OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Descomposició química

La descomposició química és la separació d'un compost químic en elements químics o compostos més simples. De vegades això es defineix com l'oposat exacte a la síntesi química. La descomposició química sovint és una reacció química no desitjada. L'estabilitat d'un compost químic està limitada quan aquest s'exposa a condicions ambientals extremes com la calor, la radiació, la humitat, o l'acidesa d'un solvent. Els detalls de la descomposició química generalment no estan ben definits, ja que una molècula es pot descompondre en diversos fragments més petits. La descomposició química es fa servir en diverses tècniques analítiques, de forma notable en l'espectrometria de massa, l'anàlisi gravimètrica tradicional i l'anàlisi termogravimètrica.
Una definició més ampla del terme descomposició també inclou la degradació d'una fase en dues o més fases.
A grans trets hi ha tres tipus de reaccions de descomposició: tèrmica, electrolítica i catalítica.

## Fórmula general de la reacció de descomposició

    AB → A + B
un exemple específic és l'electròlisi de la molècula d'aigua en gas hidrogen i gas oxigen:
    2H₂O(I) → 2H₂ + O₂

### Altres exemples

Un exemple és la descomposició espontània del peròxid d'hidrogen en aigua i oxigen:
    2H₂O₂ → 2H₂O + O₂
Els carbonats es descompondran si s'escalfen, una excepció notable és l'àcid carbònic, H₂CO₃ de les begudes amb gas que amb el temps es descompon en diòxid de carboni i aigua
    H₂CO₃ → H₂O + CO₂
Altres carbonats es descompondran quan s'escalfen produint el corresponent òxid metàl·lic i diòxid de carboni. En la següent equació M representa un metall:
    MCO₃ → MO + CO₂
Un exemple específic implica el carbonat de calci:
    CaCO₃ → CaO + CO₂
Els clorats metàl·lics també es descomponen quan s'escalfen. Els productes són un clorur metàl·lic i l'oxigen en forma de gas.
    2MClO₃ → 2MCl + 3O₂
Una descomposició comuna d'un clorat per donar oxigen utilitza el clorat de potassi com s'indica:
    2KClO₃ → 2KCl + 3O₂
Molts carbonats metàl·lics es descomponen per formar òxids metàl·lics i diòxid de carboni quan s'escalfen.

## Referències

* ↑ IUPAC, Compendium of Chemical Terminology, 2a ed. ("The Gold Book") (1997). Versió corregida en línia: (2006–) "decomposition" (en anglès).
# Svetlorétxnoie

Svetlorétxnoie (en rus: Светлоречное) és un poble de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 600 habitants. Pertany al districte de Zernograd.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ Plantilla:Публикация
# Glacera de les Grandes Murailles

La glacera de les Grandes Murailles es troba a la vall d'Aosta, al final de la Valpelline, a la frontera amb el Valais. La seva massa es forma al llarg de la carena que uneix la Dent d'Hérens amb la Tête de Valpelline.
D'aquesta glacera neix un dels dos rius que formen el Buthier, que recorre a continuació el Valpelline, després d'unir-se al Buthier del Tsa de Tsan, que baixa de la glacera del mateix nom.
Al peu d'aquesta glacera es troba el refugi Aosta.

## Referències

* ↑ «Camptocamp.org». [Consulta: 6 agost 2020].
* ↑ Ev-K2-CNR. Il Nuovo Catasto dei Ghiacciai Italiani. Bèrgam: Smiraglia C. & Diolaiuti G., 2015.
* ↑ «Glaciological Survey of 2010».
# Akuba (cràter)

Akuba és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 5,5 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim ewe, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Akuba». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Xeveliovo

Xeveliovo (en rus: Шевелёво) és un poble de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 57 habitants.

## Referències

* ↑ «Barashikha». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Маловишерского муниципального района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2016-03-14.
# Anacroneuria perpusilla

Anacroneuria perpusilla és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Els adults presenten el cos de color groc ocraci, el pronot amb dues ratlles marrons mediolaterals, les antenes marrons sépia (llevat de la base que és groga), el segment del fèmur groc ocraci (exceptuant-ne una franja estreta i negra) i el segment de la tíbia marró a la base i a l'extrem.
* El mascle té ganxos curts i moderadament forts, i una llargària de les ales anteriors de 8 mm.
* Ni la femella ni la nimfa no han estat encara descrites.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Perú i Xile.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klapálek, 1921. Ann. Soc. ent. Belg. 61:326.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Stark & Sivec, 1998. Scopolia 40:48. «PDF».
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):166.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:321.
* Stark, 2004. Spixiana 27(1):80.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 30 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Perlidae Species Listing (anglès)
# Fredericia

Fredericia és una ciutat danesa de la península de Jutlàndia, capital del municipi de Fredericia que forma part de la regió de Syddanmark, ambdós creats l'1 de gener del 2007 com a part d'una reforma territorial. Està situada front l'illa de Fiònia a la sortida nord de l'estret del Petit Belt. Al sud de la ciutat passa la ruta europea E20, que uneix Jutlàndia amb l'illa de Fiònia, a través del pont nou del Petit Belt. Va ser fundada el 1650 com una fortalesa, el seu origen militar encara és visible al centre de la ciutat, amb carrers ortogonals envoltats per la banda de terra per una fortalesa força ben conservada. Encara avui dia la ciutat és seu d'un regiment de l'exèrcit de terra danès.

## Història

Després de la devastació provocada per la Guerra dels Trenta Anys a Jutlàndia, el rei Cristià IV es va adonar de la necessitat de construir fortaleses a la península i va decidir de combinar aquest projecte amb els seus plans de construir una ciutat a Jutlàndia. Primer es va construir un campament fortificat al lloc anomenat Lyngs Odde, prop de la ubicació actual de Fredericia, amb una muralla i un fossat. Tanmateix, les fortificacions no eren perfectes, i quan el mariscal suec Lennart Torstenson va envair Jutlàndia, va ser capaç de trencar les defenses. Va ser Frederic III, qui finalment va completar els plans de fortificació.
El 15 de desembre del 1650 el rei va signar el document que va donar a la ciutat els primers privilegis, i va començar la construcció de la nova fortalesa i de la ciutat. El 1651 la ciutat va ser anomenada Frederiksodde en honor del rei, més tard, el 22 d'abril del 1664 va prendre el seu nom llatinitzat actual de Fredericia.
Cada 6 de juliol se celebra un festival per commemorar la batalla de Fredericia del 1849, que es va produir en el marc de la Primera Guerra de Schleswig, i que van guanyar els danesos front les tropes de Slesvig-Holstein que havien posat setge a la ciutat.

## Personatges il·lustres

* Henrik Pontoppidan (1857 - 1943), novel·lista guardonat amb el Premi Nobel de Literatura l'any 1917

## Vegeu també

* Llista de ciutats de Dinamarca
# East Moriches

East Moriches és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 4.550 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Moriches tenia 4.550 habitants, 1.510 habitatges, i 1.182 famílies. La densitat de població era de 322,9 habitants per km².
Dels 1.510 habitatges en un 39,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,5% hi vivien parelles casades, en un 6,8% dones solteres, i en un 21,7% no eren unitats familiars. En el 17% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 30,2% entre 25 i 44, un 24,9% de 45 a 60 i un 12,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.005 $ i la renda mediana per família de 71.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.991 $ mentre que les dones 30.650 $. La renda per capita de la població era de 24.086 $. Entorn del 2,2% de les famílies i el 3,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Moriches». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Moriches». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ratpenat de Honshu

El ratpenat de Honshu (Pipistrellus endoi) es troba només al Japó, on viu en boscos temperats.

## Referències

* Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Pipistrellus endoi. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 27 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
* Distribució mundial d'aquesta espècie. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Golf de Nàpols

El golf de Nàpols (italià: Golfo di Napoli) en una gran badia a la costa sud-oest d'Itàlia a la mar Tirrena. La costa pertany a la regió de Campània i província de Nàpols. A la costa es troba la ciutat de Nàpols. Altres ciutats importants són Sorrento, Castellammare di Stabia i Pozzuoli. A la rodalia el volcà Vesuvi i les restes de Pompeia, Herculà i Stabia. El golf queda limitat al nord per les illes Procida i Ischia, i al sud per la península de Sorrento (que el separa del golf de Salern amb la ciutat de Salern) i l'illa de Capri. A les seves aigües s'hi poden trobar diferents espècies de balenes i dofins.

## Referències

* ↑ Gulf of Naples islands Arxivat 2011-07-13 a Wayback Machine. (PDF).
* ↑ Mussi B.. Miragliuolo A.. Monzini E.. Battaglia M.. 1999. Fin whale (Balaenoptera physalus) feeding ground in the coastal waters of Ischia (Archipelago Campano) Arxivat 2020-11-23 a Wayback Machine. (pdf). The European Cetacean Society. Retrieved on March 28, 2017
* ↑ Maio N.. Maione V.. Sgammato R.. 2016. First record of a Humpback Whale Megaptera novaeangliae (Borowski, 1781) in the Tyrrhenian Sea (Cetacea Balaenopteridae) Arxivat 2017-02-12 a Wayback Machine. (pdf). The Biodiversity Journal. 7 (1). pp.33–38
* ↑ balena nel golfo di pozzuoli Arxivat 2016-06-23 a Wayback Machine. on YouTube

## Vegeu també

* Batalla del golf de Nàpols.
# Akodon dayi

Akodon dayi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de Bolívia, on viu a altituds de fins a 2.450 m. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Dunnum, J.; Vargas, J.; Bernal, N. Akodon dayi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 9 febrer 2009.
# Xevioso

Xevioso és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 1.2 ° de latitud nord i 311.1 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 8.5 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 25 d'agost del 2017 i fa referència a Xevioso, déu del tro i de la fertilitat de la cultura dels fon.

## Referències

* ↑ "Xevioso". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Penya Blanca

«Penya Blanca» té aquests significats:
* Penya Blanca, muntanya del terme municipal de Begues, al Baix Llobregat
* La Penya Blanca, contrafort de la Serra de Carrànima, al terme municipal d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà
* Penya Blanca, muntanya del terme municipal de Vallirana, al Baix Llobregat
* Penya Blanca (Osca): muntanya de la província d'Osca (Aragó).
# Frederich Schröeder

Frederich Schröeder (Schwerin, Pomerània Occidental, 3 de novembre de 1744 - Rellingen, Slesvig-Holstein, 3 de setembre de 1816) fou un actor i dramaturg alemany.
Viatjà amb la seva mare, que s'havia casat en segones núpcies amb l'actor Ackermann, per Curlàndia, Prússia i Polònia, i representà diverses vegades rols d'infant: després entrà en el Col·legi de Fridrich a Königsberg, però el 1756 fou abandonat pels seus pares i un sabater apedaçador li donà feina; al cap de poc marxà amb un equilibrista.
El 1759 tornà al costat dels seus pares a Suïssa, on es feu còmic i ballarí. Després de recórrer Suïssa i les comarques del Rin, tornà a Hamburg amb la companyia d'Ackermann i al principi brillà especialment com a mestre de ball i en la comèdia; després passà a la tragèdia i en aquesta assolí la major glòria.
Mort Ackermann el 1771, prengué amb la seva mare la direcció del teatre d'Hamburg i al mateix temps es donà a conèixer com a escriptor dramàtic amb la seva comèdia Der Arglistige, a la qual seguiren d'altres, i amb la seva influència feu molt pel perfeccionament del teatre alemany, esforçant-se per aconseguir la unitat i ferma cooperació de totes bandes en la consecució del fi comú, mantenint la moralitat i l'orde en la companyia i establint premis per les millors obres dramàtiques, i d'aquesta forma foren atrets escriptors tant notables com Leisewitz, Klinger i d'altres.
L'adaptació dels drames de Shakespeare a l'escena alemanya li valgué mèrits especials. El 1780 Schröeder emprengué una excursió artística per Alemanya, estant també a París, i el 1781 fou cridat al teatre imperial de Viena; però hagué de retornar a Hamburg i dirigí el teatre d'aquesta ciutat fins al 1798, data en què es retirà a Rellingen, llavors una petita població camperola on havia adquirit una casa. El 1811 tornà a prendre la direcció del teatre.

## Anàlisi artística

Com a actor dramàtic es distingí especialment en les obres de Shakespeare, però també fou notable en papers còmics i singularment per la veritat, la mesura i senzillesa de la seva forma de representar, ja que cercava la seva fama en elevar el conjunt, no en brillar ell personalment. Els seus Dramalischen Werke, amb un pròleg de Ludwig Tieck, foren editats per Bülow (Berlín, 1831).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm 54, pàgs. 1160-61 ISBN 84-239-4554-5
# Sant Pere de Gombrèn

Sant Pere de Gombrèn és una obra del municipi de Gombrèn (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici d'una sola nau i capelles laterals, cobert amb volta i decorat en estil barroc tardà. Al presbiteri hi ha un retaule barroc senzill, a la part esquerra la sagristia i a la dreta la capella Santíssima, decorada modernament amb fusta i els murs repicats deixant la pedra a vista. A la segona capella de l'esquerra es troba un interessant retaule pel seu barroc popular, actualment dedicat a Immaculada, però que per la seva simbologia deuria ser originalment dedicat a Santa Bàrbara, ja que s'hi troben esculpits la torre i la palma, atributs de la Santa màrtir. Al cor s'hi accedeix per l'escala que puja al campanar. La façana és senzilla i els elements més importants i amb estil, són la porta i una finestra octogonal que es troba al seu damunt. Al cantó esquerre hi resta, molt malmesa, una meridiana solar que degué caure en desús en col·locar el rellotge al campanar. Aquest és situat a la dreta de la façana, i fent-en una lectura, hom pot veure per les petites obertures situades a l'esquerra, i que són simètriques a la del campanar, i que fa pressuposar que en el projecte original, en deurien haver dos campanars, però només un es va dur a terme. La teulada és de teula àrab.
A la primera capella a l'esquerra hi ha el grup escultòric de la Mare de Déu dels Dolors, de la segona meitat del segle xviii.

## Història

L'església de S. Pere de Gombrèn va ésser construïda sobre una altra primitiva que ja existia al S.XV i que era dedicada a Sta. Magdalena. Sobre la porta principal hi ha la data de 1725. L'església es construí en passar la parròquia de Gombrèn a aquest lloc, ja que abans depenia de St. Pere de Mogrony. La va construir l'arquitecte Josep Moretó, el seu estil és barroc, encara que amb una interpretació molt popular.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Pere de Gombrèn». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
* ↑ «Església de Sant Pere de Montgrony – Gombrèn / Ripollès». Catalunya Medieval. [Consulta: 10 febrer 2016].
# Quixico

Quixico és una comuna d'Angola que forma part del municipi de Nambuangongo dins la província de Bengo.

## Referències

* ↑ «Mapa de les comunes de Nambuangongo». Arxivat de l'original el 2017-03-23. [Consulta: 22 març 2017].
# Golf de Patres

El golf de Patres (en grec: Πατραϊκός Κόλπος, Patraikós Kólpos) és una branca de la mar Jònica limitada a l'est pels caps Rio i Antirrio i, a l'oest, per una línia entre l'illa d'Oxea i el cap Araxos. Té uns 45 km de llarg i una mitjana de 15 km d'ample, i la superfície és de prop 400 km². Li dona nom la ciutat de Patres, a la seva costa sud-est.
En aquest golf es van lliurar en els anys 1499, 1500 i 1571 les tres batalles conegudes amb el nom de batalla de Lepant, si bé Lepant es troba, de fet, al golf de Corint.
Les ciutats de la costa del golf són:
* Patres
* Paralia
* Roitika
* Monodendri
* Tsoukouleika
* Alykes
* Ioniki Akti
* Mavry Myti
* Mesolongi
* Antirrio
Els rius principals que hi desguassen són:
* Aqueloos
* Evenos
* Louros
* Glaucos o Glavkos
# Lappanella guineensis

Lappanella guineensis és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sierra Leone.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Gomon, M.F. i P. Forsyth, 1990. Labridae. p. 868-882. In J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post and L. Saldanha (editors) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aleksandra Boiko

Aleksandra Boiko (rus: Александра Леонтьевна Бойко) (Belebei, 20 de maig de 1918 - Apxeronsk, 25 de maig de 1996) va ser una comandant de tancs de l'exèrcit soviètic, activa al front oriental de la Segona Guerra Mundial.

## Biografia

Aleksandra Leontievna Morisheva va néixer el 20 de maig de 1918 a Belebei, Baixkíria, Unió Soviètica. Es va graduar a la Universitat Nacional de Tecnologies i Disseny de Kíev (KNUTD) el 1938 i es va posar a treballar com a química en una fàbrica de Baixkíria. Morisheva es va traslladar a Magadan, on es va convertir en inspectora del trust Kolymsnab fins al febrer de 1942. Morisheva es va casar amb Ivan Fedorovich Boiko.
Juntament amb el seu marit, Ivan Boiko, van gastar 50.000 rubles soviètics dels seus estalvis per pagar la construcció d'un tanc per a l'exèrcit soviètic. Com a part de l'esforç, van demanar ser enviats al front oriental. Un any després, va ser nomenada comandant de tanc mentre mantenia el rang de tinent menor, i el seu marit era el seu enginyer dins del tanc. Els dos s'havien graduat del programa accelerat a l'Escola de Tancs Chelyabinsk. Van entrar en combat durant l'ofensiva de Riga el 1944 i van informar que havien destruït cinc tancs i dos canons en dues setmanes. A l'agost d'aquest any, va ser condecorada amb la medalla primera classe de l'Ordre de la Guerra Patriòtica.
Ella va anar a Moscou el setembre d'aquest any, on va assistir a una manifestació antifeixista i va aparèixer a la contraportada de la revista Ogoniok. Més tard, mentre lluitaven al Bàltic, la parella van resultar ferits i van passar temps en un hospital. Van ser donats d'alta a temps per celebrar el Dia de la Victòria a Txecoslovàquia.
Després de la seva desmobilització, va tornar a Magadan i va dirigir una fleca abans de ser elegida a l'Ajuntament dues vegades, el 1947 i el 1953. Després es va traslladar a Apxeronsk.
Va ser nomenada ciutadana honoraria de Magadan el 4 de desembre de 1991. Va morir el 25 de maig de 1996.

## Referències

* 1 2 3 4 «БОЙКО АЛЕКСАНДРА ЛЕОНТЬЕВНА» (en rus). МАГАДАН. Arxivat de l'original el 2018-07-25. [Consulta: 6 maig 2020].
* ↑ Luban, Leonid «Русские люди». Smena, 147, 01-01-1947.
* ↑ «ИХ ВОДИЛА МОЛОДОСТЬ» (en rus). Krasnaya Zvezda, 05-03-2005.

## Vegeu també

* Dones soviètiques a la Segona Guerra Mundial
* Dones de l'exèrcit rus i soviètic
# Comunitats permanents

S'anomenen comunitats permanents a les comunitats vegetals típiques de la vegetació azonal. El nom es deu al fet que amb el temps no evolucionen, i no segueixen la lògica de la successió vegetal que les portaria a la comunitat climàcica. Aquest dinamisme només el presenta la vegetació zonal.