OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# John Naka

John Naka fou un bonsaista famós. Va néixer com John Yoshio Naka, el 16 d'agost de 1914 a Fort Lupton, (Colorado) i morí el 19 de maig de 2004 a l'edat de 89 anys a Whittier (Califòrnia).

## Biografia

És el fill d'una parella d'immigrants japonesos. A l'edat de 8 anys, John Naka torna a Fukuoka al Japó en companyia de la seva família per a ocupar-se del seu avi. Ell mateix li fa descobrir l'art del bonsai i esdevé el seu professor personal. D'ací neix la seva passió per aquesta disciplina.
Naka retorna el 1935, amb 21 anys, cap als Estats Units i al final de la Segona Guerra Mundial s'estableix a Los Angeles amb la seva dona Alice i els seus tres fills. Reprèn llavors la seva passió pel bonsai i ensenya els rudiments de l'art del bonsai als seus amics de la comunitat nipona-americana, amb els quals fundarà un club anomenat "The California Bonsai Society", encara en actiu.
John Naka comença a recórrer el món transmetent el seu coneixement mitjançant classes i tallers, fent partícips del seu saber als aficionats al bonsai d'Amèrica, Austràlia, Europa i d'Àfrica del Sud. Fou autor d'una de les obres cabdals dintre de l'art del bonsai: Bonsai Techniques I & II (Tècniques de Bonsai), traduïda entre altres en alemany, castellà, italià i francès.
El 1985, l'emperador del Japó, Hirohito, el va guardonar amb la V distinció de l'"Ordre del Sol Naixent", el més gran reconeixement japonès atorgable a un no resident. El 1992 va ser rebut fellow de la National Endowment for the Arts.
John Yoshio Naka morí el 19 de maig de 2004 a l'edat de 89 anys a Whittier (Califòrnia).

## Obres

* Tecnicas Del Bonsai (castellà), Barcelona, Edicions Omega, 1986, 304 pàgines, ISBN 9788428207829
* Tecnicas Del Bonsai II (castellà), traduït per Júlia Poch Planas, Barcelona, Edicions Omega, 2006, 456 pàgines, ISBN 978-84-282-0876-5
* John Naka's Sketchbook, National Bonsai Foundation, 2005, 87 pàgines, ISBN 9780970439246, edició póstuma de dibuixos de l'artista

## Referències

* ↑ «International» Arxivat 2007-08-13 a Wayback Machine. al web de la Phoenix Bonsai Society
* ↑ Arxivat 2010-12-26 a Wayback Machine. Arxivat 2010-12-26 a Wayback Machine. Arxivat 2010-12-26 a Wayback Machine. Arxivat 2010-12-26 a Wayback Machine. Arxivat 2010-12-26 a Wayback Machine. « John Naka 1992 NEA National Heritage Fellow» (anglès) Arxivat 2010-12-26 a Wayback Machine. Fitxa biogràfica al web de la National Endowment for the Arts

## Enllaços externs

* Biografia completa Arxivat 2006-01-27 a Wayback Machine. (anglès)
# Txelopek

Txelopek (búlgar: Челопек) és un poble de la municipalitat de Vratsa, a la Província de Vratsa al nord-oest de Bulgària. Ubicat a la Serralada dels Balcans occidentals, és conegut com el poble de la casa de Baba Ilitsa l'heroïna del conte Una Dona búlgara d'Ivan Vàzov. La seva antiga casa original amb entramat de fusta ha estat reconstruïda i és actualment un museu de la seva vida, història local i etnografia.

## Vila del llibre

Des de finals de l'any 2019, Txelopek forma part de les viles del llibre europees.

## Galeria

* Baba Ilitsa - Casa museu exterior.
* Casa museu exterior.
* Interior de la casa museu.
* Vestit femení local.

## Referències

* ↑ «Chelopek has officially become the first Bulgarian Bookvillage!» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-09-18. [Consulta: 15 maig 2020].
* ↑ «Dear members of the IOB» (PDF) (en anglès) pàgina 1. [Consulta: 15 maig 2020].

## Vegeu també

* Ivan Vàzov
* Vila del llibre
# Astàfievo

Astàfievo (en rus: Астафьево) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 15 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Lyons (Ohio)

Lyons és una vila dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 559 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lyons tenia 559 habitants, 220 habitatges, i 150 famílies. La densitat de població era de 304 habitants/km².
Dels 220 habitatges en un 33,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,4% hi vivien parelles casades, en un 7,3% dones solteres, i en un 31,4% no eren unitats familiars. En el 29,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,1% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 30,8% entre 25 i 44, un 17,9% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.346 $ i la renda mediana per família de 46.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.000 $ mentre que les dones 20.625 $. La renda per capita de la població era de 17.186 $. Aproximadament el 3,5% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lyons». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lyons». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Sergi López i Segú

Sergi López i Segú (Granollers, 6 d'octubre de 1967 - Granollers, 4 de novembre de 2006) fou un futbolista professional català dels anys 80 i 90.
Es formà al futbol base del FC Barcelona juntament amb els seus germans Juli i Gerard. Defensa de gran qualitat, a la seva estada a les categories inferiors del club va rebre l'apel·latiu de la "Caballé del futbol". Debutà al primer equip el 31 de gener de 1988 enfront de la UD Las Palmas al Camp Nou. En total disputà 54 partits i marcà un gol al club. El 1991 fitxà pel RCD Mallorca, però fou traspassat al Reial Saragossa una temporada més tard. Les lesions van impedir que perllongués la seva trajectòria a l'elit i acabà els seus anys de futbolista al CF Gavà a segona divisió B. En el seu palmarès cal destacar una lliga o dues Recopes d'Europa com a triomfs més destacats. Es va suïcidar el 4 de novembre del 2006 a Granollers, atropellat per un tren a l'edat de 39 anys.

## Palmarès

* Copa Catalunya: 1991
* Lliga espanyola: 1991
* Copa espanyola: 1988, 1990, 1994
* Recopa d'Europa: 1989, 1995

## Estadístiques

| Temporada | Club | Competició | Partits | Gols |
| 1987/88 | FC Barcelona | Lliga | 9 | 0 |
| 1988/89 | FC Barcelona | Lliga | 7 | 0 |
| 1989/90 | FC Barcelona | Lliga | 10 | 0 |
| 1990/91 | FC Barcelona | Lliga | 0 | 0 |
| 1991/92 | RCD Mallorca | Lliga | 22 | 2 |
| 1992/93 | Reial Saragossa | Lliga | 16 | 0 |
| 1993/94 | Reial Saragossa | Lliga | 5 | 0 |
| 1994/95 | Reial Saragossa | Lliga | 2 | 0 |
| Total | Total | Total | 71 | 2 |

## Referències

* 1 2 El jugador que amaba al fútbol más que a sí mismo (The player who loved football more than he loved himself) Arxivat 2015-10-02 a Wayback Machine.; La Información, 4 novembre 2011 (castellà)
* 1 2 Fallece Sergi López, ex jugador del Barça y del Zaragoza ; El País, 5 novembre 2006

## Enllaços externs

* Estadístiques a lfp.es
# El Port (Llançà)

El Port és una entitat de població del municipi altempordanès de Llançà. El 1-1-2022 tenia 1547 habitants.
Llançà és un poble de la costa situat a uns 15 quilòmetres de la frontera de França. S'hi diferencien dues zones: el "Poble" o vila, i el "Port". En la vila se situa el centre històric construït al voltant de la seva plaça major i la seva església. El Port ha crescut i s'ha desenvolupat al llarg del segle xx, i s'hi observa clarament la proliferació de nous habitatges de segona residència.
El període de vacances fa que el nombre d'habitants de Llançà s'elevi considerablement; la majoria dels visitants venen de la resta de Catalunya o de França.

## Referències

* ↑ «El Port (Llançà)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «170926 Llançà». Institut d’Estadística de Catalunya. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ Descripció del municipi Arxivat 2007-10-19 a Wayback Machine.
# Txell Sust & August Tharrats Trio

Txell Sust & August Tharrats Trio és un grup de música format inicialment el 1992 amb el nom de August Tharrats Trio i on un any després s'hi va incorporar la cantant Txell Sust. El grup ha actuat a Espanya, Suïssa, Alemanya i França, i la seva discografia consta de tres títols: Bluetime (1995), Gran Hotel Havana (1997) i NonStop (2003).
El grup està integrat per August Tharrats, pioner del piano blues i boogie-woogie a Catalunya; Txell Sust, cantant amb un repertori que inclou diferents estils, entre ells el pop, jazz i funk; Nono Fernández, contrabaix sol·licitat per primeres figures com Tete Montoliu, Jessie Davies i Johnny Griffin, i, finalment, Anton Jarl, bateria establert des de fa poc temps a Barcelona i molt valorat en l'escena musical catalana.

## Referències

* ↑ «Txell Sust & August Tharrats Trio». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Astylosternus schioetzi

Astylosternus schioetzi és una espècie de granota que viu al Camerun.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. 2004. Astylosternus schioetzi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 18 de gener de 2008.

## Enllaços externs

* AMPHIBIAWEB (anglès)
# Dan (grup humà)

Els Dan, també anomenats Gio són un poble de l'Àfrica Occidental, present sobretot al centre-oest de Costa d'Ivori, en el territori que s'estén entre le ciutats de Man, Danané, Biankouma, Zouan-Hounien, Sipilou i Sanguiné. Algunes comunitats viuen també a l'altre costat de la frontera, al nord-est de Libèria, al comtat de Nimba, al costat del districte de Tappita. El 2008, la població d'aquest grup era de 400.000 persones
Segons les fonts, s'observen diverses variants del nom Dan: dan-gioh, dans, ge, gioh, gio, gué, guio, gyo, yacouba, yacoubas, yacuba, yakouba, yakuba.
La seva llengua és el dan, una llengua mandé que compta aproximadament amb un 1,610,800 de parlants, dels quals 1,300,000 són de Costa d'Ivori, on els Dan parlen també el dioula i el francès.

## Referències

* ↑ (anglès) J. S. Olson, The Peoples of Africa: An Ethnohistorical Dictionary, Greenwood Publishing Group, 1996, p. 137-138
* ↑ (francès) Alain-Michel Boyer, « Les Dans (ou Yacoubas) », in Les Arts d'Afrique, Hazan, Paris, 2008, p. 332
* ↑ « Base de dades de la Biblioteca Nacional de França]». [Consulta: 5 setembre 2013].
* ↑ «"Dan" a Ethnologue.com». [Consulta: 5 setembre 2013].
Viccionari
# Puig de Montalé

El Puig de Montalé és una muntanya del Pirineu, de 1.105,9 metres d'altitud. Pertany als contraforts sud-orientals del massís del Canigó; és a la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord, damunt del termenal de les comunes de Montferrer i el Tec. És a la carena que separa els termes comunals de Montferrer i del Tec, a la part meridional d'aquest termenal, just al lloc on el termenal es desvia cap al nord-est per tal d'anar a cercar la llera de la Ribera de la Fou. En els vessants sud-oriental i oriental d'aquest puig s'estén el territori de l'antic poble de Cos. Al com del Puig hi ha les restes de la Torre de Cos.

## Referències

* ↑ El Puig de Montalé en els ortofotomapes de l'IGN
# Casal les Escases

El Casal les Escases és una obra d'Olost (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal cobert amb teulada a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana principal. Conformen l'edifici un cos l'original i un altre cos, menys ample, adossat a la seva part dreta. L'edifici original té un gran portal adovellat i en la dovella central hi ha la següent inscripció: "Mas Casas renovat 1758". Totes les cantoneres i finestres dels dos edificis són de pedra treballada de considerable dimensió. També destaquen dues galeries amb arcades de volta rebaixada en el cos afegit. Altres elements destacables són la cabana, amb una gran arcada, el pou-cisterna i la lliça.

## Història

D'aquest mas no en tenim notícies anteriors a la seva gran restauració del segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Casal les Escases». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 agost 2021].
# Torre de Beneixama

La torre de Beneixama és al centre del poble de Beneixama, ben a prop de l'Ajuntament. Forma part de les armes de l'escut de Beneixama. Fins no fa massa era de propietat particular i va estar a punt de ser assolada per construir-hi uns habitatges. Una campanya de recollida de firmes i la voluntat del poble de Beneixama de respectar el patrimoni ha fet que es conserve. Les excavacions realitzades als seus voltants han permès trobar-hi restes de ceràmica almohade i posterior. Es trobava en molt mal estat de conservació tot i que havia estat declarada Bé d'interés cultural.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1986.
# Damó

Damó és el nom dels següents personatges:
* Damó, músic i poeta atenenc
* Damó de Bizanci, escriptor grec
* Damó o Damió, metge grec
* Damó d'Atenes: Vegeu Damon
* Damó o Damió, llibert de Publi Clodi
# Astatotilapia stappersii

Astatotilapia stappersii és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja sobretot larves d'insectes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica oriental: el llac Tanganyika i els seus afluents a Burundi, la República Democràtica del Congo, Tanzània i Zàmbia.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 «Astatotilapia stappersii» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* 1 2 Hanssens, M; Snoeks, J.; Ntakimazi, G. (2006). "Astatotilapia stappersii." 2006 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2006. [Consulta: 10 abril 2023]
* ↑ Poll, M., 1943. Descriptions de poissons nouveaux du Lac Tanganika, appartenant aux familles des Clariidae et Cichlidae. Revue de Zoologie et de Botanique Africaines, 37(3-4): 305-318.
* ↑ Van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. Pàgs. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels and D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Takahashi, T., 2003. Systematics of Tanganyikan cichlid fishes (Teleostei: Perciformes). Ichthyological Research, 50(4): 367-382.
* ↑ Brichard, P., 1989. Pierre Brichard's Book of Cichlids and All the Other Fishes of Lake Tanganyika. THF Publications Inc., Neptune City, els Estats Units.
# Josep Maria Vallès i Torner

Josep Maria Vallès i Torner (Barcelona, 1947) es un autor de còmics, editor i coordinador editorial, vinculat a publicacions, com ara, Por Favor, Muchas gracias, Hermano Lobo, El Papus, El Víbora, TMEO o Makoki. Vallès ha participat, a més, en diverses produccions cinematogràfiques.
Entra al món cinematogràfic a final de la dècada del 1960, muntant cineclubs i exercint diverses comeses en curts de Francesc Bellmunt, Ramon Font, Pere Balsach, Segismon Molist i Ferran Alberich, en les productores Vértigo, Pac Films i Films de Lluna, que fundà el 1974. Com a realitzador debutà dirigint un episodi del llarg Pastel de sangre (1971) al costat de Jaime Chávarri, F. Bellmunt i Emilio Martínez-Lázaro, al qual seguiren els documentals L’humor (1978) i Els naturistes (1981). D’altra banda, com a director de curts d’animació, ha produït, realitzat i estrenat Farigol (1970) amb muntatge de F. Bellmunt; Els titelles (1975), amb Titelles Garibaldi de Barcelona; Zero mig partit pel mig (1976); Bye,bye yayo (1977), que és l'esquetx no inclòs al llarg Historias de amor y masacre, on presenta una sàtira àcida del dictador Franco; Obriu-li a l’amor la teva porta (1982); Cent personatges en busca d’autor. Primera part (1982); De cara al públic (1983); Els meus veïns (1983); Una altra secta desarticulada (1984), i Si m’ho permet (1990). El seu equip tècnic habitual és format per José Jorna (fotografia de truca) i Anastasi Rinos (muntatge).
Des del 1965, ha col·laborat en revistes d’humor com ara Mata Ratos, "Bel", Hermano Lobo, Garbo, El Papus, Fotogramas, "Jano", "Mundo Joven", "El Noticiero Universal", "Userda", "El Periódico de Catalunya", "Videostar", "Cul-de-Sac", "Bésame Mucho", "Complot", Makoki, "Actual", El Víbora i molt en particular a la revista d’humor Por Favor. Té publicats diversos àlbums de dibuix humorístic, també fou codirector de la revista d’humor Muchas Gracias (1975) i editor de Por Favor. 10º Aniversario (1984). El 1986 obtingué el premi Gaziel de Periodisme i el 1992 publicà ¡La madre que nos parió! Cómo aguantar a mamá. Ha estat guionista de programes televisius i treballa a la cadena privada City TV.

## Referències

* ↑ «Josep Maria Vallès i Torner | enciclopèdia.cat». [Consulta: 6 juny 2021].
* 1 2 «"Mira que eres perro" Vallés. Ediciones la Cúpula» (PDF) (en castellà). LH Magazin Music. lhmagazin [Madrid], 111, pàg. 28 [Consulta: 6 juny 2021].
* 1 2 Nieto Ferrando, J. (2019). El Noticiari de Barcelona (1977-1980). La institucionalización de la protesta en el cine de la transición a la democracia. Communication & Society,32(1), 279-292.
* ↑ «J. M. Forn narra la historia de P.C. Teide» (en castellà). Josep María Forn. [Consulta: 6 juny 2021].

## Enllaços externs

* Félix Cepriá i Andrés Álvarez. «Josep Maria Vallés Torner» (en castellà). Tebeosfera, 2008. [Consulta: 7 maig 2021].
# Armenter Broca

Armenter Broca o Brocà (Bagà, segle XV) fou orguener de la Catedral de Girona on va continuar el treball de Pau Rossell. També se'l coneix com a Pere Armenter.
A principis de l'any 1497 va acabar la construcció d'un dels orgues que esdevingué més emblemàtic de la Seu de Girona. També va construir un orgue a la Seu d'Urgell, entre els anys 1495 i 1496 i va ser durant aquell moment quan es va comprometre a treballar per la seu gironina.

## Treball a la Catedral de Girona

El treball més destacat va ser l'orgue de la Catedral de Girona, que el capítol li encomanà l'any 1489. Segons els pèrits coetanis, va ser un instrument molt preuat durant el decurs de la quinzena centúria.
Els capítols per a la seva construcció detallen com es va dur a terme la tasca a l'interior de l'edifici.

### Inicis de la construcció

El clergue Pau Rossell fou el creador de la iniciativa i el responsable de supervisar la construcció de l'orgue d'Armenter. Tot i que l'encàrrec capitular data del 23 d'abril de 1489, la seva construcció no es va iniciar fins a mitjan 1495. Un seguit de complicacions, segons consta en els pagaments, van retardar la seva construcció malgrat el termini de dos anys imposat pel capítol de la seu.

#### L'orgue d'Armenter

L'inici del projecte es va veure limitat per tràmits relacionats amb la seu gironina com la recerca d'orguener, el recapte de fons econòmics, les condicions prèvies del treball de Pere Armenter... En el contracte entre Armenter i el capítol constava que l'orgue estaria col·locat en la mateixa ubicació que l'anterior, afegint-hi una clàusula especial sobre l'ornamentació de l'instrument.
Les primeres melodies del nou instrument van omplir la nau de la seu gironina durant les primeres Vespres de Pentecosta el 21 de maig de 1496, data de l'estrena oficial del nou orgue.
El lliurament definitiu de l'instrument es va dur a terme durant març de 1497.

### Decoracions i pintures

Aquest orgue major va resultar mesurar 55 pams en total.
Posteriorment, el mateix Broca, fou l'encarregat de supervisar les pintures de les portes de l'orgue, amb una representació de la Nativitat del Senyor i de l'Assumpció de la Verge. A l'exterior s'hi va pintar l'Anunciació de la Mare de Déu.
Fins i tot, el canonge Zamarro va col·laborar amb Armenter en la col·locació de les portes. Malgrat no conservar-se ni l'orgue ni les partitures que en el seu dia degueren sonar en aquest instrument, l'orgue de la seu gironina fou considerat un dels instruments més preuats de l'orgueneria catalana de finals de segle XV i uns dels treballs d'Armenter més prestigiós fins aleshores.

## Referències

* ↑ «Miquel Narcís | enciclopedia.cat». [Consulta: 14 novembre 2023].
* ↑ Gregori Cifré, Josep Maria. La Música a la Catedral de Girona. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions ; Barcelona : Institut d'Estudis Catalans, 2019. ISBN 978-84-490-8617-5.
* ↑ Aragó, Antoni M.; Francesc, 1944-Bonastre «Capítols per a la construcció d'un orgue a la seu gironina». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, 11-01-1979, pàg. 447–459. ISSN: 2339-9937.
# Artemio Precioso Ugarte

Artemio Precioso Ugarte (Hellín, 1917 - Madrid, 15 d'agost de 2007) va ser un economista i ecologista espanyol, fill de l'escriptor Artemio Precioso García. Va lluitar en la Guerra Civil Espanyola, on va destacar en la supressió de la rebel·lió profranquista que havia esclatat a la Base Naval de Cartagena.

## Bibliografia

Fill de l'escriptor Artemio Precioso García, va néixer en la localitat albacetenca d'Hellín el 1917.
Durant la Guerra Civil va lluitar amb les forces republicanes, integrant-se en l'Exèrcit Popular de la República. L'abril del 1938 va ser nomenat comandant de la 208a Brigada mixta, combatent en el front de Llevant. Amb posterioritat va rebre el comandament de la 206a Brigada mixta. El 3 de març de 1939 va esclatar en la Base Naval de Cartagena una rebel·lió, en principi de caràcter anticomunista però que ràpidament es va convertir en profranquista. Precioso Ugarte va ser enviat amb la 206a Brigada a la base naval, on va aconseguir acabar ràpidament amb la revolta encara que no va poder evitar la fugida de la flota de guerra republicana.
Finalitzat el conflicte espanyol, va marxar a l'exili va residir en l'URSS, on realitzaria estudis en la Acadèmia Militar Frunze. Posteriorment va estar a Iugoslàvia, a les ordres de Manuel Tagüeña. No obstant això, després del conflicte Tito-Stalin va ser traslladat a Txecoslovàquia al costat de la seva família. Allí es va doctorar en macroeconomia, obtenint la càtedra de macroeconomia de la Universitat de Praga. Tornaria a Espanya en la dècada de 1970, va fundar el Centro de Estudios Socioecológicos per a educar a joves estudiosos en Economia mediambiental i va ser Secretari general de Greenpeace Espanya i el seu president honorari des de 2004. Té el Premi Nacional Extraordinari de Medi Ambient. Ha escrit nombrosos estudis sobre ecologia i economia.

## Notes

* ↑ Precioso Ugarte hauria sortit d'Espanya en companyia de diversos militars i polítics comunistes, com Víctor de Frutos Boudevin o Joaquín Rodríguez López.

## Referències

* ↑ Laguna i Reig, 2015, p. 547.
* ↑ Cabanellas, 1978, p. 234.
* ↑ Tuñón de Lara, 2000, p. 817.
* ↑ Hugh Thomas. Historia de la Guerra Civil Española, p.677
* ↑ Romero, 1976, p. 413.
* ↑ Estruch, 2000, p. 147.
* ↑ Galà, 1988, p. 264.

## Bibliografia

* Cabanellas, Guillermo. La Guerra Civil y la victoria. Tebas, 1978.
* Engel, Carlos. Historia de las brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Almena Ediciones, 1999.
* Estruch, Joan. Historia oculta del PCE. Ediciones Temas de Hoy, 2000.
* Galán, Luis. Después de todo: recuerdos de un periodista de la Pirenaica. Anthropos Editorial, 1988. ISBN 8476580800.
* Laguna, Antonio. El humor en la historia de la comunicación en Europa y América. Cuenca: Ediciones de la Universidad de Castilla-La Mancha, 2015.
* Romero, Luis. El Final de la guerra. Barcelona: Ed. Ariel, 1976.
* Thomas, Hugh. Historia de la Guerra Civil Española. Barcelona: Círculo de Lectores, 1976. ISBN 9788497598323.
* Tuñón de Lara, Manuel. La España del siglo XX.. I. Madrid: Akal, 2000. ISBN 84-460-1105-0.