OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cases del Riu

Cases del Riu (en castellà i oficialment, Casas del Río) és una pedania del municipi valencià de Requena (Plana d'Utiel-Requena). El 2015 tenia 36 habitants.

## Geografia

Situat al sud del terme municipal de Requena, al límit amb el terme de Cofrents (Vall de Cofrents). El nucli s'assenta a la vora del riu Cabriol. A més del nucli urbà principal de Casas del Río, també està el barri de San Casimiro, conegut simplement com el Barrio, que se situa a l'altre costat del riu.
Els voltants del llogaret es troben inclosos dins els límits del Parc Natural de les Gorges del Cabriol.
S'arriba a Casas del Río des de Requena per la carretera nacional N-330, desviant-se per la carretera comarcal CV-442 que creua el llogaret de Casas de la Manchega i després d'un tram de revolts perillosos s'arriba a Casas del Río.

## Història

El naixement de Casas del Río va tenir lloc en el segle xv, pertanyent en els seus primers temps a Cofrents i amb població morisca. La seva fundació definitiva va anar en l'any 1720 per Antonio i Asensio Serrano, una família procedent de Xalans, que els seus descendents van construir assuts sobre el riu i van construir sínies per a poder regar. Casas del Río va pertànyer al terme de Cofrents fins a 1874, any que va passar a formar part del terme de Requena.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1950 | 1960 | 1970 | 1975 | 2001 | 2005 | 2009 |
| 638 | 404 | 184 | 166 | 55 | 62 | 57 |

## Monuments

* Sínia. Restaurada fa pocs anys, té un diàmetre de 9,20 metres i 20 ràdios a cada costat. Construïda originàriament en el segle xviii, té una capacitat d'extracció de 1.500 litres per minut, depenent del cabal que porti el Cabriol. Es tracta de l'única sínia que es pot veure en funcionament en tot el País Valencià.
* Església de Sant Antoni de Pàdua, de 1893. En la seva façana estan representats en ceràmica els inicis del llogaret, així com la construcció de la sínia.

## Llocs d'interés

* Riu Cabriol. Es tracta d'un element natural que marca tot el paisatge del llogaret. A l'estiu és important l'afluència de visitants que van a les riberes del riu a gaudir de la natura i prendre el bany a les seues esplèndides aigües.
* P.N. de les Gorges del Cabriol. El parc natural esdevé un recurs turístic de primera magnitud i que permet acostar l'important valor natural d'aquest paratge als veïns i visitants.
* Hotel rural. El llogaret compta amb un petit hotel rural de 10 habitacions.

## Festes

Les festes patronals, en honor de la Verge de l'Assumpció, se celebren entre l'1 i el 5 d'agost.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor de la Comunitat Valenciana, 2009 (IVE)». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 abril 2010].

## Imatges

* Nòria amb la inscripció en record de la darrera reforma
* Riu Cabriol als voltants del llogaret

## Enllaços externs

* Informació a la web de Requena
# Cases del Castell (Cornellà de Llobregat)

Les cases del Castell és una obra del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt format per setze cases unifamiliars entre mitgeres de planta baixa i un pis, amb terres de conreu a la part posterior, orientada al sud. L'esquema és el mateix per a totes les construccions: porta d'accés a la planta baixa i un petit balcó amb barana de ferro al primer pis.

## Història

Aquest conjunt d'habitatges apareix reflectit en mapes de cartografia corresponents al 1871.

## Referències

* 1 2 «Cases del Castell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Cases del Ramonet

Les Cases del Ramonet és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un edifici d'enormes proporcions. Presenta planta rectangular i coberta a dues vessants. A la planta baixa hi ha 10 portes allindades adovellades amb turó. Al primer i segon pis 10 i 10 balcons alienats amb les portes i a dalt de tot 10 finestres formant golfa. La coberta forma barbacana a la façana principal. Un nínxol o capelleta, amb la imatge de Sant Ramon, decora la façana.

## Història

Segons J.Farriol un tal Ramonet, financer, va fer construir deu cases al carrer de Sant Ramon i quatre al carrer Girat, totes elles completament iguals.

## Referències

* 1 2 «Cases del Ramonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Adrián San Miguel

Adrián San Miguel (Sevilla, 3 de gener de 1987) és un futbolista que juga com a porter al Real Betis Balompié. Va començar la seva trajectòria futbolística al Real Betis Balompié fins que l'any 2013 va ser fitxat pel West Ham United Football Club. Al final de la temporada 2018–19 va quedar lliure i el va fitxar el Liverpool, on va debutar el 9 d'agost, substituint Alisson Becker que s'havia lesionat. El 14 d'agost va guanyar la Supercopa d'Europa de futbol aturant un penal decisiu.

## Palmarès
### Liverpool FC

* 1 Campionat del Món de Clubs: 2019
* 1 Supercopa d'Europa: 2019
* 1 Premier League: 2019-20
* 1 Copa anglesa: 2021-22
* 2 Copes de la Lliga anglesa: 2021-22, 2023-24
* 1 Community Shield: 2022

## Referències

* ↑ «Adrián: Profile». worldfootball.net. HEIM:SPIEL. [Consulta: 12 agost 2020].
* ↑ Un doblete de Barral amarga a Madrid la fiesta de su centenario; Diari AS, 7 juny 2013 (castellà)
* ↑ «Adrián San Miguel ficha por el Liverpool =» (en castellà). marca.com, 05-08-2019.
# Abduraixid

Abduraixid (en rus: Абдурашид) és un poble de la república del Daguestan, a Rússia. Segons el cens del 2010 tenia 316 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Село Ортатюбе на карте
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24.
* ↑ Село Кандаураул на карте
# Cementiri caputxí

El Cementiri caputxí es troba a l'interior de l'antic Convent de Sant Antoni de Pàdua, construït el 1753. Es tracta de l'únic cementiri caputxí en molt bon estat de conservació i sencer de tot Catalunya. El cementiri està relacionat amb el Convent Barberini, a Roma, i el de Palerm, Sicília. Actualment, el cementiri es troba a l'interior del Museu d'Història de Girona.
El cementiri està format per un total de divuit nínxols verticals. En cada un d'ells es pot observar un banc foradat. Aquests espais eren utilitzats per dessecar i momificar els cossos dels difunts, aquest ritual era practicat pels caputxins al segle xvi. Al segle xvi estava situat al soterrani de l'edifici, actualment, es troba a la planta baixa

## Referències

* 1 2 «Museu d'Història de Girona | Girona | Cementiri caputxí». Arxivat de l'original el 2017-05-22. [Consulta: 24 març 2017].
* ↑ Catalunya, Agència Catalana del Patrimoni, Generalitat de. «El cementiri o dessecador caputxí · Visitmuseum · Catalonia museums». [Consulta: 24 març 2017].
# Afanàssovo (Ivànovo)

* Per a altres significats, vegeu «Afanàssovo».
Afanàssovo (en rus: Афанасово) és un poble de l'óblast d'Ivànovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 43 habitants.
# Afanàssovo (Múrom)

* Per a altres significats, vegeu «Afanàssovo».
Afanàssovo (en rus: Афанасово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 143 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Abekhian

Els Abekhian van ser una família de nakharark d'Armènia amb feu hereditari a la comarca d'Abeleanq a l'Airarat. El territori estava situat a la riba esquerra de l'Araxes.
Moisès de Khoren els assigna un origen no haykida i diu que la seva funció hereditària consistia en ser Mestres dels Graners de l'Armènia Major fins al temps del mític rei Vologases o Vologès II (Valarshak o Valarsaces) que va regnar del 197 al 216. No obstant esmenta a un Abejean que seria d'època artàxida. Faust de Bizanci no coneixia aquesta dinastia.
La branca com a tal s'hauria originat al segle iv d'una branca dels Kamsarakan. Gazrik i Arten Abekhian van prendre part a la revolta de l'any 451 contra l'Imperi Sassànida. S'esmenten per darrer cop el 555.

## Referències

* ↑ Adontz, Nicholas. Armenia in the period of Justinian : the political conditions based on the naxarar system. Lisboa: Calouste Gulbenkian Foundation, 1970, p. 280, 294.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (reimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 pàgs
* Ctril Toumanoff, Introduction to christian Caucasian history: II: States and Dynasties of the Formative Period, Traditio, Vol. 17 (1961), Published by: Fordham University .
# Abedin (cràter)

Abedin és un cràter d'impacte de 116,23 km de diàmetre de Mercuri. Porta el nom del pintor de Bangladesh Zainul Abedin (1914-1976), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2009.
Exhibeix una estructura de cràter complex amb una superfície llisa, paret amb molt pendent i un pic complex central. Les cadenes de cràters més petits que envolten Abedin són cràters secundaris formats per material ejectat de l'impacte inicial. La secció nord-oest del mantell d'ejeccions continu d'Abedin sembla tenir una reflectància més baixa que la resta del material adjacent a la vora del cràter. Aquest patró suggereix que el material més fosc residia a certa profunditat per sota de la part nord-oest de la zona del pre-impacte i va ser excavat i tornat a dipositat durant la formació del cràter.

## Referències

* 1 2 «Abedin». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 07-03-2011. [Consulta: 3 març 2017].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 04-02-2016. [Consulta: 3 març 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Cessna Citation I

El Cessna 500 Citation I és un avió de negocis petit anunciat per Cessna el 1968. Va ser el primer model de reactor d'aviació general produït per aquesta empresa, essent el primer d'una àmplia gamma d'avions de negocis posterior com el Citation II/Bravo.

## Desenvolupament

L'octubre de 1968 Cessna va anunciar un nou model d'avió de negocis amb fins a 8 places i capaç d'operar des de petits aeroports i aeròdroms. Els prototip Fanjet 500 va volar per primer cop el 15 de setembre de 1969. Posteriorment va ser reanomenat Citation i va continuar amb un desenvolupament prolongat, allargant el fuselatge, modificant la cua i les nacel·les dels motors.. La certificació de la FAA va ser atorgada el 9 de setembre de 1971.

## Accidents

El jugador dels New York Yankees Thurman Munson va morir en estavellar-se amb el seu I/SP el 2 d'agost de 1979.

## Especificacions (Cessna Citation I)

Dades de Jane's Civil and Military Aircraft Upgrades 1994-95
Característiques generals
* Tripulació: Dos pilots (Un la versió SP)
* Capacitat: Cinc passatgers
* Longitud: 13,26 m
* Envergadura: 14,35 m
* Alçada: 4,37 m
* Superfície de l'ala 25,9 m²
* Pes buit: 3.008 kg
* Pes màxim d'enlairament: 5.375 kg
* Motor: 2× turbofan Pratt & Whitney Canada JT15D-1B , 9,77 kN cada un
Rendiment
* Velocitat màxima: Mach 0,705 (749 km/h) (per sobre de 28.000 peus (8.530 m))
* Velocitat de creuer: 357 nusos (662 km/h)
* Velocitat d'entrada en pèrdua: 82 nusos (152 km/h)
* Abast: 1.328 milles nàutiques (2.459 km) (45 minuts de reserva, combustible màxim, 709 kg de càrrega)
* Sostre de servei: 41.000 peus (12.495 m)
* Ràtio d'ascens: 13,8 m/s
* Càrrega alar: 208 kg/m²
* Impuls/pes: 0.37

## Referències

* ↑ «500-Series Technical Review». Textron Aviation, 28-04-2015. Arxivat de l'original el 4 març 2016.
* 1 2 Murdo Morrison «NBAA: Business jet designs that changed the industry». FlightGlobal, 12-10-2018.
* ↑ Gerard Frawley. «Cessna 500 & 501 Citation, Citation I & Citation I/SP». The International Directory of Civil Aircraft.
* ↑ NTSB Thurman Munson accident brief
* ↑ Michell, Simon. Jane's Civil and Military Upgrades 1994-95. Coulsdon, Surrey UK:Jane's Information Group, 1994. ISBN 0-7106-1208-7. p.300-301.
# Ou escalfat

Un ou escalfat, ou escaldat o ou escumat és un mètode de submergir un ou, generalment de gallina, en aigua molt calenta però no bullent. En l'elaboració d'aquest ou s'aboca una mica de vinagre a la solució aquosa calenta perquè la clara es mantingui de color blanca, però sobretot perquè aquesta es mantingui agafada entorn del rovell.

## Preparació

Els mètodes de preparació dels ous escaldats varien molt segons del cuiner, però en tots sembla que la durada de la cocció no supera 3-4 minuts.
En una cassola profunda hom fa bullir aigua i aboca un raig de vinagre o suc de llimona a l'aigua, a fi de mantenir la clara blanca i que no se separi del rovell. Amb una cullera hom fa fer voltes a l'aigua per a formar un remolí. Es col·loca l'ou en una tassa i es deixa caure suaument en l'aigua calenta a partir de la superfície perquè no es trenqui. Es continua de girar la cullera perquè el moviment envoltant de l'aigua faci que la clara vagi adherint al rovell fins a cobrir-lo. Es treu amb una espàtula tenint cura de no trencar-lo.

## Usos

Els ous escaldats s'empren en les receptes dels ous Benedict, els ous florentins, els ous a la Toupinel i els œufs en meurette. A la cuina alemanya és molt clàssic de prendre un ou escalfat amb espinacs.
També poden ser part del famós chupe peruà o coure juntament amb el brou en algunes sopes com la sopa d'all o en algunes sopes de pollastre. A més és servit en sopes conegudes com el locros.

## Referències

* ↑ https://www.termcat.cat/ca/actualitat/apunts/ous-poche-poixe-potxe?

## Enllaços externs

* Receptes
# Acer buergerianum

L' auró de Buerger (Acer buergerianum) és una espècie d'arbre de la família de les sapindàcies que es troba a la Xina, el Japó i Taiwan.

## Descripció

És un arbre caducifoli de talla mitjana, essent fins i tot a vegades arbustiu, de capçada oberta i a vegades amb diversos troncs. L'escorça és de color castany-grisenca, rugosa; amb branquillons prims i gemmes el·lipsoides, de color marró. Fulles trilobades, de 3-10 × 4-6 cm, amb la base cuneada o arrodonida i els lòbuls triangulars, aguts, generalment de vora sencera. Són sovint penjants, de color verd brillant, glauques al revers, pubescents al llarg dels nervis. Pecíol de 3-6 cm de llarg. Inflorescències terminals, corimboses, pubescents, amb nombroses flors blanquinoses, molt petites, amb 5 pètals groguencs, d'uns 2 mm de llarg. 8 estams. Sàmares petites, paral·leles o convergents, d'uns 2,5 cm de longitud, de color castany groguenc.

## Taxonomia

Acer buergerianum va ser descrita per Friedrich Anton Wilhelm Miquel i publicada a l'Annales Museum Botanicum Lugduno-Batavi 2: 88, l'any 1865.

### Etimologia

* Acer: nom genèric procedent del llatí ǎcěr, -ĕris = (afilat), en referència a les puntes característiques de les fulles o a la duresa de la fusta que, suposadament, s'utilitzaria per a fabricar llances. Ja citat a, entre d'altres, Plini el Vell, 16, XXVI/XXVII, referint-se a unes quantes espècies d'Aurons.
* buergerianum: epítet atorgat en honor de Heinrich Buerger (1804-1858), recol·lector de plantes al Japó per al govern Holanda.

### Sinonímia

* Acer buergerianum var. buergerianum
* Acer buergerianum var. horizontale F.P.Metcalf
* Acer buergerianum var. jiujiangense Z.X.Yu
* Acer buergerianum var. kaiscianense (Pamp.) W.P.Fang
* Acer buergerianum var. trinerve (Siesmayer) Rehder
* Acer buergerianum var. yentangense W.P.Fang & M.Y.Fang
* Acer lingii W.P.Fang
* Acer paxii var. ningpoense (Hance) Pax
* Acer subtrilobum (K.Koch) Koidz.
* Acer trifidum Hook. & Arn.
* Acer trifidum f. elobatum Kuntze ex Schwer.
* Acer trifidum var. kaiscianensis Pamp.
* Acer trinerve Siesmayer

## Referències

* ↑ Acer buergerianum a Trópicos
* ↑ Texto Latín de Plinio el Viejo, Libro 16 - En Pliny the Elder: the Natural History, Chicago University, 2006
* ↑ «Acer buergerianum a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 7 juliol 2017].

## Bibliografia

* Helmut Pirc: Ahorne. Eugen Ulmer, Stuttgart 1994, ISBN 3-8001-6554-6, S. 107ff.
* Xu Ting-zhi, Chen Yousheng, Piet C. de Jong, Herman J. Oterdoom, Chin-Sung Chang (Entwurf): Aceraceae. In: Z.Y. Wu, P.H. Raven (Hrsg.): Flora of China. Bd 4. St. Louis 1994. ISBN 0-915279-70-3
# Paragnetina suzukii

Paragnetina suzukii és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.
En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1907. Rozpr. Ceské. Akad. 16(31):17.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Okamoto, 1912. Trans. Sapporo. Nat. Hist. Soc. 4:121.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
* Corvet Photo Agency (japonès)
# Operació rescat

Operació rescat (títol original en anglès, Black Water) és una pel·lícula de thriller d'acció nord-americana dirigida per Pasha Patriki. És protagonitzada per Jean-Claude Van Damme i Dolph Lundgren en la seva cinquena col·laboració, concretament la segona vegada que apareixen com a aliats a la pantalla. La pel·lícula es va estrenar directe a vídeo als Estats Units el 25 de maig de 2018. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Repartiment

* Jean-Claude Van Damme com a agent Scott Wheeler
* Dolph Lundgren com a Marco
* Jasmine Waltz com a Cassie Taylor
* Al Sapienza com a Edward Rhodes
* Patrick Kilpatrick com a Patrick Ferris
* Courtney B. Turk com a Melissa Ballard
* Aaron O'Connell com a Ellis Ryan
* Aleksander Vayshelboym com a Kingsley
* Cathal Pendred com a Dax
* Kris Van Damme com a Kagan
* Tandi Tugwell com a Riley
* John Posey com a capità Darrows
* Tom Glynn com a Crewcut
* Ian Niles com a Reed
* Lance E. Nichols com a Buchanan

## Rodatge

El rodatge va començar el gener de 2017, a Alabama. La producció va acabar el 31 de març del mateix any, amb Van Damme afirmant el mes anterior (el 27 de febrer): "Vam acabar oficialment Black Water. Gràcies a tot el repartiment i el grup! Ha estat un plaer treballar amb vosaltres!"

## Referències

* ↑ Baldwin, Daniel. «JCVD & Lundgren Are Deep In 'Black Water». CinemaRunner. Bloody Disgusting, 02-05-2017. Arxivat de l'original el 3 maig 2017. [Consulta: 15 maig 2017].
* ↑ Kit, Borys. «Jean-Claude Van Damme, Dolph Lundgren Team for Action Thriller 'Black Water'». The Hollywood Reporter, 04-01-2017. [Consulta: 23 abril 2017].
* ↑ Travis, Ed. «BLACK WATER: Jean-Claude Van Damme & Dolph Lundgren Are Buds On A Sub» (en anglès), 26-09-2018. Arxivat de l'original el 2021-08-12. [Consulta: 24 desembre 2019].
* ↑ «Black Water (2018) - IMDb» (en anglès). [Consulta: 24 desembre 2019].
* ↑ «Black Water». Goita què fan, ara!. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ Friel, Eoin. «JCVD & Lundgren are in Black Water». The Action Elite, 30-12-2016. Arxivat de l'original el 2017-04-27. [Consulta: 26 abril 2017].
* ↑ McNary, Dave. «Cary Elwes, Matthew Modine to Star in World War II Drama 'Burning at Both Ends' (EXCLUSIVE)». Variety, 31-03-2017. [Consulta: 28 abril 2017].
* ↑ Van Damme, Jean-Claude. «Jean-Claude van Damme announces the wrapping of Black Water». Facebook, 27-02-2017. Arxivat de l'original el 13 maig 2021. [Consulta: 23 juny 2017].

## Enllaços externs

* Black Water a Goita què fan, ara!
# Catherine Tizard

Catherine Tizard (Auckland, 4 d'abril de 1931 - Auckland, 31 d'octubre de 2021), de soltera MacLean, va ser una estadista neozelandesa. Va ser governadora general de Nova Zelanda del 13 de desembre de 1990 al 21 de març de 1996

## Biografia

Membre del Partit Laborista, Catherine Tizard va ser escollida alcaldessa d'Auckland l'any 1983, una novetat per a una dona. Va ocupar el càrrec fins al seu nomenament com a governadora general de Nova Zelanda el 1990, convertint-se també en la primera dona a ocupar el càrrec. Es va retirar el 1996 després del nomenament del seu successor, Michael Hardie Boys.

## Premis

* Lady Gran Creu de l'Orde de Sant Miquel i Sant Jordi (1990)
* Lady Commander de l'Orde de l'Imperi Britànic (1985)
* Senyora de la Justícia de la Venerable Orde de Sant Joan (DStJ)
* Orde de Nova Zelanda (ONZ, 2002)
* Lady Gran Creu de la Reial Orde Victorià (GCVO)

## Referències

* ↑ «Dame Catherine Tizard dies, aged 90, after long illness» (en anglès). stuff.co.nz.
* 1 2 (anglès) « The Hon. Dame Catherine Anne Tizard, GCMG, GCVO, DBE, QSO »
# Aigasvivas (Alta Garona)

Aigasvivas (francès Aiguesvives) és un municipi occità, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Aigaparsa

Guiparsa (Aigueperse en francès) és un municipi d'Alvèrnia-Roine-Alps, en Alvernia. Administrativament, pertany al departament francès del Puèi Domat.

## Referències

* ↑ En nòrma bonaudiana, trobam Guïparse, Dïparse, Guiparse. Vejatz: REICHEL Karl-Heinz (s.d. 2005) Dictionnaire général auvergnat-français, 63340 Lenede: ed. Créer; BONAUD Piare (1999) = BONNAUD Pierre, Nouveau dictionnaire général français-auvergnat [NDGFA], 63340 Lenede: Créer.
# Paco Fanés

Francesc Fanés i Garriga, conegut popularment com a Paco Fanés (Barcelona, 30 de juny de 1952), és un poeta i editor català.

## Biografia

El 2000 fundà amb Joan Puche l'Associació Cultural de Poesia Pont del Petroli, de Badalona, amb la qual publicà les obres La una i deu (2000), Via 1 (2005), Doble espai (2010) i Adesiara (2012). El 2014 publicà Recursos humans, amb l'editorial Emboscall. Col·laborà en la revista literària La muerte de Narciso i en l'antologia Virus, de poesia visual. Actualment participa en diversos projectes poètics i musicals, i col·labora amb músics diversos, en especial amb el grup Difícil Equilibrio És un dels promotors del cicle anual Poesia i cia i el Festival Price i cia.

## Obra publicada

| Jocs de carrer (Domus, 1977)SET (sis autors, Pont del Petroli, 2000)La una i deu (Pont del petroli, 2002)Via 1 (Pont del petroli, 2005)Doble espai (Pont del petroli, 2010)Adesiara (Pont del petroli, 2012)Recursos humans (Emboscall, 2014) | El joc de l'alba (Pont del petroli, 2016)Tapís-Cd i vinil- (Difícil Equilibrio, 2017)Quan els llops es trenquen (Tanit, 2018)Un altre tornemi, si us plau ( Pont del Petroli, 2020)Hipocamp ( Stonberg-Zura, 2021)Tretze poetes + un escultor (Pont del Petroli, 2023)Els motius del pallasso (Pont del Petroli, 2023) |

## Referències

* ↑ Castillo, David «Paco Fanés». Cultura (El Punt Avui), 20-06-2014, p. 2.
* ↑ «Qui som?». Associació Pont de Petroli. Arxivat de l'original el 20 de febrer 2014. [Consulta: 2 juliol 2014].
* 1 2 3 4 5 6 7 Paco Fanés al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* 1 2 3 4 «Paco Fanés». Emboscall. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2014. [Consulta: 2 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Associació Pont de Petroli Arxivat 2014-07-12 a Wayback Machine.