OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Acanthacaris caeca

La llagosta de l'Atlàntic (Acanthacaris caeca) és una espècie de crustaci decàpode de la família Nephropidae habitual en les aigües temperades de l'Atlàntic occidental.

## Descripció

És una llagosta marina de grandària considerable, amb una longitud total màxima de 40 cm (longitud de la closca de 2 a 17 cm). El cos és cilíndric, completament cobert amb petites espines fortes. Els ulls molt petits i manquen de pigment. Les antenes són llargues i amb forma de fuet. El cefalotòrax alberga en la seva part inferior cinc parells de potes, els tres parells anteriors acaben en pinces sent el primer parell més grans amb funció defensiva i ofensiva; el segon parell és més llarg que el tercer. Posseeix una poderosa cua ben desenvolupada que acaba en forma de ventall.

## Distribució geogràfica

Golf de Mèxic, Mar Carib, estret de la Florida.

## Hàbitat i biologia

És una espècie d'aigües profundes que viu entre els 293 a 878 m de profunditat (en la seva majoria entre 550 i 825 m). Viu en caus construïts en fons de fang tou.

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Acanthacaris caeca (A. Milne-Edwards, 1881)». [Consulta: 22 setembre 2021].
# Acanthaluteres spilomelanurus

Acanthaluteres spilomelanurus és una espècie de peix de la família dels monacàntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.
Els adults poden assolir 14 cm de longitud. És un peix de clima subtropical i demersal, endèmic a Austràlia des de Perth fins a Sydney. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Quoy, J. R. C. & J. P. Gaimard. «Description des Poissons». A: Freycinet, L. de. Voyage autour du Monde… exécuté sur les corvettes de L. M. "L'Uranie" et "La Physicienne," pendant les années 1817, 1818, 1819 et 1820 (en francès), 1824-1825, p. 192-401.
* 1 2 3 Garilao, Cristina V.; Pablico, Grace Tolentino. «Acanthaluteres spilomelanurus (Quoy & Gaimard, 1824) Bridled leatherjacket» (en anglès). FishBase.
# Abd-Al·lah ibn Abbàs

Abu-l-Abbàs Abd-Al·lah ibn Abbàs o ibn al-Abbàs (àrab: أبو العباس عبد الله بن عباس (العباس), Abū l-ʿAbbās ʿAbd Allāh ibn ʿAbbās (o al-ʿAbbās)), més conegut simplement com a Abd-Al·lah ibn Abbàs, també anomenat al-Hibr (àrab: الحبر, al-Ḥibr, ‘el Doctor’) i al-Bahr (àrab: البحر, al-Baḥr, ‘el Mar’) (Hijaz, vers 619-688) fou un musulmà de la primera generació i és considerat un dels savis més grans d'aquesta primera generació. Fou el pare del tafsir o exegesi alcorànica. Fou partidari d'Alí ibn Abi-Tàlib.

## Referències

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «ʿAbd Allāh ibn al-ʿAbbās».
* «ʿAbd Allāh ibn al-ʿAbbās.» Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Online. Encyclopædia Britannica Inc., 2012. Web. 20 de març de 2012. <http://www.britannica.com/EBchecked/topic/722/Abd-Allah-ibn-al-Abbas>.
# Adolf Friedrich von Schack

Adolf Friedrich, comte von Schack des de 1876 (*Brüsewitz, prop de Schwerin, 2 d'agost de 1815 - † Roma, 14 d'abril de 1894) fou un escriptor, arabista, hispanista i col·leccionsta i d'art alemany.
Entre 1834 i 1838 estudià jurisprudència a Bonn, Heidelberg i Berlín. Acabats els seus estudis entrà al servei de l'estat alemany de Mecklenburg i del Kammergericht, el tribunal superior de Berlín. Feu viatges per motius de treball a Itàlia, Egipte i Espanya, i se sentí atret per la cort del Duc d'Oldenburg, al que acompanyà en un viatge a l'est. Al seu retorn entrà al servei d'Oldenburg i el 1849 fou enviat a Berlín. Estudià el teatre de Shakespeare i la literatura sànscrit; traduí a l'alemany els poemes de Firdusi; feu un viatge a Espanya el 1852 per a estudiar les restes de la civilització àrab i des de llavors es transformà en un hispanista fervorós. El 1855 s'establí a Múnic, on es feu membre de l'Acadèmia d'Arts i Ciències i reuní una impressionant col·lecció de pintures que incloïa obres mestres de Bonaventura Genelli, Anselm Feuerbach, Moritz von Schwind, Arnold Böcklin i Franz von Lenbach entre d'altres.
Escrigué Poesie und Kunst der Araber in Spanien und Sizilien (1865), obra que Juan Valera y Alcalá Galiano traduí al castellà el 1881 amb el títol Poesía y arte de los árabes en España y Sicilia. El seu llibre més important en relació amb la literatura espanyola fou Geschichte der dramatischen Literatur und Kunst in Spanien (1845-1846). Entre les seves traduccions hi ha Spanisches Theater i el Romancero español y portugués (1860).

## Obres

* Gesammelte Werke, publicada en sis volums (1883)

### Poesia

* Gedichte (1867, 6a ed., 1888).

### Novel·les en vers

* Durch alle Wetter (1870, 3a ed., 1875).
* Ebenbürtig (1876).

### Peces dramàtiques

* Helidor (1878).
* Die Pisaner (1872).
* Walpurga and Der Johanniter (1887).
* Der Kaiserbote (1873).
* Cancan (1873).

### Estudis

* Geschichte der dramatischen Literatur and Kunst in Spanien (3 vols. 1845-1846, 2a ed. 1854).
* Poesie and Kunst der Araber in Spanien and Sicilien (1865, 2a ed. 1877); de la qual n'existeix una edició moderna en castellà (Madrid: Hiperión, 1988) en la línia de la traducció de Juan Valera.

### Traduccions

* Spanisches Theater (1845).
* Heldensagen des Firdusi (1851).
* Stimmen vom Ganges (1857, 2.ª ed. 1877).

## Referències

* ↑ Ferrà i Martorell, Miquel «Adolf Friedrich von Shack». dBalears, 13-04-2008. Arxivat de l'original el 2020-08-08 [Consulta: 17 març 2020].
* ↑ von Schack, Adolf Friedrich. Geschichte der dramatischen Literatur und Kunst in Spanien. Berlín: Duncker und Humblot, 1845-1846.
* ↑ von Schack, Adolf; Valera, Juan (trad.). Biblioteca Virtual Cervantes. Poesia i art dels àrabs d'Espanya i Sicília (eBook) (en castellà, traduït de l'alemany). edició digital. Imprenta y Estereotipia de M. Rivadeneyra, 1867-1871.

## Bibliografia

* Walter, Erich. Adolf Friedrich graf von Schack als übersetzer (Adolf von Schack com a traductor) (en alemany). Leipzig: M. Hesse, 1907.
# Acords d'Évian

Els Acords d'Evian són el resultat de negociacions entre els representants de França i els del Govern Provisional de la República Algeriana (G.P.R.A) format pel Front d'Alliberament Nacional (FLN) durant la guerra d'Algèria. Aquests acords se signen el 18 de març de 1962 a Évian-les-Bains (Roine) i es tradueixen en un immediat alto el foc aplicat a la totalitat del territori algerià. Aquests acords acabaven amb vuit anys d'una guerra que encara no tenia nom i per a la qual França havia desplegat uns 400.000 soldats i durant la qual van morir entre 250.000 i 400.000 algerians (més d'un milió, segons el FLN).
El nom d'Acords d'Evian és un terme periodístic. El títol oficial és Declaració general de les dues delegacions de 18 de març de 1962 i comportarà el naixement de l'estat Algeria.

## Delegacions
### Delegació del FLN

* Krim Belkacem (ministre d'Afers Exteriors)
* Saad Dahlab
* Ahmed Boumendjel
* Ahmed Francis
* Taïeb Boulahrouf
* Mohamed Seddik Ben Yahia
* Rehda Malek
* Kaïd Ahmed (Comandant Slimane)
* Comandant Mendjli

### Delegació francesa

* Louis Joxe
* Bernard Tricot
* Roland Cadet
* Yves Roland-Billecart
* Claude Chayet
* Bruno de Leusse
* Vincent Labouret
* Jean Simon (general)
* Hubert de Seguins Pazzis (tinent coronel)
* Robert Buron
* Jean de Broglie

## Referències

* ↑ Windrow, Martin; Chappell, Mike. The Algerian War 1954-62 (en anglès). Osprey Publishing, 2013, p. 12-13. ISBN 147280449X.

## Enllaços externs

* (francès) Declaració general de les dues delegacions el 18 de març de 1962, a la pàgina del President de la República Algeriana Arxivat 2007-02-02 a Wayback Machine.
# Adenomera martinezi

Adenomera martinezi és una espècie de granota que viu al Brasil.

## Referències

* Bastos, R., Pavan, D. & Silvano, D. 2004. Adenomera martinezi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 17 de gener de 2008.
# Adenomera diptyx

Adenomera diptyx és una espècie de granota que viu a l'Argentina, Bolívia, el Paraguai i, possiblement també, el Brasil.

## Referències

* Aquino, L., Reichle, S., De la Riva, I., Lavilla, E. & Céspedez, V. 2004. Adenomera diptyx. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 17 de gener de 2008.
# Adenomera heyeri

Adenomera heyeri és una espècie de granota que viu a la Guaiana Francesa i, possiblement també, al Brasil i Surinam.

## Referències

* Reynolds, R., Hoogmoed, M., MacCulloch, R. & Gaucher, P. 2004. Adenomera heyeri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 de gener de 2008.
# Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament

Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament (ACCD) és un organisme de la Generalitat de Catalunya responsable de gestionar les polítiques de cooperació al desenvolupament, construcció de pau, acció humanitària i drets humans per contribuir a l'erradicació de la pobresa i afavorir el desenvolupament humà sostenible.
Des de 2022 el seu director és Vicenç Margalef Parellada. Anteriorment han ocupat el càrrec Carme Gual i Marta Macias, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Vicenç Margalef Parellada, nou director de l’Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament». [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ «Marta Macías dirigirá la Agència Catalana de Cooperació» (en castellà). El Periódico, 14-02-2014. [Consulta: 3 març 2015].

## Enllaços externs

* Agència Catalana de Cooperació al Desenvolupament - Lloc web oficial
# Agnello Brunelleschi

Agnello Brunelleschi (... - segle xiii), personatge florentí de la Divina Comèdia, objecte d'una de les metamorfosis que castiguen els lladres assignats al setè fossat. Nomenat per Dante Alighieri sols pel nom, Agnel (Infern XXV v. 68), és identificat pels antics comentaristes amb 'Agnel' o 'Agnello' o 'Agnolo' de la noble família Brunelleschi, gibel·lina. En els desordres de 1300 es va situar al costat dels Blancs primer i després dels Negres. Sembla que Agnello va pujar als primers llocs de l'Ajuntament de Florència i va desviar les rendes a favor seu.
És un dels cinc lladres florentins de la setena fossa, la vista dels quals farà pronunciar a Dante la cèlebre invectiva del cant següent que comença: "Gaudeix, Florència," (Inf. XXVI, v. 1).
Dante el cita com Agnel i l'atenció del poeta se centra totalment en la metamorfosi del condemnat amb un llangardaix (potser el Cianfa que s'esmenta a l'inici de l'episodi?), que l'enllaça amb les seves potes i els dos cossos es fonen en un sol, monstruós que a continuació desapareix d'escena a passos lents.
En el cant no es fa cap menció biogràfica o a la causa de per què Agnel es troba a la fossa dels lladres. Els primers comentaristes que l'identifiquen amb el personatge de la noble família Brunelleschi; informen que hauria sigut un lladre des de la infància, que va començar furgant en la borsa del pare i de la mare, o bé forçant la caixa de la botiga paterna; ja de més gran, es va dedicar als comerços, on es presentava sovint vestit com un vell captaire amb una barba falsa, per enganyar amb el seu aspecte. Alguns han volgut veure en aquest transformisme de l'aparença, una analogia amb el que li succeeix a l'infern, però les dades de què es disposa, són massa exigües per poder avaluar la hipòtesi de manera definitiva.

## Bibliografia

* Sermonti, Vittorio. Canto Venticinquesimo. Supervisione de Gianfranco Contini. L'Inferno di Dante. Rizzoli 2001. 2a ed. 07- 2015. Rizzoli Milano. Italià, "pp. 495-512". BUR classici. ISBN 978-88-17-07584-8.
* Mira, Joan Francesc. Cant XXV i XXVI. Infern versió de la Divina Comèdia. Dante Alighieri, Primera Ed. Proa 2000; 02- 2010. Edicions 62. Barcelona. Català. "pp.309- 321 i 323-325". Col·lecció labutxaca. ISBN 978-84-9930-058-0. Tota repetició en català de les paraules del cant han estat preses d'aquesta versió (en lletra cursiva o entre cometes).
* Vincenzo Presta - Enciclopedia Dantesca (1970). Brunelleschi, Agnello. "http://www.treccani.it/enciclopedia/agnello-brunelleschi_%28Enciclopedia-Dantesca%29/"
# Agustí Miró i Caballé

Agustí Miró i Caballé (Amposta, 1922 -2012) fou un ciclista català professional entre 1940 i 1952.
Orfe als 14 anys, es traslladà a Barcelona amb la seva germana i fou aquí on descobrí la bicicleta. Fou professional entre 1931 i 1943. Els seus principals èxits esportius els aconseguí guanyant una etapa a la Volta Ciclista a Catalunya i una altra a la Volta Ciclista a Espanya.

## Palmarès

* 1942
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi de la Victòria
* 1947
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Llevant
* 1948
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi de Catalunya
* 1950
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1942. Abandona
* 1948. 16è de la classificació general.
* 1950. 17è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Agustín Miró Caballé» (en castellà). El Sitio del Ciclisme. [Consulta: 4 setembre 2022].
* 1 2 3 4 «Agustí Miró results» (en anglès). CycleBase, 2017. Arxivat de l'original el 2017-11-17. [Consulta: 4 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès a museociclismo.it
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl Arxivat 2017-11-17 a Wayback Machine.
# Aina Vidal i Montserrat

Aina Vidal i Montserrat (Son Ferriol, 20 de juny de 1996) és una politòloga i redactora de l'ARA Balears.
Ha estat també coordinadora de l'Obra Cultural Balear, redactora del dBalears i col·laboradora d'IB3 Ràdio i d'Ona Mediterrània. A més a més, és membre del Grup Blanquerna i de l'organització juvenil Mallorca Lliure, entre d'altres participacions a entititats i moviments de Mallorca.

## Referències

* ↑ «Ha faltat valentia i una aposta clara per unes polítiques culturals i lingüístiques més fermes i ambicioses». dBalears, 27-06-2021. [Consulta: 26 octubre 2021].
* ↑ Payeras, Miquel. «L'Obra Cultural necessita, sobretot, rejovenir-se» (en català). El Temps, 04-07-2021. [Consulta: 26 octubre 2021].
# Achillea crithmifolia

Achillea crithmifolia és una planta estolonífera, és a dir, fa estolons laterals llargs i prims que neixen a la base de les tiges i creixen horitzontalment, ajagudes i arrelant en els nusos donant lloc a plantes filles idèntiques. Al final de cada branca hi ha una roseta de flors compostes amb els raquis progressivament més estret cap a la part apical; els folíols són molt petits i estan recoberts de pèls llargs i molt espessos, de manera que la fulla agafa una tonalitat glauc-blanquinós que li dona un aspecte lanuginós (de llana o vellut) molt ornamental. Les tiges també són molt piloses. Les fulles són petites, de color daurat, agrupades en corimbes d'uns 5 cm de diàmetre. El seu cultiu és de fàcil implantació però de creixement relativament lent. La densitat que pot assolir és d'unes 6 a 8 plantes/m2. En general aguanta bé la sequera però agraeix algun reg ocasional. No requereix cap mena de sega i és poc sensible a plagues o malalties.

## Distribució i hàbitat

L'origen geogràfic: Endèmica de les muntanyes d'Albània, nord de Grècia, Bulgària i els Balcans.

## Referències

* ↑ «Achillea crithmifolia a EOL» (en anglès). [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ «Achillea crithmifolia a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ de Bolòs, Oriol; Vigo, Josep; Masalles, Ramon M.; Ninot, Josep M. «Compostes». A: Flora Manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: PorticNatura, 1993, p. 1214. ISBN 8473064003.
# Agrupación Tinerfeña Independiente

Agrupación Tinerfeña Independiente (ATI) fou un partit polític canari creat el 1983 per antics membres de la UCD de Tenerife i liderat per Manuel Hermoso Rojas, de caràcter nacionalista moderat. En 1985 entra a formar part de la Federació d'Agrupacions Independents de Canàries (FAIC), que en 1986 canviarà de nom per Agrupacions Independents de Canàries (AIC). Quan el març de 1993 es formi oficialment Coalició Canària, integrat per les Agrupacions Independents de Canàries (AIC) i altres grups, l'ATI en formarà part.
En 1987 es converteix en la principal força política de l'illa de Tenerife, aconseguint al Cabildo Insular de Tenerife 115.364 vots i 13 consellers, i en les municipals d'aquest mateix any 119.955 vots i 173 regidors. A les Eleccions al Parlament de Canàries de 1987 es va presentar dins de les AIC. En 1991 va tornar a revalidar aquesta majoria amb 122.029 vots al Cabildo Insular (13 consellers) i 110.274 vots en les municipals (178 regidors).
Al març de 1993 es forma oficialment Coalició Canària (CC), integrada per les Agrupacions Independentes de Canàries (AIC), Centre Canari Nacionalista (CCN), Iniciativa Canària Nacionalista (ICAN) i Asamblea Majorera. La moció de censura contra Jerónimo Saavedra (del PSOE) portarà a la presidència del Govern de Canàries a Manuel Hermoso Rojas, líder de ATI. En les eleccions de 1995 es presentaran a les illes de Tenerife amb les sigles CC-ATI.
Malgrat que en l'actualitat Coalició Canària és ja considerada un partit polític en si i no una coalició de partits, encara avui algunes seus municipals d'aquest grup ostenten el logotip de ATI.

## Referències

* ↑ ATI: veinte años de poder, El Día, 22 de març de 2003
* ↑ Notable participación de independientes, El País, 6 d'abril de 1983
* ↑ CC: 20 años superviviendo a sí misma, eldiario.es, 21 de gener de 2014
* ↑ Los independientes dominan los cabildos, El País, 28 de maig de 1991

## Enllaços externs

* Notícies sobre l'Agrupación Tinerfeña Independiente Arxivat 2019-01-11 a Wayback Machine. a lainformacion.com
* Resultats electorals a Canàries
# Al-Mudhàffar Hajjí

Al-Màlik al-Mudhàffar Zayn-ad-Din Hajjí ibn an-Nàssir Muhàmmad —àrab: الملك المظفر زين الدين حاجي بن الناصر محمد, al-Malik al-Muẓaffar Zayn ad-Dīn Ḥājjī ibn an-Nāṣir Muḥammad—, més conegut simplement com al-Mudhàffar Hajjí o com Hajjí I, fou soldà mameluc bahrita o kiptxak del Caire (1346-1347).
Assassinat el seu germà Al-Kàmil Xaban, els mamelucs el van proclamar sultà. Va buidar el tresor imperial amb la complicitat d'un dels seus esclaus mentre el poble s'estava morint a causa d'una fam. El 1347 fou assassinat i el va succeir el seu germà an-Nàssir Hàssan.

## Referències

Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Mamluks".
# Al-Mubàrrad

Abu-l-Abbàs Muhàmmad ibn Yazid ibn Abd-al-Àkbar (àrab: أبو العباس محمد بن يزيد بن عبد الأكبر, Abū l-ʿAbbās Muḥammad b. Yazīd b. ʿAbd al-Akbar), conegut com a al-Mubàrrad (àrab: المُبَرِّد, al-Mubarrad) (Bàssora, 25 de març del 826 - Bagdad, octubre del 898), fou un filòleg i gramàtic àrab.
Després d'estudiar a la seva ciutat natal fou cridat a la cort abbàssida de Samarra pel califa al-Mutawakkil el 860. Quan el califa va morir el 861, se'n va anar a Bagdad, restant allí la major part de la resta de la seva vida, com a professor.
Al-Mubàrrad esdevingué el líder dels gramàtics de Bàssora enfront de l'escola de Kufa. El seu judici, tanmateix, era independent, com demostra el seu atac contra alguns punts de la gramàtica de Sibawayh, l'escriptor més gran de la seva pròpia escola. Va morir a Bagdad en 898.
El seu treball principal és de gramàtica i conegut com Al-Kamil (El Perfecte), que ha estat editat per W. Wright (Leipzig, 1864 seq.), i publicat a Constantinoble (1869) i el Caire (1891). També fou editat més darrerament per Muhammad Dali (Beirut, 1406/1986). Dos o tres altres treballs seus existeixen en manuscrit (d'acord amb C. Brockelmann, Geschichte der arabischen Litteratur, i.109 (Weimar, 1898).
Els escrits d'al-Mubàrrad es consideren que són la primera font que explica la història de Shahrbanu o Shahr Banu, la filla gran de Yezdegerd III, l'últim rei sassànida de Pèrsia, que es va casar amb al-Hussayn ibn Alí, el nét del profeta Mahoma i el tercer imam xiïta, i que fou la mare d'Alí Zayn-al-Abidín, el quart imam dels xiïtes.

## Referències

* article sobre al-Mubàrrad a l'Enciclopèdia Britànica
# Aguilar de Codés

Aguilar de Codés (en basc no oficial Aguilar Kodes) és un municipi de Navarra, a la comarca d'Estella Occidental, dins la merindad d'Estella. Limita al nord amb Cabredo, Genevilla i Kanpezu; al sud, Viana, Aras i Labraza; a l'oest, Lapoblación i Marañón; i a l'est, Azuelo.

## Topònim

La localitat s'ha anomenat tradicionalment Aguilar. El seu nom al·ludeix a la seva ubicació en un altiplà a 731 metres d'altura i als peus de la Serra de Codés,. Aquest altiplà es troba en el més alt de la vall d'Aguilar i des d'ella Aguilar de Codés domina totes les localitats veïnes. Julio Caro Baroja va assenyalar que en romanç Aguilar és un nom típicament topogràfic que indica llocs alts. En la dècada de 1910 la Reial Societat Geogràfica va afegir l'apel·latiu de Codés al nom oficial d'Aguilar per a distingir-lo d'altres poblacions homònimes existents a Espanya com Aguilar de Campoo, Aguilar de la Frontera, Aguilar del Río Alhama o Aguilar del Alfambra. Codés prové de la veïna Serra de Codés que tanca la vall d'Aguilar pel nord.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 112 | 108 | 106 | 105 | 101 | 106 | 110 | 111 | 109 | 106 | 110 |
| Fonts: Aguilar de Codés i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Història

Fou fundada en 1219 per Sanç VII el Fort.

## Personatges il·lustres

* Joaquín Martínez de Zúñiga y Díaz de Ilarraza
* Juan Antonio Guergué y Yániz
# Aguilar del Río Alhama

Aguilar del Río Alhama és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Baixa. Limita al nord i est amb Cervera del Río Alhama, a l'oest (de N a S) amb Valdemadera i Navajún, i al sud amb quatre municipis de la província de Sòria (d'O a E), Cigudosa, San Felices, Dévanos i Ágreda.

## Història

Les primeres notícies daten del segle xii. Es va incorporar a Castella en 1198. En 1269 Teobald II de Navarra la va incloure en el fur de Viana i va concedir un mercat setmanal els dimarts. Enric I de Navarra ordenà en 1271 als veïns del llogaret de Río, que es traslladessin a la vila per a formar un sol terme. En 1273 Pedro Sánchez de Monteagut, senyor de Cascante i a qui pertanyia la vila, la donaba al rei Enric. En 1302 els peatgers de Tudela pretenien exigir drets als aguilarenys i aquests es van queixar a Alfonso Robray, governador de Navarra, qui va manar que no se'ls inquietessin per estar aforats.
Carles II de Navarra va trobar la vila molt despoblada en 1373, ordenant que s'unís a ella com llogaret la vila d'Azuelo amb tot el seu terme, donant els d'Aguilar als seus veïns situats per a edificar les seves cases. També va manar que es fortifiqués, la qual cosa va ser confirmat també pel seu successor, Carles III de Navarra en 1392. En el segle xiv s'integra al senyoriu de Cameros. Joan II d'Aragó en 1452 va alliberar a la vila a perpetu de tot impost sobre el vi que venguessin, per haver-li estat fidel, fins i tot encara que això va comportar robatoris, detinguts i morts.
En 1463 Enric IV de Castella va sotmetre al seu domini a molts pobles, entre ells Aguilar, en virtut de la sentència compromisal de Lluís XI de França. En el segle xvi es crea el comtat d'Aguilar. En el lloc denominat Santo de la Peña es va descobrir en 1747 una mina d'alcohol, en la qual es va realitzar una petita extracció que es va vendre als terrissers d'Ágreda No hi ha constància que se seguís explotant després

## Bibliografia

* Madoz, Pascual (2008), Asociación de Librerías de La Rioja, "Diccionario Geográfico-Estadístico-Histórico de España y sus posesiones de ultramar - Rioja". LR-99-2008.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ «Pla director de les activitats minaires a La Rioja 2005-2010, Pàgina 9». Arxivat de l'original el 2014-10-18. [Consulta: 27 juliol 2008].
# Ahunui

Ahunui és un atol de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa, inclòs a la comuna d'Hao. Està situat a 55 km al sud-est de Paraoa i a 950 km al sud-est de Tahití.

## Geografia

És un atol petit, quasi circular, amb la llacuna encerclada pels esculls sense un pas navegable a l'interior.
No disposa d'infraestructures i ha estat molt de temps deshabitat. És una reserva natural d'ocells. A les platges es troben petites ostres amb unes perles naturals petites anomenades poe pipi.

## Història

Va ser descobert per l'anglès Frederick Beechey, el 1826, que l'anomenà Byam Martin en honor de l'almirall sir Thomas Byam Martin.