OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rekhmire

Rekhmire fou djati (visir), alcalde de Tebes i alt dignatari de la cort egípcia de Tuthmosis III.
El seu avi fou Amenmose, i el seu pare (que també fou visir) Neferweben. A la seva tomba a Tebes (TT100), ricament decorada, s'esmenta a la seva dona Meryt, i als fills Menkeperreseneb, Amenhotep, Senusert, Mery, Neferweben i possiblement Baki.
| « | He administrat justicia d'una manera equànime, tant al pobre com al ric. He protegit el feble en contra del fort. M'he oposat a la violència de l'home de mal geni. He reprimit l'home insaciable al seu temps oportú. He eliminat el mal moment de l'home que tenia el cor ple de còlera. He eixugat les llàgrimes transformant-les en consol. He defensat les vídues, atès que no tenien marit. He restablert el fil com a hereu al lloc del seu pare. He donat pa al famolenc; aigua, al qui tenia set; aliment, ungüents i robes, al qui no en tenia. He assistit l'ancià donant-li el meu propi bastó, fent que l'anciana exclami: "Quina acció més bona!" He odiat la iniquitat, i no l'he practicada. He fet penjar cap per avall els propagadors de mentires. He tingut la veu justa davant déu. Cap savi no ha dit mai de mi: "¿Que ha fet aquest?" Fins i tot quan jutjava afers molt complicats, he aconseguit que les dues parts marxessin en pau. No he pervertit la justicia per un suborn. No tenia l'oïda sorda per a aquell qui tenia la mà buida. En canvi, mai no he acceptat de ningú un regal de corrupció. | » |
| — Rekhmire, |||

## Referències

* ↑ Pobres. Discurs. REIAL ACADEMIA DE BONES LLETRES DE BARCELONA. 2004. Pàg. 23

## Vegeu també

* TT100. Tomba de Rekhmire.
* Llista de djatis de l'antic Egipte

## Enllaços externs

* Regulation laid upon the vizier Rekhmire. Traducció comentada de les ordres. (anglès)
* Duties of the Vizier. Digital Egypt for Universities. (anglès)
# Molí del Campàs

El Molí del Campàs és un antic molí que consta de tres construccions al NO del nucli de l'Esquirol (Osona). El molí al llit de la Riera de les Gorgues, és de planta rectangular i consta de planta baixa, primer pis i golfes, a la part baixa hi ha la sortida de l'aigua de les turbines. A llevant presenta un portal d'arc rebaixat amb pedra esculpida. És construït en pedra sense picar als murs de la part baixa i amb tàpia superiors, les obertures són de pedra picada. El cobert de pedra de nova factura i el cos rectangular cobert a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana, la qual és orientada a ponent i presenta un portal d'arc rebaixat construït en maó. A migdia hi ha un altre portal de pedra i rectangular, amb un cos annex que ubicava l'antic forn de pa.
Antic molí que degué formar part del patrimoni del mas del Campàs, mas que trobem registrat en el fogatge de la parròquia i terme de Corcó era al segle xvi (1553). El molí però es degué construir més tard per tal d'aprofitar l'energia de la Riera de les Gorgues, segons les dades que ens dona la mateixa construcció sabem que fou fet al 1130(?) i reedificat cap al 1815 (vegeu la inscripció del portal de llevant). Al mur de ponent duu la data de 1807.

## Referències

* 1 2 «Conjunt del Molí del Mas Campas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Charles Pearson

Charles Pearson (Londres, 4 d'octubre de 1793 - Wandsworth, 14 de setembre de 1862) va ser un advocat anglès de la Ciutat de Londres, era reformista i membre del Parlament per Lambeth. Va fer campanya contra la corrupció en la selecció de jurats, per a la reforma penal, per l'abolició de la pena capital, i del sufragi universal. Va utilitzar la seva influència com advocat de la ciutat per promoure millores al transport, en concret inicialment per a la creació d'una estació central a la ciutat i després per a la construcció d'un metro o ferrocarril subterrani que connectés la capital amb les estacions terminals del nord.
# Fuenllana

Fuenllana és un municipi de la província de Ciudad Real, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. El 2023 tenia 206 habitants.

## Referències

* ↑ «Castilla-La Mancha (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 3 gener 2024. [Consulta: 14 juliol 2024].
# Patagonykus peuratai

Patagonykus peuratai és una espècie enigmàtica de dinosaure teròpode que va viure al Cretaci superior en el que actualment és Argentina. Les seves restes fòssils foren descobertes en el membre Portezuelo (Turonià-Coniacià) de la formació de Rio Neuquén, a la província del Neuquén de l'Argentina. L'holotip consisteix en un esquelet incomplet però ben preservat, al qual li manca el crani, però que inclou moltes vèrtebres, el coracoide, extremitats anteriors parcials, la cintura pelviana, i les extremitats posteriors. Patagonykus s'ha classificat dins la família dels alvarezsàurids, que inclou el mongol Mononykus i l'argentí Alvarezsaurus. S'estima que Patagonykus feia aproximadament uns dos metres de longitud.

## Referències

* Novas, F. E. 1997. Anatomy of Patagonykus puertai (Theropoda, Avialae, Alvarezsauridae), from the Late Cretaceous of Patagonia. Journal of Vertebrate Paleontology 17(1); 137-166.
* Novas, F. E. and Molnar, R. E. (editors) 1996. Alvarezsauridae, Cretaceous basal birds from Patagonia and Mongolia. Proceedings of the Gondwanan Dinosaur Symposium, Brisbane. Memoirs of the Queensland Museum 39(3):iv + 489-731; 675-702.
# Lost Horizon

«Lost Horizon o Horitzons perduts» té aquests significats:

## Títols d'obres

* Lost Horizon (novel·la), novel·la escrita per James Hilton (1933)
Adaptacions de l'obra de James Hilton:
* Lost Horizon (títol en català: Horitzons perduts), pel·lícula estatunidenca de 1937 dirigida per Frank Capra
* Lost Horizon (títol en català: Horitzons perduts), pel·lícula estatunidenca de 1973 dirigida per Charles Jarrott

## Miscel·lània

* Lost Horizon (banda), grup musical suec de power metal
* Lost Horizon (videojoc), videojoc desenvolupat per Animation Arts i publicat per Deep Silver el 2010
# Casa Carvallo (Amposta)

La casa Carvallo és un edifici d'Amposta inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici quadrangular de planta irregular amb dues seccions: un edifici de base rectangular i una part afegida pel costat esquerre de la façana principal, també de planta rectangular i més alta.
Està situat a l'extrem d'una illa que dona a la plaça Cecília Carvalho. Té planta baixa i dos pisos, així com coberta plana. L'ordenació de la suposada façana principal, del carrer Elisa, és perfectament simètrica, sense comptar el cos afegit: hi ha una gran porta central d'arc rebaixat i una finestra a cada costat a la planta baixa; hi ha una finestra central i un balcó a cada costat, amb notable barana de ferro, als dos pisos superiors; una senzilla cornisa i una barana amb un entramat que envolta les tres façanes, fet de maons, coronen la façana. Els elements ornamentals damunt la barana són en forma de fulles. La façana lateral dreta presenta dues galeries amb cinc pilars de diferent gruix, amb el mateix tipus d'entramat de les baranes i els mateixos elements ornamentals de fulles a la barana superior.

## Història

Fou construïda com a residència de la família Carvalho dins la propietat que tenien i on existien uns sequers d'arròs i altres espais per desenvolupar les feines relacionades amb el cultiu d'aquest cereal.
El cos afegit per la part esquerra de la façana principal és obra del segle xx, anterior a la guerra civil.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Carvallo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Elechas

Elechas és una localitat del municipi de Marina de Cudeyo (Cantàbria, Espanya).
L'any 2008 tenia 426 habitants. La localitat es troba a 35 metres d'altitud sobre el nivell del mar, i a 1'5 km de la capital municipal, Rubayo.
Els barris que componen la localitat són: Argomeda, El Cardiro/El Cardiru, La Raba, El Cueto/El Cuitu, El Escajal/L'Escajal, Estanillo/L'Estanillu, Hontañón, El Espino/L'Espinu, La Maza, El Urro/L'Urru, La Torre, San Roque, La Lastra/La Llastra, Perales, Reventún, San Lázaro i Solamaza.
En 1861, Pascual Madoz assenyalava en el seu Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar (Diccionari geogràfic-estadístic-històric d'Espanya i les seves possessions d'Ultramar) com la seva proximitat a la badia de Santander permetia als seus habitants la pesca d'anguiles, llobarros, orades i mariscs. Així mateix, s'extreia la caloca per abonar els camps.

## Patrimoni

* Església parroquial de San Bartolomé

## Referències

* ↑ INE, 2008
# Les Snares

Les Snares (també anomenades Tini Heke i oficiosament Illes Snares) són un petit arxipèlag situat a 200 kilòmetres al Sud de l'Illa del Sud de Nova Zelanda.
Les Snares estan formades per una illa principal (Illa del nord-est) i l'Illa Broughton, més petita. L'arxipèlag té una superfície aproximada de 3,5 km².

## Història

Van ser vistes, pràcticament al mateix temps, el 23 de novembre de 1791, pel capità George Vancouver amb el vaixell HMS Discovery i pel vaixell HMS Chatham comandat per William R. Broughton, tots dos de l'Expedició Vancouver. Vancouver els va donar el nom de "The Snares" perquè les considerava un perill pels vaixells; una illeta del Western Chain du el nom de Vancouver Rock, i la segona illa més grossa, el de Broughton. Les illes ja eren conegudes pels maoris els quals a l'illa més gran li deien Te Taniwha ("El monstre marí"). Al contrari que altres illes subantàrtiques molt afectades per l'explotació balenera i la caça de les foques durant el segle xix, les Snares no van ser afectades i mantenen la fauna i vegetació originàries.
La Llei Ngai Tahu Claims Settlement Act 1998 oficialment canvià el nom a "Snares Islands/Tini Heke" - un dels molts canvis sota el Ngāi Tahu Treaty settlement.

## Medi ambient

Aquestes illes proporcionen un hàbitat per endemismes d'espècies d'aus com el pingüí de Les Snares (Eudyptes robustus), Coenocorypha huegeli iPetroica macrocephala dannefaerdi com també a diversos invertebrats endèmics. L'illa North East està boscada i és el principal lloc del món per a la cria de Puffinus griseus amb 3 milions d'individus. Hi ha comunitat de plantes megafòrbies.
Forma part de les cins illes subantàrtiques de Nova Zelanda (New Zealand Subantarctic Islands), designada com Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Referències

* ↑ «Schedule 96 Alteration of place names». New Zealand Legislation. [Consulta: 22 juny 2010].
* ↑ New Zealand Sub-Antarctic Islands - UNESCO World Heritage Centre

## Enllaços externs

* TerraNature - Snares crested penguin and island images
* Birds Of the Snares Islands - New Zealand Arxivat 2015-01-21 a Wayback Machine.
* Map of the Snares Islands - New Zealand Department of Conservation Arxivat 2011-09-06 a Wayback Machine.
# Filles de la Saviesa

Les Filles de la Saviesa, en llatí Institutum Filiarum a Sapientia i en francès Filles de la sagesse, són una congregació religiosa femenina. Les seves germanes, conegudes com a Monfortanes, posposen al seu nom les sigles F.d.L.S.

## Història

La congregació fou fundada en 1703 a l'hospital de Poitiers per Louis-Marie Grignion de Montfort (1673-1716) i Marie-Louise Trichet (1684-1759) per a l'evangelització i la instrucció dels pobres. Montfort volia crear una família religiosa consagrada a difondre la saviesa del Verb encarnat, contraposada a la "falsa saviesa de la gent del món". La congregació es constituí formalment quan Trichet en prengué l'hàbit en 2 de febrer de 1703; no tingué una companya fins al 1714, que hi arribà Catherine Brunet.
L'1 d'agost de 1715 Étienne de Champflour, bisbe de La Rochelle, aprovà l'institut, que llavors tenia quatre religioses que es feien càrrec d'una escola a la ciutat. En 1732 el rei Lluís XIV de França els atorgà la protecció reial.
Napoleó III aprovà l'institut el 15 de novembre de 1853, el mateix dia que obtingué l'aprovació pontifícia de mans del papa Pius IX. Les constitucions foren aprovades per la Santa Seu el 10 de novembre de 1904.
La congregació està sotmesa al superior general de la Companyia de Maria Montfortana, de la que constitueix la branca femenina; el superior, amb la mare general de les Filles de la Saviesa, convoca els capítols generals i promulga els decrets.

## Activitat i difusió

Les montfortanes es dediquen a la instrucció cristiana de la joventut, i a l'assistència a malalts, especialment els que no tenen recursos.
Són presents a Europa (Bèlgica, França, Itàlia), Àfrica (República Democràtica del Congo, Madagascar, Malawi), Àsia (Filipines, Índia, Indonèsia), Amèrica (Argentina, Canadà, Colòmbia, Equador, Haití, Perú, Estats Units) i Papua-Nova Guinea.
En acabar 2005, la congregació tenia 2.003 germanes en 288 cases.

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Vaticano: Editrice Vaticana, 2007.

## Enllaços externs

* Filles de la Saviesa - Lloc web oficial
# Fuengirola

Fuengirola és un municipi d'Andalusia, a la província de Màlaga.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1877 | 1897 | 1900 | 1920 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2005 |
| 4.306 | 4.830 | 5.966 | 6.350 | 6.865 | 6.774 | 8.589 | 17.908 | 29.160 | 37.742 | 49.675 | 62.915 |

## Barris

* Fuengirola (centro)
* San Cayetano
* El Boquetillo
* Los Boliches
* Los Pacos
* Torreblanca
* Carvajal

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Manuel Delgado Perea | PSOE | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Luis Pagán Saura Sancho Adam Valverde | PSOE PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Sancho Adam Valverde | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Esperanza Oña Sevilla Luis Pagán Saura | PP PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Esperanza Oña Sevilla | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Esperanza Oña Sevilla | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Esperanza Oña Sevilla | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Esperanza Oña Sevilla | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Personatges il·lustres

* María Barranco, actriu.
* Julio Anguita González, polític.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Fuengirola
* Un Sol de Ciudad, guia comercial de Fuengirola
* Web de la Revisión del PGOU de Fuengirola
* Zoo de Fuengirola
* Fuengirola Esencial Arxivat 2012-04-07 a Wayback Machine. Guia completa sobre Fuengirola
# Martí Grivé i Cuní

Martí Grivé i Cuní (Granollers, 11 de novembre de 1814 – Perth, Austràlia, 1 de novembre de 1886) va ser un metge i sacerdot granollerí que exercí l'activitat eclesiàstica com a Bisbe de Perth.

## Biografia

Nascut el 1814 a Granollers, era fill dels pagesos Jaume Grivé i Teresa Cuní. El 1829 va ingressar al seminari de Vic, on va estudiar matemàtiques i lògica. El 1839 es va graduar al seminari major de Barcelona i va realitzar set anys de formació teològica. Els darrers sis anys van ser acreditats per la Universitat de Cervera. Després de completar els seus estudis teològics, va estudiar medicina i cirurgia obtenint, el 1845, les llicenciatures en filosofia, medicina i en cirurgia.
El desembre de 1847 fou ordenat sacerdot per a la diòcesi de Girona i va rebre un petit benefici. També se li va concedir una llicència per exercir el seu ministeri a la diòcesi de Barcelona, com a rector de la parròquia de Sant Esteve de Palautordera. Però al cap de pocs mesos s’ofereix voluntari per anar a Austràlia amb altres frares benedictins, essent acceptat per afegir-se a la missió liderada per mossèn Josep Serra.
Grivé es va afegir a una missió benedictina a New Norcia, una zona allunyada i molt empobrida on va fer un gran servei gràcies als seus coneixements de medicina. El 1859 fou nomenat administrador de la diòcesi de Perth, la ciutat australiana més poblada en aquell moment (uns tres mil habitants). Al cap de poc el govern britànic desterrà uns 10.000 convictes a la zona, fet que va provocar nombrosos problemes socials i sanitaris. Grivé hi fa una labor molt notable impulsant millores sanitàries així com mesures d’escolarització.
El 1869, viatja a Europa per participar en el Concili Vaticà I on seria nomenat Bisbe de Tlos, a Turquia, fins que 1871 quan, després la mort del Bisbe Brady, Martí Grivé és consagrat Bisbe de Perth. L’octubre del 1882, retorna novament a Europa i visita Roma i Barcelona. A la Ciutat Comtal assisteix com a metge i capellà els darrers dies de Josep Maria Urquinaona, Bisbe de Barcelona.
El 1886, de nou a Austràlia, pateix un accident en caure per les escales de la Catedral de Santa Maria de Perth. Fou enterrat al mateix temple, la construcció del qual havia estat impulsada per ell mateix.

## Referències

* ↑ «Bishop Martín Griver y Cuní [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 17 abril 2021].
* ↑ Perez, E. Cultural Advice. Canberra: National Centre of Biography, Australian National University.
* 1 2 3 4 «Metges Catalans | Martí Grivé i Cuní [o Martin Griver]». [Consulta: 17 abril 2021].
* ↑ «Titular diocese of Tlos - zxc.wiki». [Consulta: 17 abril 2021].

## Bibliografia

* O'Brien, Odhran. Martin Griver unearthed : the life of a Spanish missionary priest who became a Bishop in colonial Western Australia, 1814-1886, 2015. ISBN 978-1-921963-36-0.
* Winship, John A. Our cathedral : a history of St Mary's Cathedral, Perth, Western Australia. Perth, W.A.: Archdiocese of Perth, 2010. ISBN 1-4537-5519-5.
# Lluís de França (1704-1705)

Lluís de França (Versalles, 25 de juny de 1704 - Versalles, 13 d'abril de 1705) fou un aristòcrata francès, príncep de França.
Va rebre al néixer el títol de duc de Bretanya però va morir al cap de nou mesos el 1705; el 1707 va néixer un altre germà que fou també anomenat Lluís i al que es va donar el títol de duc de Bretanya.
Era fill de Lluís de França (1682-1712) (delfí 1711-1712) al seu torn fill del delfí Lluís de França (1661-1711) conegut com el Gran Delfí i fill al seu torn de Lluís XIV de França (+ 1715). La seva mare fou Maria Adelaida de Savoia (1685-1712).

## Genealogia

| Lluís XIV de França | Lluís XIV de França | | | Maria Teresa d'Àustria | Maria Teresa d'Àustria | Maria Teresa d'Àustria | Maria Teresa d'Àustria | | |
| | | | | | | | | | | | | | | | | Lluís de França (1661-1711) | Lluís de França (1661-1711) | Lluís de França (1661-1711) | Lluís de França (1661-1711) | Lluís de França (1661-1711) | Lluís de França (1661-1711) | Maria Anna Victòria de Baviera | Maria Anna Victòria de Baviera | Maria Anna Victòria de Baviera | Maria Anna Victòria de Baviera | Maria Anna Victòria de Baviera | Maria Anna Victòria de Baviera |
| | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | | Lluís de França (1682-1712) | Lluís de França (1682-1712) | Lluís de França (1682-1712) | Lluís de França (1682-1712) | Lluís de França (1682-1712) | Lluís de França (1682-1712) | Maria Adelaida de Savoia | Maria Adelaida de Savoia | Maria Adelaida de Savoia | Maria Adelaida de Savoia | Maria Adelaida de Savoia | Maria Adelaida de Savoia |
| Lluís de França (1704-1705) | Lluís de França (1704-1705) | Lluís de França (1704-1705) | Lluís de França (1704-1705) | Lluís de França (1704-1705) | Lluís de França (1704-1705) | Lluís de França (1707-1712) | Lluís de França (1707-1712) | Lluís de França (1707-1712) | Lluís de França (1707-1712) | Lluís de França (1707-1712) | Lluís de França (1707-1712) | Lluís XV de França | Lluís XV de França | Lluís XV de França | Lluís XV de França | Lluís XV de França | Lluís XV de França |

## Referències

* 1 2 3 Duc René de Castries. La Pompadour (en francès). Éditions Albin Michel, 21 maig 2013, p. 11–. ISBN 978-2-226-21310-5.
* ↑ Hélène Duccini. Faire voir, faire croire: l'opinion publique sous Louis XIII. Editions Champ Vallon, 2003, p. 121–. ISBN 978-2-87673-372-5.
* ↑ Suplément A L'Atlas Historique, Contenant Diverses piéces de Chronologie, de Genealogie, d'Histoire, & d'autres Sciences qui avoient été omises dans les précédens Volumes ... Avec des Dissertations sur chaque sujet, Par Mr. H. P. de Limiers Docteur en Droit: 7. L'Honore & Chatelain, 1720, p. 88–.
# Olaus Magnus

Olaus Magnus, Olaus Magni, Olaus Magni Gothus o Olaf Månsson (Linköping, Östergötland, Suècia, octubre de 1490 - Roma, Estats Pontificis, 1 d'agost de 1557) fou un escriptor, humanista, historiador, cartògraf i clergue suec, pioner en estudis històrics i antropològics sobre el nord d'Europa. La seva obra fonamental és Historia de gentibus septentrionalibus, editada el 1555, a Roma, en 22 volums, que versa sobre la geografia, costums, tradicions i llegendes dels pobles escandinaus i dels països nòrdics. També és autor d'una important Carta marina et descriptio septentrionalium terrarum (1539).
Igual que el seu germà més gran Johannes Magnus, va obtenir diversos ascensos eclesiàstics. Entre ells una canongia a Uppsala i Linköping, i l'ardiaca de Strängnäs. A més a més, va treballar en diversos serveis diplomàtics, com ara una missió a Roma, el 1524, a favor de Gustau I de Suècia, per tal d'aconseguir el nomenament de Johannes Magnus com a arquebisbe d'Uppsala. Tanmateix, amb l'èxit de la Reforma a Suècia la seva fidelitat a l'Església Catòlica el va forçar a acompanyar el seu germà a l'exili.
Acomodat a Roma, des de 1527, va actuar com a secretari del seu germà Johannes Magnus. A la mort d'aquest el 1544, esdevingué el seu successor com a Arquebisbe d'Uppsala, admetent que era sols un títol i no un poder real, ja que ell mai no podria tornar a Suècia. El Papa Pau III el 1546, el va enviar al concili de Trento; més tard es convertí en el canonge de Sant Lambert a Lieja. El rei Segimon el Vell de Polònia li va oferir una canongia a Poznań, però la major part de la seva vida, després de la mort del seu germà, sembla que la passà al monestir de Santa Brígida a Roma, on subsistia amb una pensió que li assignà el Papa.

## Referències

* 1 2 «.xml Olaus Magnus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.