarca estrenyent encara més els llaços existents entre les tres monarquies escandinaves de Noruega, Suècia i Dinamarca.
El matrimoni se celebrà a Storkyrkan d'Estocolm, en acabar la cerimònia la parella embarcà en el vaixell reial Danneborg i arribà a Copenhaguen escortats per més de tres-centes petites embarcacions. Arribats a Copenhaguen pujaren a una calesa que els portà fins al Palau d'Amalienborg on foren rebuts pel rei Cristià X de Dinamarca i la duquessa Alexandrina de Mecklenburg-Schwerin pares del nuvi.
La parella tingué tres filles:
* SM la reina Margarida II de Dinamarca nascuda a Copenhaguen el 1940. Casada amb l'aristòcrata francès comte Enric de Monpezat.
* SAR la princesa Benedicta de Dinamarca nascuda a Copenhaguen el 1944. Es casà el 1968 amb el príncep Ricard de Sayn-Wittgenstein-Berleburg.
* SM la reina Anna Maria de Dinamarca nascuda el 1946 a Copenhaguen. Es casà el 1964 amb el rei Constantí II de Grècia.
A la mort del seu sogre l'any 1947 Íngrid i el seu espòs foren coronats reis de Dinamarca títol que posseí fins a l'any 1973 en què morí el rei Frederic IX de Dinamarca.
Dedicada a nombrosos patronats reials posà especials èmfasi en la restauració de castells i palaus reials entre els quals destaca la sobèrbia restauració del castell de Fredensborg. La reina també fou especial devota de les reunions de la reialesa essent-ne una de les principals organitzadores.
Àvia de deu prínceps europeus fou besàvia de tres prínceps grecs, un príncep danès i un comte mediatitzat de l'Imperi.
# Balcanita

La balcanita és un mineral rar de coure, argent, mercuri i sofre. Químicament és un sulfur triple de coure (I), argent i mercuri (II), de fórmula Cu$_9$Ag₅HgS₈, de color gris acer i una densitat de 6,318-6,421 g/cm³, que cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. El seu nom fa referència a la Serralada dels Balcans, ja que fou descrita per primera vegada per V.A. Atanassov i G.N. Kirov el 1973 a partir d'una mostra obtinguda a la mina Sedmochislenitsi, situada en aquesta serralada a Bulgària.

## Formació i jaciments

Es forma en jaciments de coure d'alt grau en dipòsits de plom, zinc i coure estratificats. Sol trobar-se associat a altres minerals com: bornita, calcosina, calcopirita, djurleïta, digenita, tennantita, stromeyerita, mckinstryita, wittichenita, bismut, rammelsbergita, plata mercúrica, cinabri, pirita, calcita, barita o aragonita.

## Referències

* ↑ «Balkanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Riba, O.; Melgarejo, J.C.; Mata, J.M. Vocabulari de mineralogia. Segons les normes de la International Mineralogical Association. Amb equivalències angleses. Edicions Universitat Barcelona, 2000. ISBN 9788493100100 [Consulta: 4 abril 2012].
* ↑ Anthony, J.W.; Bideaux, R.A.; Bladh, K.W. [et al.].. «Balkanite». A: Handbook of Mineralogy (pdf). Chantilly, EUA: Mineralogical Society of America, 2005 [Consulta: 4 abril 2012].
# Josep Calatayud Bayà

Josep Calatayud Bayà (València, 1903 - 1978) fou un metge i poeta valencià. Estudià medicina a la Universitat de Santiago de Compostel·la i treballà com a metge militar. Durant la República fou militant de l'Agrupació Valencianista de la Dreta i de la Dreta Regional Valenciana. En esclatar la guerra civil espanyola es va amagar a Paiporta i Murla fins que fou fet presoner pels republicans i empresonat a Múrcia.
Després de la guerra civil espanyola s'afilià a la Falange Española i va fer poemes en castellà de tarannà claudicant i sucursalista, lloats per José María Pemán i Juan Antonio Gómez Trénor, alcalde de València. El 1941 fou nomenat president de Lo Rat Penat a la mort de Josep Monmeneu Gómez, càrrec del qual fou obligat a dimitir el 1948. Participà en els Jocs Florals de la Ciutat i Regne de València, en els que va obtenir diversos premis per poesies en castellà. Posteriorment, mantingué amistat amb José María Gil Robles y Quiñones, amb qui participà en l'obra col·letiva Cartas al pueblo español i el Manifest de Lausana.

## Obres

* La Virgen de la Azucena (1945)
* Esclats de caritat y valenciania (1959)
* El perque d'algunes de nostres locucions (1963)
* El Padre José, Lorenzo Salom y los prohombres mercaderes fundadores del Hospital (1967)

## Referències

* Biografia a Las Provincias
* Santi Cortés Carreres València sota el règim franquista (1939-1951) Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1995
# Cesare Moretti Jr

Cesare Moretti Junior (Boulogne-Sur-Seine, 6 de setembre de 1914 - Vail, 8 d'abril de 1985) fou un ciclista italià que es naturalitzà estatunidenc el 1940. Professional des del 1936 fins al 1948, es va especialitzar en el ciclisme en pista.
Era fill del també ciclista Cesare Moretti.

## Palmarès

* 1937
** Vencedor d'una etapa al Tour del Nord
* 1939
** 1r als Sis dies de Nova York (amb Cecil Yates)
* 1940
** 1r als Sis dies de Washington (amb William Peden)
* 1948
** 1r als Sis dies de Nova York (amb Alvaro Giorgetti)
** 1r als Sis dies de Buffalo (amb René Cyr)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Hiram Tuttle

Hiram Tuttle (Dexter, 22 de desembre de 1882 - Fort Riley, 11 de novembre de 1956) va ser un genet estatunidenc que va competir en el període d'entreguerres del segle xx. Fou el primer medallista olímpic de doma dels Estats Units.
Tuttle es va formar i va exercir originalment com a advocat a Boston, però el 1917 es va unir a l'exèrcit dels Estats Units. Entre 1930 i la seva jubilació, com a coronel, el 1944, va ocupar un càrrec a l'escola de cavalleria de Fort Riley, Kansas. Les seves habilitats eqüestres eren en gran part autodidactes, i es va convertir en el millor genet de doma als Estats Units, abans fins i tot que la majoria del país sabés de l'existència d'aquest esport.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va disputar dues proves del programa d'hípica. En ambdues proves, la doma individual i la doma per equips, amb el cavall Olympic, va guanyar la medalla de bronze. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, tornà a disputar dues proves del programa d'hípica, però en aquesta ocasió va finalitzar en posicions força endarrerides.
Tuttle posseïa i entrenava els seus propis cavalls, en part perquè els aquests poguessin centrar-se en la doma i no ser utilitzats per a d'altres esports o exercicis de cavalleria; cosa inusual en aquells anys. A diferència de la gran majoria de genets olímpics de l'època ell era més gran, no s'havia graduat de West Point, era un intendent i practicava la doma, quan pocs altres oficials apreciaven la formalitat i la disciplina de l'esport. Va formar molts dels genets de doma militar que van seguir els seus passos. Està enterrat juntament amb tres dels seus cavalls (Vast, Si Murray i Olympic) al cementiri de Fort Riley.
El 2002 va ser inclòs al Saló de la Fama de la Federació de Doma dels Estats Units en "reconeixement per les seves contribucions fonamentals com a oficial de cavalleria al desenvolupament de la doma als Estats Units".

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Hiram Tuttle». [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ Bryant, Jennifer O.. Olympic Equestrian:The Sports and the Stories from Stockholm to Sydney. The Blood-Horse, Inc, 2000, p. 86. ISBN 1-58150-044-0.
* 1 2 Bryant, Jennifer O.. Olympic Equestrian:The Sports and the Stories from Stockholm to Sydney. The Blood-Horse, Inc, 2000, p. 100–102. ISBN 1-58150-044-0.
* ↑ «Colonel Hiram Tuttle (2002)». United States Dressage Federation. [Consulta: 10 gener 2012].
# Hugh B. Cott

Hugh B. Cott (Ashby Magna, Leicestershire, Anglaterra, 6 de juliol de 1900 – Stoke Abbott, Dorset, Anglaterra, 18 d'abril de 1987), nascut Hugh Bamford Cott, fou un zoòleg britànic que esdevingué una autoritat en camuflatge natural i militar, i també fou un il·lustrador científic i fotògraf. Molts dels seus estudis de camp tingueren lloc a l'Àfrica, on s'interessà especialment pel cocodril del Nil.
Durant la Segona Guerra Mundial, Cott treballà com un expert sobre camuflatge per l'Exèrcit Britànic. El seu llibre Adaptive Coloration in Animals (1940), popular entre els soldats de servei, fou l'obra de referència més important sobre el camuflatge en zoologia durant el segle xx. Després de la guerra, Cott esdevingué membre del Selwyn College de Cambridge.

## Referències

* ↑ «Papers of Hugh Cott» (en anglès). SEPP/COT (formerly HC/1-2). Janus. Arxivat de l'original el 2023-07-12. [Consulta: 1r octubre 2013].

## Enllaços externs

* Janus: Cott's papers Arxivat 2023-07-12 a Wayback Machine. (anglès)
* Archives Hub: Cott's own copies of books, with personal annotations, at Cambridge University Museum of Zoology Arxivat 2012-03-30 at Wikiwix (anglès)
* University of Glasgow Story: Hugh Bamford Cott Arxivat 2013-05-14 a Wayback Machine. (anglès)