OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kōichi Tanaka

Kōichi Tanaka (japonès: 田中 耕一, Tanaka Kōichi) (Toyama, Japó 1959) és un químic japonès guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 2002.
Va néixer el 3 d'agost de 1959 a la ciutat de Toyama, situada a l'illa de Honshu. Va estudiar química a la Universitat de Tohoku, on es va graduar el 1983. A l'abril d'aquell any fou assignat al Laboratori d'Investigació Central de Shimadzu Corporation, situada a Kioto, i d'on actualment és director del Departament d'Investigacions.

## Recerca científica

Tanaka va adquirir notorietat l'any 1987, al presentar en un simposi un nou mètode d'anàlisi química desenvolupat per ell i anomenat "Soft Laser Disorption", pel qual les molècules d'una proteïna són carregades elèctricament amb làser per deixar-les volar lliurement i poder-se així analitzar. D'aquesta forma també és possible analitzar macromolècules biològiques en un espectròmetre de masses.
L'any 2002 fou guardonat, juntament amb John Fenn, amb la meitat del Premi Nobel de Química, mentre que l'altra meitat del premi fou pel químic suís Kurt Wüthrich. Els tres químics foren guardonats pel desenvolupament de mètodes d'identificació i d'anàlisi estructural de macromolècules biològiques, si bé els dos primers especialment foren guardonats pel desenvolupament de mètodes suaus de desorció iònica per a les anàlisis espectromètriques totals de macromolècules biològiques, i el tercer pel desenvolupament de l'espectroscòpia de ressonància magnètica nuclear per a determinar l'estructura tridimensional de macromolècules biològiques en una solució.

## Enllaços externs

* «Kōichi Tanaka» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# La viaccia

La viaccia és una pel·lícula italo-francesa de Mauro Bolognini estrenada el 1961. Ha estat doblada al català.

## Argument

Amerigo deixa el seu poble per anar a Florència per treballar amb el seu oncle. Coneix Bianca que treballa en un prostíbul. És enviat a casa pel seu oncle a qui roba diners per finançar la seva relació amb la jove. Amerigo torna al seu camp natal. Avorrit, torna a Florència i és contractat al bordell on Bianca treballa per tal de ser encara més prop de la seva dulcineae. La gelosia, la seva relació arrosseguen el jove cap a la seva perdició, descobreix la perfídia de la societat.

## Repartiment

* Jean-Paul Belmondo: Amerigo Casamonti
* Claudia Cardinale: Bianca
* Pietro Germi: Stefano, el pare d'Amerigo
* Emma Baron: Giovanna, la mare d'Amerigo
* Paul Frankeur: Ferdinando
* Romolo Valli: Dante
* Paola Pitagora: la companya de Dante
* Gabriella Pallotta: Carmelinda
* Gina Sanmarco: l'arrendatària del prostíbul
* Marcella Valeri: Beppa

## Al voltant de la pel·lícula

La Viaccia abunda en reminiscències literàries: Maupassant, Zola, els Goncourt…
| « | Hi ha de totes maneres la recreació del camp i de Florència finals de segle, una mena de punt de sortida d'un itinerari de la memòria | » |
En la reconstrucció d'un univers conflictiu Mauro Bolognini efectua una recuperació del passat de manera incontestable vinculada a la seva pròpia experiència biogràfica. La Toscana dels seus orígens es convertirà, des de llavors en
| « | l'epicentre de la seva atenció figurativa | » |
. La Viaccia representa, amb escreix, un destacable èxit plàstic:
| « | L'operador Leonida Barboni i el decorador Piero Tosi, eminent col·laborador de Luchino Visconti, han sabut preparar per a Bolognini admirables marcs | » |
, destaca Freddy Buache.
Tanmateix, Bolognini, sovint titllat de formalista, adverteix l'espectador:
| « | De manera general, crec que les meves recerques formals no constitueixen mai un objectiu en si mateix. Quan rodo a Florència o a Roma, busco sempre, en aquests carrers, en aquests vestits, la vida. (...) Piero Tosi ha treballat en la veracitat del vestuari anant a escorcollar als baguls dels pagesos i agafant tota mena de roba. (...) | » |

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1961: Palma d'Or a la millor pel·lícula

## Referències

* ↑ esadir.cat. La Viaccia. esadir.cat.
* ↑ «The Lovemakers». The New York Times.
* ↑ Gian Piero Brunetta, Littérature et cinéma a l'oebre de Mauro Bolognini, a Mauro Bolognini, Roma, Istituto Poligrafico dello Stato, 1977.
* ↑ G. P. Brunetta, op. ciutat .
* ↑ a: El cinema italià 1945-1990 , Éditions L'Âge d'Home.
* ↑ Jean A. Gili, Le cinema italien, tome 1 UGE, coll. "10/18", 1978.
# L'avenc (pel·lícula)

L'avenc és una pel·lícula australiana de thriller de terror del 2020 dirigida per Andrew Traucki. És una seqüela independent de Black Water (2007). A la pel·lícula, un grup d'amics s'aventuren a les coves ignotes del nord d'Austràlia per explorar el sistema de coves. No obstant això, quan arriba una tempesta tropical i les aigües creixents de les inundacions els atrapen profundament sota la superfície, una cosa encara més letal emergeix de la foscor: un gran cocodril assassí. Es va estrenar el 10 de juliol de 2020. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Jessica McNamee com a Jennifer
* Luke Mitchell com a Eric
* Amali Golden com a Yolanda
* Benjamin Hoetjes com a Víctor
* Anthony J. Sharpe com a Cash

## Referències

* 1 2 «L'avenc». Goita què fan, ara!. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ Clarke, Cath. «Black Water: Abyss review – PG-style croc horror is fit for a paddling pool». The Guardian, 09-07-2020. [Consulta: 21 abril 2022].
# La Mina Victòria

La Mina Victòria és un monument del municipi d'Arres inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Jaciment zinc i plom considerat el més important de la Val, situat en el sector nord del terme, en el Notanha de Sasseuva, Pales e Paletes, pròxim al límit de Bossòt. Com és usual a la mina Victòria es troba en un paratge apartat i a una altitud considerable (entorn dels 1500m), la qual cosa suposà greus inconvenients climàtics i obligà als miners a viure permenentment a la muntanya durant l'època d'extracció. Les construccions dels allotjaments, les cantines i els magatzems (en ruïnes) són testimoni d'una gran activitat, i del coratge dels homes per tal d'explotar les riqueses de la seva terra. En creuar el rierol dels Melics trobem distribuïdes en el vessant les boques de cinc galaries, a diferents nivells, d'acord amb la situació de les masses de minerals. Les quatre primeres amb murs en sec de l'estèril, i la cinquena apuntalada amb posts i bigues, però totes elles avui inundades i ruïnoses. L'arrencada i l'extracció a la superfície, després dels treballs previs de prospecció i barrinada, seguien mètodes artesans i mecànics. Els abocadors existents demostren que en les primeres mines els treballs de concentració de la mena es duien a terme allí mateix. Vora de la primera galeria es conserva un casal (7 x 10 x 5m) amb la teulada esfondrada, obertures en les dues plantes i un ull de fàbrica en el "penalèr ". Dos edificis de característiques semblants units per un cos central es conserven (restaurants) entre la segon i la tercera. I entre la tercera i la quarta, l'antic edifici de màquines. Les restes de l'estació superior amb una torre ens recorden el transport del mineral a través d'un telefèric fins al Bocard de Bossòt.

## Història

L'existència d'antics treballs referits al ferro, el zenc, i el plom argentífer surt esmentada en els primers documents de la Val. Més concretament hi ha notícia de l'aprofitament d'aquest jaciment d'ençà del segle xvii. L'explotació industrial de la mina Victòria s'inicia a mitjan segle xix, bé de manera intensiva des del 1910 amb majoria de capital francès. S'hi treballava tot l'any, i esdevingué el jaciment més productiu de la Val. Després de la primera Guerra Mundial hi continuà l'extracció de minerals, des del 1923 fins al 1936 amb la societat Vieille-Montagne. Segons J.Bertrans l'any 1928 donava feina a uns 150 obrers. D'acord amb les inversions de capital i l'exportació de la producció aviat les comunicacions s'orientaren vers Bossòt i França (100.000 tones de mineral al 50% de zinc). Des de mitjan segle XX les mines resten tancades per manca de rendibilitat.

## Referències

* 1 2 3 «La Mina Victòria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Lampasas

Lampasas és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 6.786 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lampasas tenia 6.786 habitants, 2.554 habitatges, i 1.711 famílies. La densitat de població era de 424 habitants/km².
Dels 2.554 habitatges en un 33,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,4% hi vivien parelles casades, en un 13,9% dones solteres, i en un 33% no eren unitats familiars. En el 29,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 18,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.898 $ i la renda mediana per família de 31.012 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.606 $ mentre que les dones 19.959 $. La renda per capita de la població era de 13.409 $. Aproximadament el 18,3% de les famílies i el 21,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lampasas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lampasas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Lausenita

La lausenita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom en honor de Carl B. Lausen, enginyer de mines (United Verde Mining Company, Arizona) que va descobrir per primera vegada el mineral.

## Característiques

La lausenita és un sulfat de fórmula química Fe₂(SO₄)₃·5H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Els cristalls són fibrosos, allargats al llarg de [001], de fins a 0,5 mm; també apareix en forma d'agregats de gra fi.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lausenita pertany a «07.CB: Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dwornikita, gunningita, kieserita, poitevinita, szmikita, szomolnokita, cobaltkieserita, sanderita, bonattita, aplowita, boyleïta, ilesita, rozenita, starkeyita, drobecita, cranswickita, calcantita, jôkokuïta, pentahidrita, sideròtil, bianchita, chvaleticeïta, ferrohexahidrita, hexahidrita, moorhouseïta, niquelhexahidrita, retgersita, bieberita, boothita, mal·lardita, melanterita, zincmelanterita, alpersita, epsomita, goslarita, morenosita, alunògen, metaalunògen, aluminocoquimbita, coquimbita, paracoquimbita, romboclasa, kornelita, quenstedtita, lishizhenita, römerita, ransomita, apjohnita, bilinita, dietrichita, halotriquita, pickeringita, redingtonita, wupatkiïta i meridianiïta.

## Formació i jaciments

La lausenita és un mineral molt rar. Va ser descoberta a la mina United Verde, al Comtat de Yavapai (Arizona, Estats Units) formada com a resultat de la crema de menes de pirita i associada a copiapita. També ha estat descrita a la mina Velikomostov-2, Chervonograd (Província de Lviv, Ucraïna) sobre un munt de residus cremats, associada a kieserita i formada per l'oxidació de la pirita reaccionada amb argila, i a la conca minera de Chelyabinsk (óblast de Txeliàbinsk, Rússia).

## Referències

* 1 2 3 «Lausenite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 juliol 2017].
* 1 2 «Lausenite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 17 juliol 2017].
# Al-Ahed SC Beirut

L'Al-Ahed SC Beirut (àrab: نادي العهد الرياضي, Nādī al-ʿAhd ar-Riyāḍī) és un club de futbol libanès de la ciutat de Beirut.

## Palmarès

* Lliga libanesa de futbol:
** 2007–08, 2009–10, 2010–11, 2014–15, 2016–17, 2017–18, 2018–19, 2021/22, 2022/23
* Copa libanesa de futbol:
** 2004, 2005, 2009
* Supercopa libanesa de futbol:
** 2005, 2008, 2010, 2011, 2015, 2017, 2018, 2019
* Copa Federació libanesa de futbol:
** 2004
* Copa Elite libanesa de futbol:
** 2008, 2010, 2011, 2013, 2015

## Referències

* ↑ «مجموعة الزمالك.. العهد اللبناني 'القلعة الصفراء'» (en àrab). Arxivat de l'original el 24 abril 2019. [Consulta: 24 abril 2019].
* ↑ «Lebanon - List of Champions». RSSSF.
* 1 2 3 4 «Lebanon - List of Cup Winners». RSSSF.
# Lawrence Roberts

Lawrence Roberts (Wesport, Connecticut, Estats Units, 21 de desembre de 1937 - Redwood City, Califòrnia, 26 de desembre de 2018) és un científic estatunidenc, considerat un dels pares d'internet.

## Biografia

Nascut el 1937 a Connecticut, estat nord-americà de Nova Anglaterra, fill d'Elliott i Elizabeth Roberts, tots dos doctors en química. Doctorat per l'Institut Tecnològic de Massachusetts (MIT), el 1967 entrà a treballar a l'Agència d'Investigacions de Projectes Avançats de Defensa (DARPA) en la qual col·laborà amb Robert Kahn i Vinton Cerf en la creació de l'ARPANET, la primera xarxa de commutació de paquets. Quan Robert Tay es enviat a la guerra del Vietnam l'any 1969, Lawrence Robert es converteix en director de l'IPTO. Llança un important projecte d'investigació, l'Augmentation Research Center dirigit per Douglas Engelbart i contribueix a la posada en marxa del segon nus d'Arpanet. El juliol del 1972, desenvolupa la primera aplicació que permet llistar, llegir de manera selectiva, arxivar, respondre o seguir un e-mail i així millora les possibilitats obertes per Raymond Tomlinson. Des de llavors, la missatgeria electrònica no deixarà de créixer, per esdevenir la principal utilització de la xarxa de les xarxes al començament del segle XXI.
Màxim executiu de Telenet, la primera operadora de dades a través de commutació de paquets, va desenvolupar el protocol X25 en el qual es basaria la xarxa europea EUNet.
Va dirigir a continuació DHL, NetExpress i ATM Systems, després Packetcom, una companyia que concep tecnologies avançades per Internet.
El 2002 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica juntament amb Robert Kahn, Vinton Cerf i Tim Berners-Lee.

## Referències

* 1 2 Katie Hafner. «Lawrence Roberts, Who Helped Design Internet's Precursor, Dies at 81» (en anglès). The New York Times, 30-12-2018.
* ↑ WSJ.com, John DodgeSpecial to «Draper Prize Honors Four 'Fathers of the Internet'» (en anglès). Wall Street Journal, 13-02-2001. ISSN: 0099-9660.
* ↑ «Machine Perception of Three-Dimensional Solids».
* ↑ Feder, Barnaby J. «Donald W. Davies, 75, Dies; Helped Refine Data Networks» (en anglès). The New York Times, 04-06-2000. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Gillies, James M.; Gillies, James; Gillies, James and Cailliau Robert; Cailliau, R. How the Web was Born: The Story of the World Wide Web (en anglès). Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-286207-5.
* ↑ «Bloomberg - Are you a robot?». [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ White, Bobby «Its Creators Call Internet Outdated, Offer Remedies» (en anglès). Wall Street Journal, 03-10-2007. ISSN: 0099-9660.

## Enllaços externs

* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica 2002 Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine.
# Lawrence Stevens

Lawrence Stevens (Johannesburg, 25 de febrer de 1913 - Durban, 17 d'agost de 1989) va ser un boxejador sud-africà que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1930 va guanyar una medalla de plata als Jocs de l'Imperi Britànic de Hamilton. Dos anys més tard, als Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, guanyà la medalla d'or en la categoria del pes lleuger, en guanyar la final contra el suec Thure Ahlqvist.
Després dels Jocs passà al professionalisme, lluitant gairebé exclusivament a Sud-àfrica, des del desembre de 1932 fins al juliol de 1946, amb un balanç de 39 victòries (20 per KO), 2 derrotes i 1 empat. El gener de 1936 va guanyar el títol de pes lleuger de l'Imperi Britànic i el 1939 el campionat sud-africà del pes wèlter.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Laurie Stevens». [Consulta: 23 agost 2024].
# Lex Mamilia de limitibus

La lex Mamilia de limitibus, també anomenada Mamilia finium regundorum o Mamilia agraria o Mamilia de coloniis, va ser una antiga llei romana de les anomenades Agrariae establerta a proposta de Gai Mamili tribú de la plebs l'any 164 aC, quan eren cònsols Tit Manli Torquat i Gneu Octavi.
Determinava principalment que als camps s'havien de deixar uns espais imprescriptibles de cinc o sis peus romans, i per fixar aquestos límits els pretors havien de nomenar tres àrbitres; aquesta llei va donar al seu autor el malnom de Limetà. També tractà sobre les terres de les colònies.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 109-110.
# Lex Mamilia de senatoribus

La lex Mamilia de senatoribus o Mamilia de Jugurthae fautoribus va ser una antiga llei romana establerta a proposta de Mamili Limetà, tribú de la plebs, l'any 110 aC, quan eren cònsols Minuci Ruf i Postumi Albí. Castigava als que s'havien deixat subornar per Jugurta de manera que aquest havia pogut evitar les ordes del senat, i als que havien aconsellat al rei númida, o li havien retornat elefants i presoners, i els que havien pactat la pau amb Jugurta.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 110.
# Lex Gellia Cornelia

La lex Gellia Cornelia va ser una llei de l'antiga Roma, datada l'any 72 aC (681 de la fundació de Roma), que va donar poder extraordinari a Gneu Pompeu Magne per atorgar la ciutadania romana a alguns hispans, després d'escoltar el que hi tenia a dir el consilium. Es va establir quan eren cònsols Luci Gel·li Publícola i Gneu Corneli Lèntul. La llei en general reconeixia la condició de ciutadans romans a tots aquells als que Gneu Pompeu Magne havia atorgat aquesta condició, bàsicament a Hispània.

## Referències

* ↑ Ciceró. Pro Balbo, VIII, 14
* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 63 [Consulta: 26 abril 2022].
# Ait Igas

Ait Igas (en àrab آيت إيڭاس, Āyt Īgās; en amazic ⴰⵢⵜ ⵉⴳⴰⵙ) és una comuna rural de la província de Taroudant, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 10.256 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Down

«Down» té aquests significats:
* Down House, residència de Charles Darwin i la seva família al districte de Downe a Londres
* Comtat de Down, comtat d'Irlanda del Nord
* Districte de Down, districte al comtat de Down a Irlanda del Nord
* North Down, districte del comtat de Down a Irlanda del Nord
* Síndrome de Down, trastorn genètic associat a la trisomia del cromosoma 21
Viccionari
# Xenarc de Selèucia

Xenarc (Xenarchus - Ξέναρχος); 1r segle aC) de Selèucia en Cilícia, va ser un filòsof peripatètic i un gramàtic. Va viure en temps d'Estrabó, que va escoltar els seus discursos.
Xenarc va marxar de molt jove de casa seva i es va dedicar a ensenyar. Primer a Alexandria, després a Atenes i finalment a Roma, on es va fer amic d'Ari d'Alexandria i després d'August. Encara era viu però ja molt vell i ple d'honors, quan Estrabó va escriure sobre ell. També en van parlar Simplici, Julià l'Apòstata i Alexandre d'Afrodísies. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ Die Schedelsche Weltchronik:097
* ↑ 3.Xenarchus of Seleuceia a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1288
# Circeasteràcies

Les circeasteràcies (Circaeasteraceae) són una família d'angiospermes de l'ordre de les ranunculals (Ranunculales). Inclou només dues espècies de plantes herbàcies i originàries de la Xina.
Aquesta família ha estat reconeguda pel sistema APG II (2003) i acceptada en els sistemes APG III (2009) i APG IV (2016).

## Gèneres i espècies

Les seves dues espècies són:
* Circaeaster agrestis Maxim
* Kingdonia uniflora Balf.f. & W.W.Sm.

## Referències

* ↑ The Angiosperm Phylogeny Group (2003). An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II. Botanical Journal of the Linnean Society, 2003, 141, 399–436.
* ↑ Angiosperm Phylogeny Group «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III». Botanical Journal of the Linnean Society, 161, 2, 2009, p. 105–121. DOI: 10.1111/j.1095-8339.2009.00996.x [Consulta: 10 desembre 2010].
* ↑ Byng, J. W.; Chase, Mark W.; Christenhusz, M. J. M.; Fay, Michael F.; Judd, W. S.; Mabberley, D. J.; Sennikov, A. N.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, n. 1, 01-05-2016. DOI: 10.1111/boj.12385.
* ↑ «Circaeasteraceae Hutch. | Plants of the World Online | Kew Science» (en anglès). [Consulta: 9 agost 2023].

## Enllaços externs

* Circaeasteraceae Arxivat 2019-05-20 a Wayback Machine., Kingdoniaceae Arxivat 2010-12-13 a Wayback Machine., in L. Watson and M.J. Dallwitz (1992 onwards). The families of flowering plants Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine..
* links Arxivat 2008-10-12 a Wayback Machine. and more links Arxivat 2007-06-23 a Wayback Machine. at CSDL, Texas
# Gaig terrestre camacurt

El gaig terrestre camacurt (Brachypteracias leptosomus) és una espècie d'ocell de la família dels braquipteràcids (Brachypteraciidae), i única espècie del gènere Brachypteracias. Habita la selva humida de Madagascar.
# Martine Franck

Martine Franck (Anvers, Bèlgica, 2 d'abril de 1938 - París, França, 16 d'agost de 2012) va ser una coneguda fotògrafa belga que va ser membre de l'Agència Magnum.
Martine Franck neix a Anvers i és educada als Estats Units (Nova York, Arizona) i Gran Bretanya. Estudia història de l'art a la Universitat de Madrid (1956-1957) i a l'École du Louvre, de París (1958-1962). El 1963, després de presentar la seva tesi a història de l'art, passa a dedicar-se completament a la fotografia i es converteix en ajudant d'Eliot Elisofon i de Gjon Mili als laboratoris de Time Life.
Després viatja a la Xina, Japó i Índia col·laborant sobretot amb Life, Fortune, Sports Illustrated, The New York Times i Vogue. El 1965, ja com a fotógrafa independent, participa en el Théâtre du Soleil, d'Ariane Mnouchkine. Entre els anys 1970 i 1971 treballa a l'agència VU i posteriorment, juntament amb Guy Le Querrec, Richard Kalvar, Hervé Gloaguen, Alain Dagbert, Claude Raymond-Dityvon, François Hers i Michel Delluc, fundarà l'agència Viva (1972-1982).
L'any 1980 presenta la seva candidatura per formar part de l'agència Magnum Photos, aconseguint convertir-se en membre oficial el 1983. El 1998, Martine Franck signa una obra i una exposició amb un títol emblemàtic: D'un jour, l'autre.

## Referències

* ↑ «Martine Franck. Biographie» (en francès). Fondation Henri Cartier-Bresson. [Consulta: 6 març 2023].
* ↑ El ABC de la fotografía (en castellà). Phaidon Press Limited, 2000, p. 154. ISBN 0714897973.
* 1 2 3 Grandes Fotógrafos Magnum Photos. Martine Franck (en castellà). Salvat, S.L., 2006, p. 4,5,44. ISBN 9788447105540.