OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Naiara Davó

Naiara Davó Bernabeu (Alcoi, 1987) és una política valenciana, diputada a les Corts Valencianes per Unides Podem en la X Legislatura.
Llicenciada en Ciències Polítiques per la Universitat de Valencia i amb un màster de Cooperació al Desenvolupament, Davó ha estat activa políticament des de la seua època a la universitat en causes com la lluita contra la privatització educativa, la llibertat de Palestina o el Sahara Occidental. Davó va treballar al Brasil amb organitzacions no governamentals dedicades al sector educatiu no formal en les faveles, també va col·laborar amb els moviments de treballadors rurals a través del Moviment dels Sense Terra, en bancs solidaris com la Banca Social Sao José i en atenció social en la Comunitat Vida i Pau.
El 2015 dona el salt a la política partidista d'Alcoi integrant-se i sent triada regidora per Guanyar Alcoi-Acord Ciutadà. Quatre anys més tard encapçalà la candidatura de Podem i aconseguí el 8,31% del vot emés i dos representants al consistori municipal. També el 2019 ocupà la quarta posició de la candidatura autonòmica per la circumscripció d'Alacant no resultant electa tot i que la renuncia del diputat Rubén Martínez Dalmau per a ser vicepresident i conseller del Consell de la Generalitat possibilità l'accés de Davó a les Corts que, a més a més, esdevingué Síndica-portaveu del grup parlamentari de Podem a les Corts Valencianes.
El 2021 va ser substituïda per Pilar Lima com a portaveu a les Corts en el marc d'una crisi al si del partit i del grup parlamentari.

## Referències

* ↑ «Alcoi, capital parlamentària d'Unides Podem» (en catalan). [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ «Naiara Davó recull l'acta de diputada en substitució de Rubén Martínez Dalmau - Diari La Veu». [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ «Davó accepta el seu relleu per Lima "amb disconformitat política i per a protegir Podem"». [Consulta: 31 gener 2021].
# Teoria de la música

La teoria de la música és la branca de les ciències de la música que es dedica a l'estudi del llenguatge musical. Aquest camp d'estudi involucra la investigació dels diversos elements musicals, entre ells el desenvolupament i la metodologia per a analitzar, escoltar i compondre música. Això implica identificar i comprendre els patrons i les tècniques pròpies de la composició musical. En un sentit més concret, la teoria de la música es dedica a l'estudi dels elements principals d'aquest llenguatge, que són el ritme, la melodia, l'harmonia i l'estructura musical.
Mentre que la musicologia pot incloure qualsevol declaració, creença o concepció del que és la música, la teoria musical està limitada a les discussions concernents als esdeveniments sincrònics (o diacrònics) d'una composició específica (o diverses composicions), i als capítols musicoteòrics abstractes (per exemple teoria de conjunts, teoria de grups, teoria de la tensió tonal, etc.).
Una persona que practica la teoria musical és un teòric musical. Un d'aquests teòrics va ser Miquel Coma i Puig, l'obra del qual fou representativa de la teoria musical tradicional.
Alguns teòrics musicals proven d'explicar l'ús de les tècniques compositives pels compositors establint normes i patrons. Altres, donen forma a l'experiència de l'audició o interpretació de la música. Considerant-hi l'extremada diversitat dels seus interessos i propòsits, molts teòrics musicals occidentals pensen que els actes de compondre, interpretar, i escoltar música poden ser explicats amb un alt nivell de detall (això, oposat a una concepció d'expressió musical com fonamentalment inefable, excepte en sons musicals). Generalment, els treballs de teoria musical són tant descriptius com prescriptius, doncs amb tots dos es procura definir la pràctica i influir a la pràctica posterior. D'aquesta manera, la teoria musical es queda darrere de la pràctica, però també marca la futura exploració i interpretació.
Els intèrprets estudien teoria musical per a ser capaços d'entendre les relacions que un compositor desitja que siguin enteses a la notació, i els compositors estudien teoria musical per a poder entendre com produir efectes i com estructurar les seves pròpies obres. Els compositors haurien d'estudiar teoria musical per a guiar el seu procés precomposicional i les decisions composicionals. En general, la teoria musical és la tradició occidental. Se centra en l'harmonia i el contrapunt, i les utilitza per a explicar les estructures a gran escala i la creació de melodies.

## Referències

* ↑ «Theory». Oxford Music Online. [Consulta: 11 setembre 2016].
* ↑ Pérez Gutiérrez, Mariano. Diccionario de la Música y Los Músicos, Volum 1. Ediciones AKAL, 1985. ISBN 9788470901386.
* ↑ Teoria musical bàsica xtec.cat
# Ródenas

Ródenas és un municipi d'Aragó situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca de la Serra d'Albarrasí.

## Patrimoni

Aquesta petita localitat presenta una gran patrimoni arquitectònic, conserva un urbanisme gairebé intacte i les seves construccions realitzades en pedra de roig donen un caràcter especial a aquesta població. Com edificis rellevants podem destacar els següents:
* Església de Santa catalina
* restes església primitiva
* Casa del Olmo
* Cisterna part alta exterior
* Cisterna part baixa, exterior
* Interior aljub
* Safareig El Navajo
* Colomar
* Església de Santa Caterina: edifici de grans proporcions del segle xvi, d'una sola nau, coberta per volta de crucería estrelada, capelles laterals.
* Església primitiva: tan sols es conserven dues capelles de voltes estreladfes en un espai usat durant un temps com a cementiri.
* Ermita de la Verge dels Poyales: data del segle xvi amb gran influència mudèjar.
* Cases Palau: distribuïdes per la localitat es troben diferents cases palau, grans edificis caracteritzats per un gran arc de mig punt d'accés a aquestes, reixes en les obertures i ús de maçoneria i pedra de roig. destaca la Casa del Olmo.
* L'Ajub: construcció de carreus situada a la part alta del poble, sobre una formació rocosa. L'exterior és una construcció allindanada, esglaonada en pedra picada de grans lloses de marès. És corona amb una torreta circular de ventilació, també en pedra picada i rematada amb un cupulí de ferro calat per on es trau aigua en la zona alta del poble, també hi ha una entrada amb llinda de llosa única més avall per on es treia l'agua per a les cases del poble. Interiorment presenta planta rectangular coberta amb volta rebaixada, amb un gran dipòsit d'aigua per filtració des de la gran roca, i un embornal exterior que condueix les aigües a través de les canalitzacions que tenen les pedres. És una de les poques construccions d'aquest tipus existents a la regió. La qualitat de la pedra de roig fa que formi un nucli homogeni amb la roca sobre la qual està construïda.
* Safareig El Navajo: piles realitzades en pedra de roig usades com safareigs.
* Art rupestre: en aquesta zona es troba una de les majors concentracions de gravats rupestres d'Aragó, realitzades a base d'incisions sobre la mateixa pedra.
# Róbskoie

Róbskoie (en rus: Робское) és un poble de l'óblast de Briansk, a Rússia, segons el cens del 2013 tenia 37 habitants. Pertany al districte de Komàritxi.

## Referències

* ↑ «Izbichnya». GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-09-27. [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Комаричского района Брянской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Róbert Kreutz

Róbert Kreutz (3 de gener de 1923 - Budapest, 24 de desembre de 1944) va ser un obrer siderúrgic i comunista hongarès. Va treballar a la Weiss Manfréd Acél- és Fémművek de Csepel i va participar en el moviment juvenil durant la dècada del 1930. Per la seva militància en el moviment de resistència contra l'ocupació nazi durant la Segona Guerra Mundial, va ser detingut el 23 de novembre de 1944. Condemnat a mort per un tribunal militar juntament amb István Pataki i Barnabás Pesti, van ser executat el 24 de desembre de 1944.
El 1974 es va emetre un segell commemoratiu en homenatge pel servei postal hongarès. El 1977 es va erigir una placa commemorativa al Jardí Orczy de Budapest que després del col·lapse del comunisme va ser traslladada al Parc Memento, inaugurat el 1993. La inscripció de la placa és una cita d'un poema d'Attila József que resa: «Vine llibertat! Porta'm l'ordre, mostra'm el camí, ensenya'm amb paraules amables i deixa temps per a jugar al teu bell i sensat fill».

## Referències

* ↑ Pártélet (en hongarès). Kossuth Könyvkiadó, 1983, p. 88–89.
* ↑ Partington, Paul. Who's Who on the Postage Stamps of Eastern Europe. Metuchen N.J. & London: Scarecrow Press, 1979, p. 228 (entry on Róbert Kreutz). ISBN 0-8108-1266-5.
* ↑ Hungarian Review (en indonesi), 1961, p. 21.
* ↑ «Stamp: Róbert Kreutz (Hungary) (People) Mi:HU 3006A,Sn:HU 2321,Yt:HU 2402,AFA:HU 2935,Un:HU 3006A». Colnect, connecting collectors. [Consulta: 5 gener 2018].
* ↑ In the Shadow of Stalin's Boots, Visitors Guide to Memento Park, Private Planet Books 2016 ISBN 978-963-86881-9-4
* ↑ Lowe, D. Remembering the Cold War: Global Contest and National Stories. Taylor & Francis, 2014, p. 152 (Remembering the Modern World). ISBN 978-1-317-91258-3.
* ↑ Mozgalom, Köztérkép. «Kreutz Róbert - Budapest (Kiss Nagy András, 2009)» (en hongarès). Köztérkép. [Consulta: 5 gener 2018].
# Rossinyol ventreblanc

El rossinyol ventreblanc (Sholicola albiventris; syn: Myiomela albiventris) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). És endèmic de determinades zones forestals muntanyenques del sud de l'Índia per sobre dels 1200 m d'altitud i el seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Taxonomia

Anteriorment es considerava que el rossinyol ventreblanc pertanyia al gènere Myiomela. Però el 2017 el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 7.2, 2017), el transferí al gènere Sholicola. Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon també apareix classificat dins del gènere Sholicola.

## Referències

* 1 2 Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «Rossinyol ventreblanc». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 700. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-bellied Sholakili. Sholicola albiventris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ Robin, V.V.; Vishnudas, C. K.; Gupta, Pooja; Rheindt, Frank E.; Hooper, Daniel M.; Ramakrishnan, Uma; Reddy, Sushma «Two new genera of songbirds represent endemic radiations from the Shola Sky Islands of the Western Ghats, India». BMC Evolutionary Biology, 17, 2017. DOI: 10.1186/s12862-017-0882-6. PMC: 5259981.
* ↑ «Taxonomic Updates IOC (Version 7.2)» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 22-04-2017. [Consulta: 30 octubre 2022].
# Salm-Reifferscheid-Bedburg

Salm-Reifferscheid-Bedburg fou un comtat del Sacre Imperi Romanogermànic format el 1639 per divisió del Salm Antic (coneguda des de 1628 com altgraviat Salm-Reifferscheid). Altgraviat equival a "terra antiga".
Aquesta branca es va dividir en tres el 1734:
* Salm-Reifferscheid-Bedburg
* Salm-Reifferscheid-Hainsbach
* Salm-Reifferscheid-Raitz
Salm-Reifferscheid-Bedburg fou rebatejat Salm-Reifferscheid-Krautheim el 1803 i el 1804 fou reconegut principat de l'imperi, però fou mediatitzat el 1806.

## Referències

* Llista de comtes de Salm Arxivat 2009-04-22 a Wayback Machine.
# Salm-Reifferscheid-Raitz

Salm-Reifferscheid-Raitz fou un comtat del Sacre Imperi Romanogermànic a Moràvia central, format el 1734 per divisió de Salm-Reifferscheid-Bedburg en tres línies. Els seus comtes foren una branca bohèmia de la casa de Salm i van obtenti el títol de prínceps de l'imperi el 1790.
El comtat fou mediatitzat dins a Àustria el 1806. La línia encara subsisteix.

## Referències

* Llista de comtes de Salm Arxivat 2009-04-22 a Wayback Machine.
# Rothsay

Rothsay és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 497 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rothsay tenia 497 habitants, 201 habitatges, i 125 famílies. La densitat de població era de 47,7 habitants per km².
Dels 201 habitatges en un 35,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,2% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 37,8% no eren unitats familiars. En el 33,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,4% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 15,7% de 45 a 60 i un 18,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.058 $ i la renda mediana per família de 34.479 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.625 $ mentre que les dones 19.286 $. La renda per capita de la població era de 14.854 $. Entorn del 6,2% de les famílies i el 9,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rothsay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rothsay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Sant Jaume de Jou

Sant Jaume de Jou és una antiga capella romànica de l'antic poble de Bogarri, ara desaparegut, en el terme municipal de la Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertany al territori de l'antic terme de Jou.
Està situada a llevant del poble de Jou, a una distància d'uns 550 metres. Les seves escasses restes queden al nord de la carretera.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Unarre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Jaume de Bogarri en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Esteve de Coma

Sant Esteve de Coma és l'antiga església parroquial romànica del poble ara abandonat de Coma, del terme comunal d'Eus, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situada al capdamunt, al nord, de l'antic poble de Coma, ara quasi del tot en ruïnes.

## Història

El primer esment d'aquesta església es remunta a l'any 1035, quan el comte Guifré II de Cerdanya llega en el seu testament aquest temple, amb el seu alou, al seu fill Guifré, arquebisbe de Narbona. Un document del 1218 esmenta la seva categoria de parròquia.

## L'edifici

És una petita església d'una sola nau capçada a llevant per un absis semicircular i coberta amb volta de canó seguit. Entre l'absis i la nau hi ha un arc presbiterial apuntat i molt profund. La porta és a la façana meridional, molt cap a ponent, i s'obre amb un arc de mig punt amb una arquivolta excèntrica, respecte de la porta. Damunt de la porta es dreça un campanar d'espadanya de dos ulls, en una posició poc habitual (la majoria són damunt del frontis occidental).
L'arrebossat de l'església no permet veure si hi ha més finestres que una que es pot veure a l'extrem oriental de la façana sud, que per dins s'obre dessota de l'arc presbiterial. Hi ha traces d'una decoració mural interior. L'aparell de l'església evidencia una construcció bàsica del segle xi reformada al XII, moment en què es reforça i s'atalussa el costat nord.

## Referències

* ↑ Sant Esteve de Coma en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «64 - Eus i Coma». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Corts, Ramon; Galtés, Joan; Manent, Albert. «Sant Esteve de Coma». A: Diccionari d'Història Eclesiàstica de Catalunya II: D-O. Barcelona: Generalitat de Catalunya i Editorial Claret, 2000 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 978-84-39350-21-7.
* Gavín, Josep M. «Conf 56. Sant Esteve de Coma». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Eus». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere. «Eus: Sant Esteve de Coma». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
# Sant Pere Màrtir d'Algerri

Sant Pere Màrtir d'Algerri és una capella d'Algerri (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella de petites dimensions i de propietat particular, tot constituint una dependència més dintre d'una casa de caràcter senyorial (cal Peret). És feta amb pedra i no presenta cap mena de decoració als seus murs. S'accedeix a l'interior pel costat, mitjançant una porta allindada que mostra, en relleu, les claus de sant Pere. Només disposa de dues obertures que il·luminen l'interior, situades a la paret de l'altar major, una finestra d'arc rebaixat i un òcul.

## Història

Aquesta capella fou realitzada durant el segle xviii per la família Bosch. S'hi celebraven misses per a la família i, puntualment, el dia de sant Pere es deia una missa i es donava xocolata a tots els assistents. La tradició de dir una missa el dia de sant Pere s'ha conservat fins al segle xx.
Actualment es troba fora de culte, forma part de la casa com una dependència més.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Pere Màrtir d'Algerri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Sant Pere Màrtir

«Sant Pere Màrtir» té aquests significats:
* Sant Pere Màrtir (Betsaida, Galilea, ? - Roma, ~64/67), Apòstol de Jesús martiritzat a Roma
* Sant Pere Màrtir o Pere de Verona, inquisidor italià del segle xiii
* Sant Pere Màrtir de Monistrol de Calders, ermita del terme de Monistrol de Calders (Moianès)
* Muntanya de Sant Pere Màrtir o Puig d'Ossa, a la Serra de Collserola
* Partida de Sant Pere Màrtir
* Sant Pere Màrtir de la Masia de Beneta,
* Sant Pere Màrtir dels Masos de Tamúrcia, església del poble dels Masos de Tamúrcia, al municipi de Tremp
* Sant Pere Màrtir d'Olot,
* Sant Pere Màrtir de Peracamps,
* Sant Pere Màrtir de Sant Romà d'Abella,
* Sant Pere Màrtir (Eroles), capella de Fígols de Tremp
* Sant Pere Màrtir (Escaldes), església a les Escaldes
* Sant Pere Màrtir (Solsona), capella de Solsona
* Sant Pere Màrtir (Salàs de Pallars), turó del terme de Salàs de Pallars (Pallars Jussà)
* Sant Pere Màrtir de Sant Julià del Llor, capella-oratori molt proper a l'església de Sant Julià de Llor.
# Sant Pere Màrtir (Escaldes)

L'església de Sant Pere Màrtir és una església catòlica romana que es troba a les Escaldes i Engordany, al Principat d'Andorra. És l'església parroquial de la localitat.
Eclesiàsticament, depèn del bisbat d'Urgell
És un edifici d'estil neoromànic que es va construir l'any 1956, substituint un edifici anterior, segons projecte de l'arquitecte Josep Danès. Es va completar l'any 1981 amb intervenció de l'arquitecte Jordi Bonet i Armengol. És un exponent representatiu de l'anomenada arquitectura de granit andorrana.
L'altar major és presidit per un retaule barroc, del segle XVII, dedicat a la Immaculada. En una capella lateral s'hi conserva un retaule procedent de Sant Romà dels Vilars, del segle XVI
Tanmateix sobresurt per les diverses obres d'art religiós contemporani que s'hi conserven, com ara les pintures murals de l'absis, obra de Núria Llimona (1980), els esgrafiats de la façana, obra de Sergi Mas, que fan referència a les Benaurances; una Pietat de Josep Viladomat (1961) o bé els vitralls, obra de Joan Vila Grau realitzats pel vidrier Granell (1981).
Des de l'any 2003 figura inscrita al catàleg del patrimoni cultural andorrà com a bé d'interès cultural

## Referències

* ↑ «Església de Sant Pere Màrtir». [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ MCS, Delegació. «Escaldes-Engordany (St. Pere Màrtir)». Arxivat de l'original el 2021-08-27. [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ «Josep Danés a Andorra». [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ «Cultura presenta dissabte la restauració del retaule de la Immaculada de l'església de Sant Pere Màrtir d’Escaldes». [Consulta: 27 agost 2021].
* ↑ «Cercador d'inventari». [Consulta: 27 agost 2021].
# Sant Vicent de sa Cala

Sant Vicent de sa Cala és una parròquia (subdivisió municipal) del municipi de Sant Joan de Labritja, a Eivissa. Està ubicada a l'extrem nord-est de l'illa, a 73 m sobre del nivell del mar i a 3 km de la costa. El 2009 tenia 339 habitants, fortament disseminada.
Situada en una zona històricament més aïllada d'Eivissa, la parròquia s'articula sobre l'església del mateix nom, alçada entre 1828 i 1837 a tres quilòmetres a l'interior. Al seu voltant hi ha un llogaret. Geogràficament, la parròquia segueix la vall del Torrent de sa Cala, fins a arribar a la Cala Sant Vicent o sa Cala, actualment nucli turístic, al sud de la Punta Grossa. Altres véndes o llogarets són Es Murtar i Es Negres.
Hi destaca sa Cova d'es Culleram, un jaciment arqueològic d'origen púnic, on es van trobar desenes de figuretes de terracota i ceràmica.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sant Vicent de sa Cala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Cala de Sant Vicent
* ↑ «Sant Vicent de sa Cala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sant Vicent de sa Cala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sant Vicent de sa Cala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia Catalana.
# Sant Pere de Vilanoveta

Sant Pere de Vilanoveta, era una església romànica del poble de Vilanoveta, pertanyent al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Fins al 1969 formava part del terme municipal d'Hortoneda de la Conca.
Les seves ruïnes són al capdamunt d'un espadat sobre el riu de Carreu, que s'obre a migdia de les ruïnes d'aquesta església, a 375 metres al sud-oest de l'església, antigament parroquial, de Sant Martí. És al paratge de Casalots.
Era una església d'una sola nau, amb absis semicircular a llevant. Se'n conserva una bona part de l'absis, i alguns trossos de la resta de murs, en un dels quals es veu l'arrencament de la volta de punt rodó.

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa. "Sant Pere de Vilanoveta". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya