OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alexandre Ghilloni i Molera

Alexandre Ghilloni i Molera (Barcelona, 25 d'octubre de 1860 - 1948) escultor i buidador.

## Biografia

Va néixer fill de l'italià Giuseppe Ghilloni, natural de la Toscana, i de Ramona Molera i Persadisa, natural de Moià. Es formà a la Llotja de Barcelona i a París (1878). Treballà amb Manuel Fuxà i Agapit Vallmitjana. Com escultor buidador treballà a l'Arc de Triomf de l'Exposició Universal de 1888 i pel Museu de Reproduccions. A finals del segle xix es traslladà a París però al cap de pocs anys retornà a Barcelona on es dedicà preferentment a la venda de bibelots i entre 1915 i 1945 ho combinà amb la docència a la Llotja.
Dues de les obres més destacades de l'artista són Un soldado en campaña i Catalunya independent, totes dues conservades a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer.

## Referències

* ↑ El primer cognom es troba també com a Ghiloni i el segon com a Mulera, per exemple a la inscripció del naixement en el registre corresponent de l'Ajuntament de Barcelona: Alejandro Ghiloni Mulera.
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1860, llibre 4t, foli 108, número de registre 4260.
* ↑ «Alexandre Ghilloni». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 desembre 2013].
* ↑ «Alexandre Ghilloni». Dadescat. Arxivat de l'original el 19 d’octubre 2013. [Consulta: 5 desembre 2013].
# Altar d'Atena

L'altar d'Atena està situat a l'Acròpoli d'Atenes, a l'est de l'antic temple d'Atena, aixecat en honor d'Atena i Erecteu, rei d'Atenes (fill de Pandíon).
És probable que l'altar fos remodelat dins del programa de reconstrucció de monuments que va dur a terme Pèricles. Es conserva la base de l'altar, que va ser utilitzat per diversos temples dels que es van anar edificant successivament al centre de l'acròpoli, on es realitzaven cultes en honor dels déus. En aquest altar era on es sacrificava l'hecatombe (cent bous) durant les festes de les Panatenees.

## Referències

* ↑ «Altar of Athena Polias». Kronoskaf. Project Athinai. Arxivat de l'original el 2007-10-20. [Consulta: 13 març 2021].

## Enllaços externs

* Altar d'Atena
* Acròpolis d'Atenes: Patrimoni de la Humanitat
1 Partenó - 2 Antic temple d'Atena - 3 Erectèon - 4 Estàtua d'Atena Pròmacos - 5 Propileu - 6 Temple de Nice Àptera - 7 Eleusínion - 8 Santuari d'Àrtemis Braurònia - 9 Calcoteca - 10 Pandrosèon - 11 Casa de les Arrèfores - 12 Altar d'Atena - 13 Santuari de Zeus Polieu - 14 Santuari de Pandíon - 15 Odèon d'Herodes Àtic - 16 Estoa d'Èumenes - 17 Santuari d'Asclepi - 18 Teatre de Dionís - 19 Odèon de Pèricles - 20 Tèmenos de Dionís :
# Altura (so)

L'altura és la freqüència fonamental percebuda d'un so. Mentre que la freqüència fonamental es determina a través de mesures físiques, l'altura pot ser diferent d'aquesta mesura a causa dels harmònics que es troben a altres freqüències diferents a la fonamental. Es diu que un so és més agut si té més altura i que és greu si en té menys. És una de les característiques fonamentals per definir un so, juntament amb la durada, la intensitat i el timbre. En música, la unitat occidental per mesurar l'altura dels sons i les distàncies que hi ha entre si, és el to; i la seva meitat, el semitò.

## To pur

En aquest cas, al tractar-se d'un to pur, l'altura és similar a la freqüència fonamental. Es pot classificar l'altura en dos grans grups: els aguts i els greus. Que un to sigui més agut o greu depèn de la seva freqüència (mesurada habitualment en Hertz), és a dir del nombre de vegades que vibra l'ona sonora en un segon. A major freqüència de l'ona sonora major serà l'altura del to. Cada vegada que la freqüència es dobla, l'altura puja una octava musical.

## Percepció d'altura

Si es toca la nota la3, per sobre d'un to pur de 440 Hz, en un piano pot ser percebuda per un to de 440 Hz per l'orella humana. Òbviament la nota que s'ha tocat té una freqüència major (i diferent a 440 Hz) però això no es tradueix en una variació perceptible de l'altura. De fet el llindar a partir del qual l'orella humana nota diferències està al voltant dels 5 cents (5 centèssimes d'un semitò). Aquest llindar varia en funció de la situació però és prou precís quan l'orella està percebent més de dos tons.
L'altura també depèn de l'amplitud del so, especialment en els sons de baixes freqüències.
Un exemple de percepció errònia d'altura succeeix a la natura quan el so d'una font sonora arriba directament a la nostra oïda o bé quan el so es reflecteix en una superfície que reflecteix el so. La sensació que percebem és la repetició del so o eco.

## Referències

* ↑ Klapuri, Anssi; Davy, Manuel. «Introduction to Music Transcription». A: Signal Processing Methods for Music Transcription (en anglès). Springer Science & Business Media, 2007-02-26, p. 8. ISBN 978-0-387-32845-4.
* ↑ Dionysios, Politis; Miltiadis, Tsalighopoulos; Ioannis, Iglezakis. Digital Tools for Computer Music Production and Distribution (en anglès). IGI Global, 2016-06-27, p. 115. ISBN 978-1-5225-0265-4.
* ↑ Hartmann, William M. Signals, Sound, and Sensation (en anglès). Springer Science & Business Media, 2004-09-14, p. 145, 284, 287. ISBN 978-1-56396-283-7.
* ↑ Stark, Scott Hunter. Live Sound Reinforcement: A Comprehensive Guide to P.A. and Music Reinforcement Systems and Technology (en anglès). Hal Leonard Corporation, 1996, p. 45. ISBN 978-0-918371-07-2.

## Enllaços externs

* ET Tuning Table (anglès)
Viccionari
# Antiga hisenda (Lleida)

L'Antiga hisenda és una obra de Lleida protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici públic en cantonera, inclòs dins la trama de l'eixample, enfront del nucli antic. De planta baixa sobre-alçada, amb tres nivells i terrassa, construït amb pedra, formigó armat i fàbrica de maó. Coberta a la catalana i composició simètrica amb frontó, donant prioritat a la façana de la plaça de Sant Francesc.

## Història

A la postguerra hi fou afegida una planta d'alçada.

## Referències

* 1 2 «Antiga hisenda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Li Na (filla de Mao)

Li Na (xinès simplificat: 李讷, pinyin: Lĭ Nè, Yan'an, agost del 1940) és filla de Mao Zedong i de la seva quarta esposa Jiang Qing i única descendència de la parella. Durant la seva infància malgrat tenir un tractament estricte per part dels seus pares sentia una gran estimació i admiració per Mao. Ha declarat que mentre vivia en el centre revolucionari de la Xina, la seva infància la considerava feliç; Mao jugava amb ella i els seus amic i li llegia poemes. No va anar a una escola fins als 10 anys. Algunes vegades anaven a nedar junts i Mao l'animava a no fer servir el salvavides. Mao va procurar que no se sentís una privilegiada. Es va llicenciar en Història a la Universitat de Beijing el 1965. Amb motiu de l'interès del seu pare perquè s'iniciés en la carrera política va començar a treballar de redactora en el diari de l'Exèrcit Popular d'Alliberament. Més endavant va ser membre del Congrés del Partit Comunista el 1973. Va sofrir crisis nervioses i, en sentir-se marginada pels seus pares, va patir una profunda decepció. Es va casar amb Xu, un servent de la família, en donar Mao la seva conformitat però Jiang no considerava el marit adient per a la seva filla. Finalment es van divorciar. Amb una filla, Li Na es va casar amb un guardaespatlles, Wang Jinqing. I després de la caiguda en desgràcia de la seva mare, va abandonar les seves activitats polítiques durant dècades però el 2003 va ocupar ja càrrecs important altre cop (a la Conferència Política Consultiva Popular). Darrerament ha treballat de bibliotecària en el partit i viu discretament a Beijing.

## Bibliografia

* Li Zhi-Sui. The Private Life of Chairman Mao, Random House. Nova York. Pàgs. 79, 82, 170-171, 423-425, 505 i 658.

## Enllaços externs

* http://blog.ifeng.com/article/2337903.html Arxivat 2015-11-18 a Wayback Machine.
* http://english.cri.cn/3126/2006/09/07/264@136148.htm Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Li Po (cràter)

Li Po és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 126 km de diàmetre. Porta el nom del poeta xinès Li Po (701-762), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* ↑ «Li Po». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 12 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Lino Grassi

Lino Grassi (Cannuzzo di Cervia, 23 de setembre de 1931) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1955 i 1957.
Com a amateur, va guanyar la medalla de plata al Campionat del món en ruta de 1955, per darrere del seu compatriota Sante Ranucci.

## Palmarès
### Resultat al Giro d'Itàlia

* 1957. 28è de la classificació general

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
* Palmarès a procyclingstats.com
# Llista de Primers Ministres de la Colúmbia Britànica

Aquesta és la llista de primers ministres de la Colúmbia Britànica, Canadà, des que es va unir a la Confederació canadenca el 1871.
Els partits polítics no aparegueren fins al 1903. A més el partit liberal de BC és actualment una aliança de centredreta oposada a les esquerres.
| Nom | Pren possessió | Deixa el càrrec | Partit |
| Gordon Muir Campbell | 2001-06-05 | Present | Liberal* |
| Ujjal Dosanjh | 2000-02-24 | 2001-06-05 | NDP |
| Arthur Daniel Miller | 1999-08-25 | 2000-02-24 | NDP |
| Glen David Clark | 1996-02-22 | 1999-08-25 | NDP |
| Michael Franklin Harcourt | 1991-11-05 | 1996-02-22 | NDP |
| Rita Johnston | 1991-04-02 | 1991-11-05 | Social Credit |
| William N.T.M. Vander Zalm | 1986-08-06 | 1991-04-02 | Social Credit |
| William Richards Bennett | 1975-12-22 | 1986-08-06 | Social Credit |
| David Barrett | 1972-09-15 | 1975-12-22 | NDP |
| William Andrew Cecil Bennett | 1952-08-01 | 1972-09-15 | Social Credit |
| Byron Ingemar Johnson | 1947-12-29 | 1952-08-01 | Liberal-Conservative |
| John Hart | 1941-12-09 | 1947-12-29 | Liberal-Conservative |
| Thomas Dufferin Pattullo | 1933-11-15 | 1941-12-09 | Liberal |
| Simon Fraser Tolmie | 1928-08-21 | 1933-11-15 | Conservative |
| John Duncan MacLean | 1927-08-20 | 1928-08-21 | Liberal |
| John Oliver | 1918-03-06 | 1927-08-17 | Liberal |
| Harlan Carey Brewster | 1916-11-23 | 1918-03-01 | Liberal |
| William John Bowser | 1915-12-15 | 1916-11-23 | Conservative |
| Richard McBride | 1903-06-01 | 1915-12-15 | Conservative |
| Edward Gawler Prior | 1902-11-21 | 1903-06-01 | Non-party |
| James Dunsmuir | 1900-06-15 | 1902-11-21 | Non-party |
| Joseph Martin | 1900-02-28 | 1900-06-15 | Non-party |
| Charles Augustus Semlin | 1898-08-15 | 1900-02-28 | Non-party |
| John Herbert Turner | 1895-03-04 | 1898-08-15 | Non-party |
| Theodore Davie | 1892-07-02 | 1895-03-04 | Non-party |
| John Robson | 1889-08-02 | 1892-06-29 | Non-party |
| Alexander Edmund Batson Davie | 1887-03-29 | 1889-08-01 | Non-party |
| William Smithe | 1883-01-29 | 1887-03-29 | Non-party |
| Robert Beaven | 1882-06-13 | 1883-01-29 | Non-party |
| George Anthony Walkem (second time) | 1878-06-25 | 1882-06-13 | Non-party |
| Andrew Charles Elliott | 1876-02-01 | 1878-06-25 | Non-party |
| George Anthony Walkem | 1874-02-11 | 1876-02-01 | Non-party |
| Amor De Cosmos | 1872-12-23 | 1874-02-11 | Non-party |
| John Foster McCreight | 1871-11-13 | 1872-12-23 | Non-party |
# Antífil de Bizanci

Antífil de Bizanci (grec antic: Ἀντίφιλος, llatí: Antiphilus) va ser un escriptor d'epigrames grec nadiu de Bizanci que va viure en temps de l'emperador Neró, al segle i, com es desprèn d'un epigrama on esmenta el favor que li va concedir aquell emperador a l'illa de Rodes. Va escriure uns quaranta epigrames considerats de millor qualitat que els conservats en aquest estil.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/220?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=AntiphanesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 205. ]
# Loch Lomond

* Per a altres significats, vegeu «Loch Lomond (Califòrnia)».
El Loch Lomond (en gaèlic escocès: Lock Laomainn) és un llac (o loch) d'Escòcia situat a l'oest del país, al sud dels Highlands. Forma part alhora de les regions de Stirling, Argyll and Bute, i del West Dunbartonshire i se situa aproximadament a 23 km al nord de Glasgow.
Les seves dimensions són aproximadament de 37 km de longitud sobre 8 km d'ample. La seva profunditat mitjana és de 37 metres, amb una profunditat màxima de 190 metres. Cobreix una superfície de 71 km² i té un volum de 2,6 km³. Per la seva superfície, és el més gran dels llacs de la Gran Bretanya, i el segon després del Loch Ness pel que fa a volum. Tanmateix no és el més gran dels llacs de les illes Britàniques, el més gran és el Lough Neagh a Irlanda del Nord.
El Loch Lomond forma part d'ençà de juliol de 2002 del Parc Nacional dels Trossachs i del Loch Lomond.
A la riba Est domina el Ben Lomond, 974 metres, el cim més meridional del massís dels Munros.
Hi ha nombroses illes disperses sobre el llac, algunes contenen ruïnes antigues. Com, Inchmurrin, que és la major illa lacustre de les Illes britàniques. Com al Loch Tay, diversos illots semblen haver estat crannogs, illes artificials construïdes durant la Prehistòria.
Avui el loch és ben conegut pel Club de golf del Loch Lomond que acull competicions internacionals.

## Divers

* Al còmic Tintin, la beguda preferida del Capità Haddock i de Milú és el Whisky Loch Lomond. Aquesta marca de whisky no existia quan Hergé la va posar en escena per primera vegada, tanmateix existeix en efecte una destil·leria Loch Lomond que produeix d'aleshores ençà un whisky amb aquest nom.
* El 2005, un sondatge fet als lectors del magazine britànic Radio Times, ha col·locat el Loch Lomond al sisè lloc de les meravelles naturals més boniques de la Gran Bretanya.

## Vegeu també

* Trossachs

## Enllaços externs

* (anglès) www.loch-lomond.net (avec des données physiques)
# Anna Maria Niemeyer

Anna Maria Niemeyer (Rio de Janeiro, 1930- ibídem, 6 de juny de 2012) va ser una arquitecta, dissenyadora i galerista brasilera. Filla única del conegut arquitecte Oscar Niemeyer i Annita Baldo, va treballar amb el seu pare en la construcció de Brasília, sent responsable del disseny interior de molts edificis públics de la ciutat. En els anys setanta, va crear una línia de mobles, exposada en diverses institucions a Brasil i a l'estranger. El 1977, va fundar l'Anna Maria Niemeyer Gallery, un espai tradicional enfront de la difusió i venda d'art contemporani, a Rio de Janeiro.
Inicialment es va dedicar a principis de disseny d'interiors, col·laborant en projectes del seu pare. En els anys seixanta, va ser funcionària de Novacap (Companyia Urbanitzadora de la Nova Capital), projectant el disseny de l'ambient interior dels edificis públics de Brasília, com la seu del Congrés Nacional, la seu de la Cort Suprema de Justícia, el Palau Presidencial i el Palacio Alvorada. Va residir a la capital federal entre 1960 i 1973.
En els anys setanta, de nou en col·laboració amb el seu pare, va dissenyar una línia de mobles, tots dos produïts a Brasil i Itàlia. L'associació va donar exposicions en diversos museus brasilers i exposicions en institucions internacionals, com el Centre Georges Pompidou, el Saló de París, el Saló Internacional del Moble de Milà, el Chiostro Gran de Florència, Saló del Moble de Pàdua, la Fira Internacional de Colònia i les Nacions Unides a Nova York.
A Rio de Janeiro, va fundar la Galeria Anna Maria Niemeyer, inaugurada el 13 d'octubre de 1977, en un primer moment en Leblon, traslladant-ho posteriorment a Topsail. En la gerència de la galeria, va gestionar, va coordinar i va organitzar més de 300 exposicions individuals i col·lectives. La galeria ara ocupa dos espais en Gávea, en la Plaza Santos Dumont i Sant Vicent Marquès Calle, i és responsable del manteniment d'esdeveniments artístics, llançaments i representació comercial de diversos artistes com VíctorArruda i Chico Cunha. Anna Maria Niemeyer també va coordinar en els anys noranta, el projecte de decoració Museu d'Art Contemporani de Niterói.
Va morir en 2012, víctima d'un emfisema, deixant quatre fills. Està enterrada en el Cementiri de San Juan Baptista.

## Referències

* ↑ «Muere la única hija del arquitecto Oscar Niemeyer». El Mundo, 06-06-2012. [Consulta: 18 agost 2021].
* 1 2 3 4 Morre Anna Maria, filha do arquiteto Oscar Niemeyer 7 de juny de 2012
* 1 2 3 Aos 82 anos, morre a única filha de Oscar Niemeyer, 7 de juny de 2012

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Galeria Anna Maria Niemeyer Arxivat 2012-06-07 a Wayback Machine.
# Arana

Arana és un barri de la ciutat de Vitòria (Àlaba). La paraula arana significa en basc pruna. Si bé Arana significa "pruna", també significa "vall", un terme molt més propi del lloc. Té una població de 3.569 habitants (2008). Es tracta d'un quadrilàter limitat pels carrers Valladolid, l'Avinguda de Judizmendi, l'Avinguda de Santiago i el carrer de Madrid (antiga circumval·lació de la ciutat). Limita respectivament amb els barris d'Aranbizkarra al nord, Done Jakue (Santiago) a l'est, Arantzabela a l'oest i Santa Luzia al sud. És un barri de caràcter residencial amb un comerç de primera necessitat. A l'est del barri hi ha un ampli parc denominat Parc d'Arana. El barri d'Arana sorgeix en la dècada de 1960 com un barri obrer dens promogut per la iniciativa privada. El barri era en una zona plana situada al nord-est de Vitòria anomenada des d'antic Camp d'Arana.

## Referències

* ↑ Desarrollo de las Comunidades (en castellà). Cáritas Española, 1972, p. 83.
# Aran (desambiguació)

«Aran» té aquests significats:
* Toponímia:
** Vall d'Aran, territori gascó d'Occitània, administrativament una entitat territorial singular dins de Catalunya
** Illes Aran (Irlanda)
** Aran (Ador), riu al país basc francès
** riu Aran (Índia), riu a Maharashtra
* Onomàstica: Aran, germà d'Abraham vegeu llista de personatges bíblics#Aran
# Antonio García

* No s'ha de confondre amb Antoni Garcia.
Antonio García és el nom dels següents personatges:
* Antonio García Bellido (Madrid, 1936), biòleg especialitzat en la investigació sobre la genètica del desenvolupament i la diferenciació cel·lular
* Antonio García i Cervera (1681 - 1753), metge, botànic i professor universitari valencià
* Antonio García Duarte (Antequera, 1919), sindicalista espanyol
* Antonio García Cubas (Ciutat de Mèxic, 1832 - 1912), geògraf i historiador
* Antonio García García (Múrcia, 1908 - Barcelona 1931), futbolista
* Antonio García Miralles (Alacant, 1942), advocat i polític
* Antonio José García Muñoz (Linares, 1974), futbolista andalús que juga de defensa
* Antonio García Peris (València, 1841 - 1918), fotògraf
* Antonio García Quejido (Madrid, 1856 -1927), polític i sindicalista espanyol
* Antonio García Trevijano (Granada, 1927), polític i pensador republicà
* José Antonio García Alonso (Vigo, 1963), futbolista gallec que ocupava la posició de porter
* José Antonio García Andrade (La Corunya, 1977), futbolista gallec que juga de defensa
* José Antonio García Calvo (1975, Madrid), futbolista espanyol que jugava de defensa
* José Antonio García Rabasco (Oriola, 1986), futbolista valencià
* Juan Antonio García Díez (Madrid, 1940 - 1998), polític espanyol
* Luis Antonio García Navarro (Xiva, la Foia de Bunyol, 1941 - Madrid, 2001), director d'orquestra
* Marco Antonio García Ruiz (Dos Hermanas, 1978), futbolista andalús que ocupa la posició de migcampista
# Lophuromys simensis

Lophuromys simensis és un rosegador del gènere Lophuromys que viu al nord d'Etiòpia. L'espècie és coneguda a dues zones: les muntanyes Simien i la regió entre el llac Tana i el Mont Guna. L. simensis tolera zones seques a un altitud de 1.800 metres, on coexisteix habitants de sabana com ara Mastomys i Arvicanthis, fins a herbassars a un altitud de 3.800 metres que comparteix amb l'especialista Stenocephalemys. Pertany al subgènere Lophuromys.
L. simensis és un Lophuromys amb el pelatge clapat i la cua de mida mitjana. La part superior del cos és marró fosc, els pèls són vermells fosc a la part inferior i gairebé negres a la part superior, amb una banda blanca entre les dues i un punt negre. La part inferior del cos va de groc a taronja clar i els pèls tenen puntes blanques i arrels de color gris fosc. La part superior de les potes anteriors és fosca, però la de les potes posteriors és groc clar amb una banda fosca. Té les urpes llargues i negres. Els dits del peu són blancs. Els pèls de la part superior de la cua són negres i els de la part inferior blancs. El pes és d'entre 37 i 74 grams (amb una mitjana de 57 grams), la llargada corporal és d'entre 114 i 145 (133) mm, la llargada de la cua d'entre 58 i 85 (71) mm, la llargada de la cua d'entre 58 i 85 (71) mm, la llargada de les potes posteriors (sense comptar les urpes) d'entre 18 i 23 (20) mm i la llargada de les orelles d'entre 16 i 20 (18) mm.

## Bibliografia

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
* *Lavréntxenko, L.A., Verheyen, W.N., Verheyen, E., Hulselmans, J. & Leirs, H. 2007. Morphometric and genetic study of Ethiopian Lophuromys flavopunctatus Thomas, 1888 species complex with description of three new 70-chromosomal species (Muridae, Rodentia). Bulletin van het Koninklijk Belgisch Instituut voor Natuurwetenschappen, Biologie 77:77-117.
# Lophuromys woosnami

Lophuromys woosnami és un rosegador del gènere Lophuromys que viu a les muntanyes a l'oest d'Uganda, Ruanda, Burundi i a l'est de la República Democràtica del Congo. Aquesta espècie pertany al subgènere Kivumys.
L. woosnami té la cua, les potes posteriors, les orelles i el crani ben llargs. La part superior del cos és de color marró i la part inferior de color marró vermell. De totes les espècies de Lophuromys, L. woosnami és la que té el pelatge més suau. La llargada corporal és d'entre 105 i 135 mm, la llargada de la cua d'entre 104 i 133 mm, la llargada de les potes posteriors d'entre 22,5 i 27,5 mm, la llargada de les orelles d'entre 20 i 25 mm, la llargada del crani d'entre 30,2 i 33,4 mm i el pes d'entre 38 i 64 grams. Té 42 cromosomes, dels quals 30 són metacèntrics i 12 acrocèntrics.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del soldat, viatger i naturalista britànic Richard Bowen Woosnam.

## Referències

* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 452. ISBN 978-0801893049.

## Bibliografia

* Dieterlen, F. 1976. «Die afrikanische Muridengattung Lophuromys Peters, 1874: Vergleiche an Hand neuer Daten zur Morphologie, Ökologie und Biologie». Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde (A), 285: 1-96.
* Dieterlen, F. 1987. «Neue Erkenntnisse über afrikanische Bürstenhaarmäuse, Gattung Lophuromys (Muridae; Rodentia)». Bonner zoologische Beiträge, 38(3): 183-194.