OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eflorescència

Eflorescència és la propietat que posseeixen alguns minerals i substàncies químiques (hidrats) de reduir-se a pols per si mateixos per pèrdua d'aigua de cristal·lització en ser exposats a l'aire.
Un altre cas d'eflorescència té lloc en evaporar-se les solucions salines que hi ha per sota del sòl, se solen acumular en forma de sals solubles a flor de terra o d'un mur, deixant-ho com si hagués florit, d'aquí ve el seu nom.
Exemples de solucions eflorescents:
* El nitrat de potassi, KNO₃
* El guix o sulfat de calci, CaSO₄·2H₂O
* El sulfat de coure (II) pentahidratat, CuSO₄·5H₂O,
etc.

## Vegeu també

* Salnitrera
* Salnitre

## Referències

* ↑ Eflorescència a Optimot
* ↑ BABOR, J.A. y IBARZ, J. Química general moderna. Marín. 8a ed. Barcelona, 1979
# Castilruiz

Castilruiz és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 390 | 356 | 304 | 285 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Bernardo Kucinski

Bernardo Kucinski (São Paulo, 1937) és un periodista i politòleg brasiler, col·laborador del Partit dels Treballadors i professor de la Universitat de São Paulo. Va treballar com a assessor del President de la República durant el primer mandat de Luiz Inácio Lula da Silva.

## Biografia

Tot i graduar-se en Física per la Universitat de São Paulo en 1968, Kucinski va desenvolupar la seua carrera en el camp del Periodisme. A principis de la dècada dels 70 va marxar a Londres a causa de la dictadura militar brasilera. Allà va ser productor i locutor de la BBC, corresponsal dels diaris Opinião i Gazeta Mercantil.
El 1974 retorna al seu país i va participar en la fundació dels diaris alternatius Moviment i En Tempo, del qual en seria el primer editor el 1977. Continua en la Gazeta Mercantil i esdevé corresponsal per a diversos mitjans anglesos i estatunidencs, com ara The Guardian, Euromoney o Lagniappe Letter. També hi col·laborà en la revista científica Ciência Hoje.
L'any 1986 entra a Universitat de São Paulo com a professor de l'Escola de Comunicacions i Arts, i cinc anys després, es doctora en Ciències de la Comunicació en aquesta facultat amb la tesi Periodistes Revolucionaris. El 1997 guanya el Premi Jabuti amb Periodisme Econòmic. Entre 2002 i 2006 és assessor especial de la Secretaria de Comunicació Social de la Presidència de Luiz Inácio Lula da Silva.

## Obra literària

* Pau de Arara, La Violence Militaire au Brezil (1971, editat a França)
* Fome de Lucros (1977, editat a Nova York)
* O que são Multinacionais (1981)
* Brazil sate and struggle (1982, editat a Londres)
* A ditadura da divida (1987)
* The debt squads (1988, editat a Londres)
* Jornalistas e Revolucionarios (1991)
* O que são Multinacionais (1991)
* Brazil Carnival of the opressed (1995, editat a Londres)
* Jornalismo econômico (1996)
* Síndrome da Antena Parabólica: Ética no Jornalismo Brasileiro (1998)
* As Cartas Ácidas da Campanha de Lula de 1998 (2000)
* O Fim da Ditadura Militar no Brasil (2001)
* Lula and the workers party in Brazil (2003, editat a Londres)
* Jornalismo na Era Virtual (2005)
* K. (2011)

### Traduccions al català

* Les Tres morts de K. Bernardo Kucinski; traducció de Pere Comellas; il·lustracions d'Enio Squeff. Barcelona : Raig Verd, 2012 (ISBN: 9788415539469)

## Referències

* ↑ Curriculum Lattes
* ↑ «"También hubo dictadura brasileña", Entrevista a Bernardo Kucinski (EITB, 10 de març de 2013)». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 25 gener 2014].
* ↑ «Perfil al Portal dos Jornalistas». Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 25 gener 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina web de Bernardo Kucinski Arxivat 2019-05-02 a Wayback Machine.
* «Rubens Figueiredo i Bernardo Kucinski presenten llibres». "Veus del Brasil" (El Periódico, 15 de maig de 2013)
* "La dictadura de Brasil: de la realidad a la ficción" (EL País, 13 de març de 2013)
* Bernardo Kucinski e a culpa dos que sobreviveram (Deustche Welle Brasil, 8 de novembre de 2013)
# Zarafa (pel·lícula)

Zarafa és una pel·lícula d'animació francobelga del 2012 dirigida per Rémi Bezançon i Jean-Christophe Lie. Es va estrenar a França el 8 de febrer de 2012. La història es va inspirar en una girafa històrica coneguda avui com a Zarafa. S'ha doblat al català.
La pel·lícula es basava en l'esdeveniment històric de la girafa regalada a Carles X de França per Muhàmmad Alí Paixà d'Egipte, i Rémi Bezançon va voler fer-ne una pel·lícula tan bon punt se n'havia assabentat, i també tenia ganes d'explorar el tema de l'esclavitud en una pel·lícula.
La pel·lícula va ser acusada de distorsionar els fets històrics sobre com es tractava la girafa, i el Museu Nacional d'Història Natural va crear una exposició temporal titulada The True story of Zarafa per presentar la seva pròpia versió de la història. Però sobretot va rebre comentaris positius de la crítica.

## Referències

* ↑ «Prochaines SORTIES CINÉMA en France» (en francès). Animeland.com, 01-02-2012. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 1r febrer 2012].
* ↑ «Zarafa». ésAdir. [Consulta: 28 juny 2024].
* ↑ «In focus: Rémi Bezançon & Jean-Christophe Lie on Zarafa».
* ↑ «Zarafa: Berlin Film Review». The Hollywood Reporter.
* ↑ Audrey Chauvet «Zarafa, la girafe qui fait polémique »». , 07-02-2012.
# Ulak

Ulak (en Aleut Yuulax̂) és una petita illa deshabitada de les illes Delarof, un subgrup de les illes Andreanof, que formen part de les illes Aleutianes, a Alaska. Es troba uns 6 km al nord-oest d'Amatignak. L'illa fa 10,8 km de llargada 5,6 d'ample. La seva superfície és de 34,61 km².
A l'illa hi nidifiquen nombroses aus marines com el gavotí de Cassin, el somorgollaire comú, el somorgollaire de Brünnich, el fraret crestat, el corb marí pelàgic, hidrobàtids i Puffinus.

## Referències

* ↑ Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* ↑ «Geographic Names Information System». [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ Alaska Maritime National Wildlife Refuge Biological Projects - Invasive Species on the Refuge - Historic Background Arxivat 2011-10-15 a Wayback Machine.
* ↑ «EUA: Fish & Wildlife Service». [Consulta: 20 març 2024].
* ↑ B. A. Drummond, B. A. und A. L. Larned: Biological monitoring in the central Aleutian Islands, Alaska in 2007: summary appendices. U.S. Fish and Wildlife Service Report AMNWR 07/06. Homer, Alaska, 2007
# Erik Then-Bergh

Erik Then-Bergh (Hannover, 3 de maig de 1916 - Baldham, 19 d'abril de 1982) va ser un pianista i educador musical alemany.

## Vida i carrera

Then-Bergh va rebre les seves primeres classes de piano a l'edat de cinc anys del seu pare i una formació addicional amb la professora de piano hanoveriana Clara Spitta (1885-1955). Va fer la seva primera aparició pública a la seva ciutat natal a l'edat de 13 anys. Més tard va estudiar piano a Frankfurt a la classe magistral d'Alfred Hoehn i després va aprofundir els seus estudis amb Carl Adolf Martienssen a Berlín. A l'edat de 20 anys va guanyar el Premi Walter Bachmann a Dresden. Va debutar el 1938 a la "Deutsche Oper Berlin" amb concerts per a piano de Beethoven i Brahms. El punt àlgid de la seva carrera va ser durant la Segona Guerra Mundial, on va tocar sota directors famosos i va guanyar el Premi Nacional de Música el 1940 com el millor pianista jove.
Després de la guerra, va realitzar extenses gires de concerts que el van portar arreu d'Europa, on va tocar sota directors famosos com Herbert von Karajan o Joseph Keilberth. El 1954 va tocar quatre concerts a Hamburg i Berlín sota el director Wilhelm Furtwängler. Furtwängler va quedar tan impressionat per ell que li va demanar que interpretés la versió revisada del seu Concert Simfònic en si menor en una gira de concerts important amb el berlinès "Philharmonikern". Tots dos van assajar i treballar junts en el treball, però la mort de Furtwängler el 30 de novembre de 1954 va fer que la gira fracassés. Llavors-Bergh va tocar aquest concert gairebé 4 anys més tard, el 25 de gener de 1958 a la sala de concerts de la Universität der Künste Berlin amb lOrquestra Filharmònica de Berlín en un homenatge a Furtwängler. El director va ser Artur Rother.
Then-Bergh no només era pianista, sinó també un educador musical compromès. Des de 1949 va ensenyar a la Universitat Folkwang de les Arts, des de 1952 al mateix temps i més tard íntegrament al "Musikhochschule München", on va ensenyar fins a la seva mort. El seu enregistrament es concentra principalment en les obres de Beethoven, Mozart i Max Reger. El 1955 es va asseure al jurat del Concurs Internacional de Piano Chopin a Varsòvia, igual que el seu mestre Alfred Hoehn el 1932 i 1937.
Then-Bergh va morir a Baldham, prop de Múnic, als 65 anys.

## Enllaços externs

* https://www.munzinger.de/search/go/document.jsp?id=00000006903 a Munzinger (anglès)
# Bernardo Mateo Sagasta y Echevarría

Bernardo Mateo Sagasta y Echevarría [a vegades figura com Echeverría] (Pontevedra, 21 de setembre de 1866-2 de novembre de 1937) va ser un polític i enginyer espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Nascut el 21 de setembre de 1866 a Pontevedra, el seu pare Pedro era germà del pare de Práxedes Mateo Sagasta, Clemente. Fou un polític liberal, va ser diputat a Cortspel districte de Pontevedra de Caldas de Reis entre 1893 i 1923, obtenint escó en aquesta plaça en les eleccions de 1893, 1896, 1898, 1899, 1901, 1903, 1905, 1907, 1910, 1914, 1916, 1918, 1919, 1920 i 1923.
També va exercir el càrrec de subsecretari d'Hisenda el 1901 i el 1905,, i va exercir de forma interina la cartera d'Hisenda entre el 31 d'agost i l'11 de setembre de 1905, en absència del titular, José Echegaray.
Va ser el president de la segona comissió parlamentària (la primera datava de 1922), conformada al juliol de 1923 amb l'objectiu d'emetre un dictamen sobre l'Expedient Picasso. Després del cop d'estat de Primo de Rivera de setembre de 1923, va sostreure del Congrés els documents de l'informe i els va salvaguardar fins a l'arribada de la Segona República el 1931, quan els va tornar a lliurar a les Corts.
Escollit el 1901 membre de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, es va convertir en membre de ple dret en prendre possessió el 30 de gener de 1916. Va morir el 2 de novembre de 1937.

## Referències

* ↑ Sánchez de los Santos, 1908, p. 417.
* ↑ «Mateo Sagasta Echeverría, Bernardo. 38. Elecciones 5.3.1893». Archivo histórico de diputados (1810-1977). Congrés dels Diputats.
* ↑ Sampedro Escolar, 2013, p. 134-135.
* 1 2 Sánchez de los Santos, 1908, p. 417-418.
* ↑ Urquijo y Goitia, 2008, p. 91.
* ↑ Guimerá Plaza, 2008, p. 284-285.
* ↑ Sampedro Escolar, 2013, p. 134.
* 1 2 «Relación de Académicos desde el año 1847 hasta el 2003» p. 16. Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Bibliografia

* Guimerá Plaza, Marcos «Maura y Cambó (1913-1925)». Anuario de Estudios Atlánticos. Cabildo de Gran Canaria [Las Palmas de Gran Canaria], 54, 1, 2008, pàg. 269-290. ISSN: 0570-4065.
* Sampedro Escolar, José Luis «Sagasta: nobleza y liberalismo». Berceo. Instituto de Estudios Riojanos [Logroño], 164, 2013, pàg. 131-177. ISSN: 0210-8550.
* Sánchez de los Santos, Modesto. Las Cortes Españolas. Las de 1907. Madrid: Establecimiento tipográfico de Antonio Marzo, 1908.
* Urquijo y Goitia, José Ramón de. Gobiernos y ministros españoles en la edad contemporánea. Madrid: Consell Superior d'Investigacions Científiques, 2008. ISBN 978-84-00-08737-1.
# Katerina Burmístrova

Katerina Volodímirivna Burmístrova –en ucraïnès, Катерина Володимирівна Бурмістрова– (Sumi, 20 de novembre de 1979) és una esportista ucraïnesa que va competir en lluita estil lliure, guanyadora de dues medalles al Campionat Mundial de Lluita, or el 2002 i bronze el 2008, i nou medalles al Campionat Europeu de Lluita entre els anys 2004 i 2014.

## Palmarès internacional

Campionat Mundial :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2002 | Calcis ( Grècia) | 1 | Lliure 67 kg |
| 2008 | Tòquio ( Japó) | 3 | Lliure 67 kg |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2004 | Haparanda ( Suècia) | 1 | Lliure 67 kg |
| 2005 | Varna ( Bulgària) | 1 | Lliure 67 kg |
| 2007 | Sofia ( Bulgària) | 2 | Lliure 67 kg |
| 2009 | Vílnius ( Lituània) | 1 | Lliure 67 kg |
| 2010 | Bakú ( Azerbaidjan) | 2 | Lliure 67 kg |
| 2011 | Dortmund ( Alemanya) | 1 | Lliure 72 kg |
| 2012 | Belgrad ( Sèrbia) | 2 | Lliure 72 kg |
| 2013 | Tbilisi ( Geòrgia) | 3 | Lliure 72 kg |
| 2014 | Vantaa ( Finlàndia) | 3 | Lliure 75 kg |

## Referències

* ↑ «Kateryna Burmistrova» Arxivat 2012-12-18 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Kateryna Burmistrova» en Iat.uni-leipzig.de (anglès)
# Fadi

Fadi (en llatí Fadius) era el nom d'una família romana del municipi d'Arpinium. Alguns membres de la família es van establir a Roma i altres es van quedar a la seva ciutat natal.
Els Fadis (Fadii) apareixen a la història en temps de Ciceró, però cap d'ells va obtenir un alt càrrec de la república més enllà del tribunat. La família va utilitzar els cognomens Gal i Ruf (Gallus i Rufus).
Els personatges més destacats van ser:
* Gai Fadi o Quint Fadi, sogre de Marc Antoni
* Luci Fadi, notable d'Arpinium

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/143?rgn=full+text;view=image;q1=FadiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 133. ]
# Triplophysa brevicauda

Triplophysa brevicauda és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Herzenstein, S. M. 1888. Fische. A: Wissenschaftliche Resultate der von N. M. Przewalski nach Central-Asien unternommenen Reisen. Zoologischr. Theil. v. 3 (2 abt.) (1): i-vi + 1-91, Pls. 1-8.
# Eric De Vlaeminck

Eric De Vlaeminck (Eeklo, 23 de març de 1945- Eeklo, 4 de desembre de 2015) va ser un ciclista belga, que fou professional entre 1966 i 1980. Era el germà del també ciclista Roger de Vlaeminck.
Especialista en ciclocròs, fou set vegades campió del món de l'especialitat (1966, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972 i 1973). També guanyà quatre vegades el campionat de Bèlgica de ciclocròs (1967, 1969, 1971, 1972). En ruta també aconseguí èxits notables, com ara una etapa al Tour de França de 1968 o la Volta a Bèlgica de 1969.

## Palmarès

* 1966
** Campió del món de ciclocròs
* 1967
** Campió de Bèlgica de ciclocròs
* 1968
** Campió del món de ciclocròs
** 1r al GP du Tournaisis
** 1r al GP Union Dortmund
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1969
** Campió del món de ciclocròs
** Campió de Bèlgica de ciclocròs
** 1r a la Volta a Bèlgica i vencedor d'una etapa
** 1r al Circuit de les Ardenes flamenques - Ichtegem
** 1r al Campionat de Flandes
** Vencedor d'una etapa al Midi Libre
* 1970
** Campió del món de ciclocròs
** 1r a la París-Luxemburg
** 1r al Tour de Flandes occidental
** 1r al Gran Premi del cantó d'Argòvia
* 1971
** Campió del món de ciclocròs
** Campió de Bèlgica de ciclocròs
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Luxemburg
* 1972
** Campió del món de ciclocròs
** Campió de Bèlgica de ciclocròs
* 1973
** Campió del món de ciclocròs
* 1975
** Campió d'Hainaut de ciclocròs
* 1977
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Indre-et-Loire

### Resultats al Tour de França

* 1968. 51è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1970. Abandona (7a etapa a)
* 1971. 62è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1968. Abandona

## Referències

* ↑ «Décès d'Erik De Vlaeminck, septuple champion du monde de cyclo-cross». DH.be. [Consulta: 4 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Eric De Vlaeminck a sitiodeciclismo.net
* Palmarès d'Eric De Vlaeminck a memoire-du-cyclisme.eu
# Efip

Efip és el nom dels següents personatges:
* Efip d'Olint, historiador de l'antiga Grècia
* Efip d'Atenes, poeta còmic de l'antiga Grècia
# María Antonia González Istúriz

María Antonia González Istúriz (Badajoz, 10 de gener de 1824 - valor desconegut) va ser una cantant i actriu de sarsuela espanyola.
Va néixer a Badajoz el 10 de gener de 1824. Per la seva inclinació a la música, va ser matriculada, juntament amb la seva germana Teresa, el 23 de desembre de 1844 al Reial Conservatori Superior de Música de Madrid, a la segona classe de solfeig, i on va fer els principals estudis, i va continuar sent deixebla de Baltasar Saldoni, de qui va aprendre fins a 1850. Va ser soprano de sarsuela, una de les de més èxit als teatres d'Espanya. Va destacar per la seva veu, no molt extensa per de timbre agradable i dolç, la seva personalitat i l'excel·lent mètode de cant, que va aprendre de Saldoni. Va actuar al Teatre del Circo; la crítica va elogiar-la, tot i que també li va recomanar corregir defectes. Va desaparèixer aviat dels escenaris a causa de la pèrdua de veu, i després no es tenen més dades d'ella.

## Referències

* 1 2 3 Díaz y Pérez, Nicolás. Diccionario histórico, biográfico, crítoco y bibliográfico de autores, artistas y extremeños ilustres (en castellà). vol. 1. Madrid: Pérez y Boix, 1884, p. 374.
* 1 2 3 4 Casares Rodicio, Emilio. Francisco Asenjo Barbieri. El hombre y el creador (en castellà). Madrid: Instituto Complutense de Ciencias Musicales, 1994, p. 101.
* 1 2 3 Saldoni, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). Madrid: A. Pérez Dubrull, 1880, p. 25.
* 1 2 3 Cotarelo y Mori, Emilio «Ensayo histórico sobre la zarzuela o sea el drama lírico español desde su origen a fines del siglo XIX». Boletín de la Academia Española, vol. 20, 1933, pàg. 601.
# Kittery (Maine)

Kittery és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 9.543 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kittery tenia 9.543 habitants, 4.078 habitatges, i 2.528 famílies. La densitat de població era de 206,8 habitants/km².
Dels 4.078 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,1% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 38% no eren unitats familiars. En el 29,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,9% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 30,7% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 15,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.200 $ i la renda mediana per família de 53.343 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.096 $ mentre que les dones 29.850 $. La renda per capita de la població era de 24.153 $. Entorn del 5,7% de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kittery». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kittery». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Isabelino Gradín

Isabelino Gradín (Montevideo, 8 de juliol de 1897 - Montevideo, 21 de desembre de 1944) fou un atleta i futbolista uruguaià de les dècades de 1910 i 1920. Formava part d'una família d'esclaus africans provinents de Lesotho.
Fou 24 cops internacional amb la selecció de l'Uruguai. Participà en els Campionats de Sud-amèrica de 1916, 1917 i 1919.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Peñarol i Olimpia Montevideo.
Pel que fa a l'atletisme fou diversos cops campió sud-americà en 200m i 400m llisos.

## Referències

* ↑ Galeano, Eduardo H. Soccer in sun and shadow. Verso, 1998, p. 38. ISBN 1-85984-848-6.
* ↑ «Appearances for Uruguay National Team». RSSSF. Arxivat de l'original el 26 gener 2010. [Consulta: 25 novembre 2009].
* ↑ «Southamerican Championship 1916». RSSSF. [Consulta: 25 novembre 2009].
* ↑ «Southamerican Championship 1917». RSSSF. [Consulta: 25 novembre 2009].
* ↑ «Southamerican Championship 1919». RSSSF. [Consulta: 25 novembre 2009].
* ↑ «Isabelino Gradín 1894–1944» (en castellà). Club Atlético Olimpio. [Consulta: 25 novembre 2009].
* ↑ «Los Idolos – Isabelino Gradin» (en castellà). carbonero.com. Arxivat de l'original el 18 de maig 2009. [Consulta: 25 novembre 2009].
* ↑ «La Creación del Club Atlético River Plate» (en castellà). Club Atlético River Plate. Arxivat de l'original el 6 maig 2010. [Consulta: 25 novembre 2009].
* ↑ «South American Championships (Men)». gbrathletics.com. [Consulta: 25 novembre 2009].
* ↑ «Past Result – South American Championships». IAAF. Arxivat de l'original el 29 juny 2011. [Consulta: 27 novembre 2009].
* ↑ «South American Championships (unofficial)». gbrathletics.com. [Consulta: 25 novembre 2009].
# Harrisia

Harrisia és un gènere de cactus natiu de l'Argentina, el Paraguai, a moltes illes del Carib i a Florida. Comprèn 48 espècies descrites i d'aquestes, només 17 són acceptades.

## Descripció

Tenen forma d'arbre, de vegades erectes o arbustius que creix amb tiges cilíndriques i assoleixen a una grandària de fins a 7 m d'alçada. Té d'11 a 56 costelles i no formen arrels aèries. Les flors s'obren a la nit, són de color blanc i tenen un diàmetre de fins a 12 cm. Després de la pol·linització forma uns fruits rodons que són de color vermell a taronja. Els fruits es produeixen amb arèoles a les aixelles. Les llavors són negres de 2-3 x 1,5 mm de grandària.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Nathaniel Lord Britton i publicat a Bulletin of the Torrey Botanical Club 35(12): 561–566. 1908.

### Etimologia

Harrisia: nom genèric que va ser anomenat en honor de William Harris, qui va ser superintendent de jardins públics i plantacions de Jamaica.

## Taxonomia

* Subgènere Harrisia
** Harrisia aboriginum Small
** Harrisia brookii Britton
** Harrisia divaricata (Lam.) Backeb.
** Harrisia earlei Britton & Rose
** Harrisia eriophora (Pfeiff.) Britton
** Harrisia fernowii Britton
** Harrisia fragrans Small
** Harrisia gracilis (Mill.) Britton
** Harrisia nashii Britton
** Harrisia portoricensis Britton
** Harrisia simpsonii Small
** Harrisia taetra Areces
** Harrisia taylorii Britton
* Subgènere Eriocereus
** Harrisia adscendens (Gürke) Britton & Rose
** Harrisia bonplandii (J.Parm. ex Pfeiff.) Britton & Rose
** Harrisia martinii (Labour.) Britton & Rose
** Harrisia pomanensis (F.A.C.Weber) Britton & Rose
*** Harrisia pomanensis subsp. pomanensis
*** Harrisia pomanensis subsp. regelii (Weing.) R.Kiesling
** Harrisia tephracantha (Labour.) D.R.Hunt
** Harrisia tortuosa (J.Forbes ex-Otto & A.Dietr.) Britton & Rose

## Sinonímia

* Eriocereus (A.Berger) Riccob.
* Roseocereus Backeb.

## Enllaços externs

* http://cactiguide.com/cactus/?genus=Harrisia

## Referències

* ↑ Harrisia a PlantList
* ↑ «Harrisia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 13 juny 2013].