OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernard Slade

Bernard Slade (anglès: Bernard Slade Newbound) (Saint Catharines, 2 de maig de 1930 - Beverly Hills, 30 d'octubre de 2019) va ser un dramaturg i guionista canadenc en llengua anglesa.
Slade va començar la seva carrera com a actor al Teatre Garden Center de Vineland, Ontario. A mitjans de la dècada de 1960 es va traslladar a Hollywood i va començar a treballar com a guionista de comèdies televisives de situació com Embruixada. Quan l'ABC li va donar l'oportunitat de crear una sèrie, va idear Love on a Rooftop (Amor en una teulada), semblant pel que fa a la temàtica a l'obra de Neil Simon Barefoot in the Park (Descalços al parc), sobre una jove parella que viu en un apartament sense finestres, sense ascensor i amb accés a un terrat amb una vista de San Francisco.
A l'any següent, Slade va crear The Flying Nun (adaptació del llibre de Tere Ríos The Pelican XV), amb Sally Field. També va ser el responsable de The Partridge Family.
Malgrat el seu èxit a la televisió, Slade va tornar al teatre el 1975 amb Un cop l'any (Same Time, Next Years) sobre una exparella que malgrat haver-se casat de nou, es veuen en secret un cop a l'any per fer l'amor i parlar. Amb Charles Grodin i Ellen Burstyn, l'obra va tenir un gran èxit amb 1.453 actuacions. Slade va rebre el Premi Drama Desk i una nominació al Premi Tony a la millor obra.
El 1978, va seguir amb Tribute (Homenatge), la història d'un home que aprèn a estimar al seu pare, un actor d'èxit que sempre ha tingut més temps per als seus companys de teatre que per al seu fill. Malgrat disposar de Jack Lemmon al capdavant del repartiment, l'obra va resultar tenir menys èxit que l'anterior amb només 212 actuacions. Una mica més reeixida va ser Romantic Comedy (Comèdia romàntica) (1979), protagonitzada per Anthony Perkins i Mia Farrow.
Slade va escriure també els guions de les adaptacions cinematogràfiques de tres de les seves obres de teatre, i va ser nominat a l'Oscar al millor guió adaptat per la seva adaptació de Same Time, Next Year.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1975: Premi Tony a la millor obra per Un cop l'any
* 1979: Oscar al millor guió adaptat per Same Time, Next Year

## Referències

* ↑ «Bernard Slade, 'Partridge Family' Creator and 'Same Time, Next Year' Writer, Dies at 89». HollywoodReporter.com, 30-10-2019 [Consulta: 30 octubre 2019].
* 1 2 3 Rosky, Nicole. «Broadway Playwright Bernard Slade Passes Away at 89» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ Lumley, Elizabeth. Canadian Who's Who 2008 (en anglès). University of Toronto Press, 2008-01-05, p. 107. ISBN 978-0-8020-4071-8.
* ↑ «Bernard Slade – Broadway Cast & Staff | IBDB». [Consulta: 26 gener 2022].
# Estat de Campeche

* Aquest article tracta sobre l'estat de Mèxic. Si cerqueu la seva capital, vegeu «Campeche».
L'estat de Campeche es va escindir de l'estat de Yucatán el 7 d'agost de 1857. Limita amb l'estat de Yucatán al nord-est, Quintana Roo a l'est, Tabasco al sud-oest, Guatemala al sud (el departament de Petén) i a l'oest i nord-oest amb el Golf de Mèxic. Està dividit en 11 municipis.
Ja que era part del territori de Yucatán, va formar part de la República de Yucatán la qual va declarar la independència de Mèxic en dues ocasions, quan la constitució federal va ser abolida i es va imposar un govern centralista limitant l'autonomia dels estats. Poc després de la re-incorporació de Yucatán a la federació, Campeche es va conformar com un estat separat de Yucatán atès les diferències ideològiques entre els corrent polítics de les dues ciutats més importants de la regió: la ciutat de Campeche i Mérida.
L'estat conté nombrosos jaciments petroliers a la costa del Golf, potser, la seva indústria principal. La segona indústria en importància és la indústria del turisme, ja que a Campeche es troben diverses ruïnes precolombines maies, les quals són una destinació turística important del que es coneix com a "Riviera Maya". Avui, el 15% de la població de Campeche parla una llengua indígena, principalment la llengua maia o dialectes d'aquesta.

## Municipis

Els municipis de l'estat de Campeche són: Calakmul, Calkini, Campeche, Candelaria, Carmen, Champotón, Escárcega, Hecelchakan, Hopelchen, Palizada i Tenabo.
# Villaricos

Villaricos és una pedania costanera al municipi de Cuevas del Almanzora, a la província d'Almeria, Andalusia, a 117 km de la capital provincial, Almeria, i a 13 km de Cuevas del Almanzora. El 2010 tenia 664 habitants. La pedania té 63 km². És una ciutat d'estiueig amb dos petits ports: Puerto de Villaricos i Port Esportiu de Villaricos La Esperanza. Fou l'antiga Barea dels bastetans.
# Toñanes

Toñanes és una localitat del municipi d'Alfoz de Lloredo (Cantàbria, Espanya).
La localitat està situada a 2 km de la capital municipal, Novales, i a 35 metres d'altitud sobre el nivell del mar. L'any 2013, Toñanes tenia 105 habitants.

## Patrimoni

Entre els seus edificis destaca la casa-palau dels Gómez de Carandia, de 1703, actualment reconvertida en hotel.
Un altre edifici d'interès és l'església de San Tirso.

## Referències

* ↑ INE, 2013
# Emil Nygaard Vinjebo

Emil Nygaard Vinjebo (Gadstrup, municipi de Roskilde, 24 de març de 1994) és un ciclista danès professional des del 2012 i actualment a l'equip Team Giant-Castelli.

## Palmarès

* 2018
** Vencedor d'una etapa al Tour de Loir i Cher

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Dimoni (desambiguació)

«Dimoni» té aquests significats:
* Un dimoni com a ens sobrenatural.
* Un dimoni informàtic.
* L'espurna o petit punt de llum que pujava quan hom atiava el foc en les antigues cuines de carbó o fusta.
    Vegeu també: Diable.
Viccionari
# 521

El 521 (DXXI) fou un any comú començat en divendres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Imperi Romà d'Orient: Justinià esdevé cònsol durant el regnat del seu oncle, Justí I.

## Referències

* ↑ Bury, 1889, p. 335.

## Bibliografia

* Bury, J. B. A History of the Later Roman Empire from Arcadius to Irene (395 A.D. to 800 A.D.) (en anglès). Volum I, 1889.
# Maria Àngels Sanahuja Pons

Maria Àngels Sanahuja Pons (Barcelona, setembre de 1948) és una empresària catalana, promotora immobiliària i mecenes de la salut pública.
Ha realitzat estudis econòmics als Estats Units. Va heretar l'empresa constructora del seu pare, Romà Sanahuja Bosch, que va arribar a ser un dels principals empresaris immobiliaris a Barcelona. És consellera delegada i administradora única de diferents societats del grup Sanahuja, totes dedicades a la promoció immobiliària. És vídua d'Antoni Roca Lluch.

## Mecenatge

Sanahuja és cofundadora de Lliga Catalana d'Ajuda Oncològica – Oncolliga, una fundació que, des de 2004, dona suport i assistència a les persones que pateixen càncer i a les seves famílies o persones cuidadores, atenent-los en aspectes que no estan coberts per la sanitat pública.
Sanahuja, que havia estat pacient de Josep Baselga, aleshores director de la Unitat de Patologia Mamaria de l'Hospital de la Vall d'Hebron de Barcelona, va fer donació de 4,4 milions d'euros per construir una nova unitat de càncer de mama en aquell centre, amb la intenció de fer-ne un referent mundial de totes les àrees d'atenció a les pacients afectades per aquesta malaltia En el projecte, amb el nom d'Endavant i de Cara, i que Sanahuja va dedicar a la memòria dels seus pares, també participa la Fundació d'Estudis i Investigació Oncològica (FERO), que estava presidida per Leopoldo Rodés. El centre va dissenyar-se prenent com a model alguns hospitals de referència dels Estats Units i va inaugurar-se l'abril de 2008.
Per la seva tasca de mecenatge, el 27 de maig de 2008 va rebre la Medalla i la Placa Josep Trueta 2007 al mèrit sanitàri.

## Referències

* 1 2 3 Medalla i Placa Josep Trueta 2007 (pdf). Generalitat de Catalunya - Departament de Salut.
* ↑ «Lliga Catalana d'Ajuda Oncològica - Oncolliga». Coordinadora Catalana de Fundacions. [Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ País, Ediciones El «Vall d'Hebron abre un centro de élite para combatir el cáncer de mama» (en castellà). El País [Madrid], 01-05-2008. ISSN: 1134-6582.
* ↑ 324cat. «L'Hospital de la Vall d'Hebron estrena un centre per tractar el càncer de mama». CCMA, 30-04-2008. [Consulta: 19 febrer 2023].
# Gran Premi de la Indústria i l'Artesanat de Larciano 2017

El Gran Premi de la Indústria i l'Artesanat de Larciano 2017 va ser la 40a edició del Gran Premi de la Indústria i l'Artesanat de Larciano, una cursa ciclista d'un dia que es disputà el 5 de març de 2017. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2017 amb una categoria 1.HC.
El vencedor fou Adam Yates, que s'imposà a l'esprint als seus dos companys d'escapada.

## Equips

L'organització convidà a 19 equips a prendre part en aquesta cursa.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Adam Yates wins GP Industria & Artigianato». cyclingnews.com, 05-03-2017 [Consulta: 19 març 2017].
* ↑ Participants a procyclingstats.com

## Enllaços externs

* Gran Premi de la Indústria i l'Artesanat de Larciano 2017 - Lloc web oficial
# Jean-Bernard Mary-Lafon

Jean-Bernard Marie Lafon, més conegut com a Jean-Bernard Mary-Lafon, (La Francesa, 26 de juny de 1810 - Montalban, 14 de juny de 1884) va ser un romanista, historiador i escriptor occità que feu aportacions considerables per a la literatura i la llengua occitana. Va morir el 1884 a Montalban. És enterrat al cementiri de Père-Lachaise.

## Obres

* Tableau historique et comparatif de la langue parlée dans le Midi de la France et connue sous le nom de langue romano-provençale (1841)
* Histoire politique, religieuse et littéraire du Midi de la France depuis les temps les plus reculés jusqu’à nos jours (1842-1845)
* Le Languedoc ancien et moderne, illustré par J. Gigoux, O. Penguilly, T. Johannot, A. Leleux, Marvy, Castelli et Soulié (1846)
* Rome ancienne depuis sa fondation jusqu’à la chute de l'Empire (1853)
* Rome depuis l'établissement du christianisme jusqu’à nos jours (1853)
* Rome, ancienne et moderne, depuis sa fondation jusqu’à nos jours (1854)
* Histoire d'un livre, (1857)
* Histoire illustrée des principales villes du Rouergue (1859)
* Mœurs et coutumes de la vieille France (1859)
* Mille ans de guerre entre Rome et les Papes (1860)
* Pasquin et Marforio : histoire satirique des Papes (1861)
* Histoire d'une ville protestante (1862)
* La Peste de Marseille (1863)
* Célébrités provençales. Moustier, l'échevin de Marseille (1863)
* Le maréchal de Richelieu et Mme de Saint-Vincent (1863)
* Histoire d'Espagne depuis les premiers temps jusqu'à nos jours (1865)
* La France ancienne et moderne (1865)
* La Peinture, hommage à la mémoire d'Ingres (1867)
* Histoire littéraire du Midi de La France (1882)
* Cinquante ans de vie littéraire (1882)

## Bibliografia

* Philippe Martel, « Les historiens du début du XIXème siècle et le Moyen Âge occitan : Midi éclairé, Midi martyr ou Midi pittoresque », dans Romantisme, vol. 12, n° 35, 1982, p. 49-72

## Notes i referències

* ↑ Moiroux, Jules. Le cimetière du Père Lachaise. París: S. Mercadier, 1908, p. 243.
# Vass

Vass és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 750 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Vass tenia 750 habitants, 304 habitatges i 207 famílies. La densitat de població era de 95,6 habitants per km².
Dels 304 habitatges en un 31,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,4% hi vivien parelles casades, en un 16,1% dones solteres, i en un 31,6% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.188 $ i la renda mediana per família de 33.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.292 $ mentre que les dones 23.125 $. La renda per capita de la població era de 15.165 $. Entorn del 14,4% de les famílies i el 23,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Vass». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Vass». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Can Busqueta

Can Busqueta és una masia del municipi de Castellar del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una gran masia situada al nucli de Sant Feliu del Racó, prop de l'església del mateix nom. És un edifici de planta quadrangular, format per planta baixa, pis i golfes, amb teulada a dues vessants, el carener de la qual és perpendicular a la façana principal. Aquesta façana d'accés és de composició simètrica, amb una gran porta d'arc de mig punt adovellada com a element més remarcable. La planta baixa ha estat objecte d'obres de remodelació que han afectat també a la banda dreta del pis superior, on una de les tres finestres ha quedat convertida en balcó. Aquestes obertures, així com la del pis de les golfes, són rectangulars, emmarcades per carreus regulars de pedra.

## Història

Aquesta casa presenta la mateixa aparença que Ca l'Umbert, situada al mateix nucli de Sant Feliu del Racó. Sembla que foren bastides durant el segle xvii per dos germans amb els diners llegats en herència pel seu pare. La rèplica que construí el fill petit de la casa de l'hereu va ocasionar que ambdós s'enfrontessin, fins que un d'ells morí a mans de l'altre.

## Referències

* 1 2 «Can Busqueta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Dublin (Nou Hampshire)

Dublin és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 1.476 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dublin tenia 1.476 habitants, 560 habitatges, i 417 famílies. La densitat de població era de 20,4 habitants per km².
Dels 560 habitatges en un 32,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,4% hi vivien parelles casades, en un 6,6% dones solteres, i en un 25,4% no eren unitats familiars. En el 21,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,4% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 32,5% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.150$ i la renda mediana per família de 57.578$. Els homes tenien una renda mediana de 36.853$ mentre que les dones 25.859$. La renda per capita de la població era de 27.028$. Entorn del 6% de les famílies i el 10,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dublin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dublin». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# 12ft

12ft és un servei per accedir a webs que bloquegen la lectura pública, lliure i gratuïta de pàgines web amb eines com murs de pagament. Per a complir aquesta funció el servei aprofita les còpies accessibles i llegibles que aquestes pàgines web ofereixen al servei de crawling de Google. El seu lema "Show me a 10ft paywall, I’ll show you a 12ft ladder" es basa en la frase "Show me a ten-foot wall and I'll show you an eleven-foot ladder" de l'obra All I Want To Know Is Where I'm Going To Die So I'll Never Go There de Peter Bevelin. Aquest servei fou creat per Thomas Millar.

## Referències

* ↑ Leaf, Danielle from; Core. «12ft.io is Your Friend for Bypassing Paywalls. But is That Okay?» (en anglès americà), 21-02-2022.
* ↑ «12ft Ladder». [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ «Paywall-breaking tool 12ft asks users to subscribe to cover costs» (en anglès).
* ↑ Sobiraj, Lars. «12ft.io hilft beim Überwinden von PayWalls», 07-10-2021.
# Gran Premi de la Libération

El Gran Premi de la Libération fou una carrera ciclista professional d'un sol dia que es disputà entre 1988 i 1991 als Països Baixos. Es tractava d'una contrarellotge per equips disputada a Eindhoven. Va ser l'antecedent de la Contrarellotge per equips d'Eindhoven.
Va pertànyer a la Copa del Món de ciclisme, organitzada per la Unió Ciclista Internacional.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1988 | Superconfex-Kwantum | Roland-Colnago | PDM-Ultima-Concorde |
| 1988 | Gert Jakobs (NED) Frans Maassen (NED) Jelle Nijdam (NED) Toine Poels (NED) Gerrit Solleveld (NED) Edwig Van Hooydonck (BEL) | Ronny Van Holen (BEL) John van den Akker (NED) Brian Holm (DEN) Jesper Skibby (DEN) Herman Frison (BEL) John Bogers (NED) | Frank Kersten (NED) Greg LeMond (USA) Jörg Müller (SUI) Stefan Mutter (SUI) Peter Stevenhaagen (NED) Gert-Jan Theunisse (NED) |
| 1989 | TVM-Van Schilt | Super U-Raleigh | Histor-Sigma |
| 1989 | Kim Eriksen (DEN) Eddy Schurer (NED) Jesper Skibby (DEN) Martin Schalkers (NED) Peter Pieters (NED) Johan Capiot (BEL) Jean-Philippe Vandenbrande (BEL) Jacques Hanegraaf (NED) | Yves Bonnamour (FRA) Claude Seguy (FRA) Bjarne Riis (DEN) Pascal Simon (FRA) Gerard Rué (FRA) Vincent Barteau (FRA) Thierry Marie (FRA) Laurent Fignon (FRA) | Brian Holm (DEN) Wilfried Peeters (BEL) Søren Lilholt (DEN) Paul Haghedooren (BEL) Rob Harmeling (NED) Herman Frison (BEL) Etienne De Wilde (BEL) Rik Van Slycke (BEL) |
| 1990 | PDM-Ultima-Concorde | ONCE | Buckler-Colnago |
| 1990 | Uwe Ampler (RDA) Uwe Raab (RDA) Sean Kelly (IRL) Gert Jakobs (NED) Erik Breukink (NED) | Melcior Mauri (ESP) Herminio Díaz Zabala (ESP) Johnny Weltz (DEN) Stephen Hodge (AUS) Marino Lejarreta (ESP) | Frans Maassen (NED) Jelle Nijdam (NED) Gerrit de Vries (NED) Eric Vanderaerden (BEL) |
| 1991 | Buckler-Colnago | ONCE | Panasonic-Sportlife |
| 1991 | Edwig Van Hooydonck (BEL) Jelle Nijdam (NED) Gerrit de Vries (NED) Patrick Eyk (NED) Wilco Zuijderwijk (NED) Frans Maassen (NED) | Melcior Mauri (ESP) Herminio Díaz Zabala (ESP) Joan Llaneras (ESP) Johnny Weltz (DEN) Stephen Hodge (AUS) Marino Lejarreta (ESP) | Dimitri Zhdanov (RUS) Olaf Ludwig (GER) Jacques Hanegraaf (NED) Rudy Dhaenens (BEL) Viatxeslav Iekímov (RUS) Maurizio Fondriest (ITA) |

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Jean-Barthélémy Camille Polonceau

Jean-Barthélémy Camille Polonceau (Chambéry 29 d'octubre de 1813 - Viry-Châtillon 21 de setembre de 1859) va ser un enginyer i constructor de ponts francès. Es va diplomar a l'École Centrale des Arts et Manufactures. Va ser ajudant d'Auguste Perdonnet, en la Compagnie du chemin de fer de Paris à Versailles-Rive-Gauche. Va idear el 1837 el sistema d'encavalladura Polonceau.
El seu cognom apareix inscrit a la Torre Eiffel

## Publicacions

* Notice sur nouveau système de charpente en bois et fer (dins Revue Générale de l'architecture et des travaux publics, 1840, pp. 27-32)
* Portefeuille de l'ingénieur des Chemins de fer (amb Auguste Perdonnet, editore L. Mathias, 1843-1846)
* Guide du mécanicien constructeur et conducteur de machines locomotives (con Louis Le Chatelier, Eugène Flachat e Jules Petiet, edizioni Paul Dupont, Parigi, 1851)
* Nouveau portefeuille de l'ingénieur des chemins de fer (amb Auguste Perdonnet ed Eugène Flachat, edizioni Eugène Lacroix, Parigi, 1866)

## Notes

* ↑ Extraits en ligne .

## Enllaços externs

* Scheda biografica su Structurae (francès)
# Disparen a matar

Disparen a matar és una pel·lícula veneçolana de 1991, va ser la primera pel·lícula de ficció del consagrat documentalista Carlos Azpúrua, en el qual planteja una trama policial amb un fort contingut polític. La pel·lícula compta amb guió de David Suárez (1955-1995), uns dels millors escriptors del cinema Veneçolà.

## Repartiment

* Amalia Pérez Díaz - Doña Mercedes Martinez
* Jean Carlo Simancas - Santiago Garcia
* Daniel Alvarado - Oficial Castro Gil
* Flor Núñez - Nancy De Garcia
* Miguel Ángel Landa - Comandante Villasmil
* Héctor Mayerston + - Lic. Federico Valero
* Dora Mazzone - Gabriela
* Víctor Cuica - Freddy
* William Mújica - Oficial Rondón
* Juan Carlos Gardié - Antonio Martinez +
* Tito Aponte - Oficial Aponte
* Julio Mujica - Oficial Lugo
* Juan Galeno - José Martinez
* Francis Romero - Luisa De Martinez
* Antonieta Colón - Doña Juliana
* Isabel Hungría - Doña Olga
* Isabel Palacios - Paula
* Cecilia Bellorin - Mujer de Lugo
* Judith Cegarra - La Guaricha
* Héctor Campobello - Portugués
* Otilia Docaos - Fiscal de Jefatura
* Enrique Oliveros - Oficial Andrade
* Zoed Eligon - Testigo Julian
* Oscar Cabrera - Antonio

## Premis

* 1991, Festival de Cinema Iberoamericà de Huelva, Edició 17è, Llargmetratge, Colón d'Or del Públic al Millor Llargmetratge | Esment Especial del Jurat.
* 1991, Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana, Edició 13è, Òpera Prima, Premi Coral d'Òpera Prima.
* 1993, Premis Goya, Edició VII, Nominada, Millor Pel·lícula Estrangera de Parla Hispana.

## Dades

* El treball de Suárez a Disparen a matar es destaca per haver creat una de les millors frases del nostre cinema: “Jo l'única cosa que li demano a Déu és que em canviï aquest dolor per ràbia” (Mercedes per Amalia Pérez Díaz).
* La pel·lícula va comptar amb el promocionada per Consell Nacional de Cultura, l'Alcaldia de Caracas, les Governacions dels estats Anzoategui i Sucre, i el partit Causa R.
* De la pel·lícula va aparèixer un llibre en 2015 escrit pel periodista Gustavo Azócar Alcalá.
* El 2015 el president Nicolás Maduro va ordenar que la pel·lícula fos emesa a VTV i TVes. Això a un dia de les eleccions parlamentàries a Veneçuela de 2015.

## Referències

* ↑ «Disparen a matar». [Consulta: 6 diciembre 2015].
* ↑ «Disparen a Matar de Carlos Azpúrua». [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ Disparen a matar al web dels Premis Goya
* ↑ «“Disparen a matar” cumple 25 años». Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «Disparen a Matar: El nuevo libro de Gustavo Azócar Alcalá». [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «'Disparen a matar' antes de las elecciones». [Consulta: 6 novembre 2015].
# Elements del període 4

Un element del període 4 és un dels elements químics de la quarta filera (o període) de la taula periòdica dels elements.
Aquests són:
Elements químics del quart període :
| Grup | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |
| # Nom | 19 K | 20 Ca | 21 Sc | 22 Ti | 23 V | 24 Cr | 25 Mn | 26 Fe | 27 Co | 28 Ni | 29 Cu | 30 Zn | 31 Ga | 32 Ge | 33 As | 34 Se | 35 Br | 36 Kr |
| e$^-$-conf. |
| Metalls alcalins | Alcalinoterris | Lantanoides | Actinoides | Metalls de transició |
| Altres metalls | Metal·loides | No metalls | Halògens | Gasos nobles |