OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caro (embarcació)

El caro és una embarcació de rem que s'emprava per a tirar l'art a mar. Els caros d'art eren molt llargs i estrets i es movien només a força de rems. No arboraven cap pal ni anaven mai a vela.
A banda i banda de la popa portaven dos braços o banyots, integrats sòlidament al buc, que s'usaven per a dur l'art penjat quan el portaven al mar a calar-lo.
Els caros tenien entre 5 i 7 metres d'eslora, uns 2 metres de mànega i entre 0,7 i 0,8 metres de puntal.

## Detalls constructius

Els caros no tenien ni coberta ni corredors. Eren completament oberts. Disposaven d'una quilla robusta i dues escues. Les quadernes estaven formades cadascuna per un medís i dues estameneres. Les estameneres cavalcaven en part el medís sempre per la cara més propera a la proa o la popa. Les quadernes centrals tenien les estameneres en cares oposades.

## Vegeu també

* Laigueglia
* Vela mística
* Tartana (barca)

## Referències

* ↑ Elvira Mata i Enrich - Olga López i Miguel; Els caros d'art: El "Papet"(català)
Viccionari
# Kalínino (Astracan)

* Per a altres significats, vegeu «Kalínino».
Kalínino (en rus: Калинино) és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 870 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Morir en España

Morir en España és una pel·lícula documental espanyola del 1965 dirigida per Mariano Ozores amb un guió dels notoris franquistes José María Sánchez-Silva y García-Morales i Rafael García Serrano. Fou un encàrrec fet per les autoritats franquistes per tal de contrarestar i oferir una resposta a Mourir à Madrid de Frédéric Rossif, però fou tan poc reeixida com l'anterior Por qué morir en Madrid d'Eduardo Manzanos, ja que les autoritats franquistes el consideraren finalment de baixa qualitat i políticament inoportú.

## Sinopsi

El documental fa una evocació de la història d'Espanya des dels darrers moments de la monarquia d'Alfons XIII d'Espanya, la proclamació de la Segona República Espanyola amb invectives grolleres contra Manuel Azaña i exaltant José Antonio Primo de Rivera, les gestes del bàndol franquista durant la guerra civil espanyola i, ja en la postguerra, la construcció del santuari del Valle de los Caídos. La veu del narrador és la de Rafael Arcos i s'utilitza força material d'arxiu.

## Premis

Malgrat els decebedors resultats posteriors als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1965 va rebre el segon premi de 250.000 pessetes.

## Referències

* ↑ ‘Morir en Madrid': La película que timó al franquismo, Cinemanía, 18 d'agost de 2013
* ↑ Fallo de los premios sindicales cinematográficos 1965, ABC, 31 de febrer de 1966
# Nitro (grup funcional)

El grup nitro en química orgànica és un grup funcional de fórmula -NO₂. Els nitrocompostos o compostos nitro són, doncs, compostos orgànics que contenen un o més grups funcionals nitro. Sovint són compostos altament explosius. Molts explosius es fan per nitració incloent el trinitrofenol (àcid pícric), trinitrotoluè (TNT), i trinitroresorcinol (àcid estífnic).

## Presència a la natura

El cloramfenicol és un rar exemple de producte natural que conté un grup nitro. Com a mínim alguns compostos nitro natural sorgeixen de l'oxidació de grups amino. El 2-Nitrofenol és una agrgació de feromones de les paparres.

## Reactivitat
### Compostos nitro alifàtics

La reacció de Nef transforma nitroalcans primaris o secundaris a aldehids o cetones, respectivament.

### Compostos nitro aromàtics

El grup nitro té un efecte desactivant sobre el nucli aromàtic i en redueix la capacitat d'efectuar la substitució electròfila aromàtica. La raó d'aquesta desactivació es troba en l'atracció dels electrons del nucli aromàticcap el grup nitro, cosa que causa una deficiència electrònica en posició para i orto. Aleshores s'afavoreix la posició meta.

## Síntesi

La síntesi de compostos nitrats es fa per nitració. Hi ha dues maneres principals de produir-los:
* Compostos aromàtics:
    En aquest cas la nitració es fa per substitució electrofílica. Una mescla d'àcids forts, àcid sulfúric principalment, i l'àcid nítric forma l'ió nitroni que s'empelta amb el compost aromàtic per formar un intermediari de Wheland, després un protó s'elimina per permetre el retorn de l'aromaticitat del compost.
* Compostos alifàtics:
    Els compostos alifàtics són nitracionats en fase gasosa en presència d'acid nítric. Aquest darrer forma el radical NO₂ que reacciona amb el substrat.

## Notes i referències

* ↑ Gerald Booth "Nitro Compounds, Aromatic" Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, 2005, Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a17_411
* ↑ Georg Zocher, Robert Winkler, Christian Hertweck, Georg E. Schulz "Structure and Action of the N-oxygenase AurF from Streptomyces thioluteus" J. Molecular Biology (2007) 373, 65–74. doi:10.1016/j.jmb.2007.06.014
* 1 2 Gerald Booth. Nitro Compounds, Aromatic (en anglès). Wiley-VCH Verlag GmbH & Co, 2000 (Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry).
* ↑ Sheldon B. Markofsky. Nitro Compounds, Aliphatic (en anglès). Wiley-VCH Verlag GmbH & Co, 2000 (Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry).
# Marcelino Pérez Ayllón

Marcelino Pérez Ayllón (Sabadell, 13 d'agost de 1955), conegut futbolísticament com a Marcelino, és un exjugador internacional català de futbol. Després de retirar-se com a jugador, exerceix com a entrenador. Va jugar com a defensa i va desenvolupar gairebé tota la seva trajectòria esportiva a l'Atlètic de Madrid.

## Trajectòria
### Jugador

Marcelino va començar jugant a la seva terra natal, en el Gimnàstic Mercantil (1966-1969), i posteriorment al Centre d'Esports Sabadell, al primer equip del qual es va incorporar el 1972 per fitxar dos anys més tard, el 1974, per l'Atlètic de Madrid, club amb el qual va debutar a Primera Divisió i en el qual va jugar durant deu temporades.
Amb el club madrileny va disputar un total de 253 partits, en què va fer 4 gols. Va jugar 190 partits a primera divisió, marcant 3 gols, 42 a Copa (1 gol) i 21 partits en competicions internacionals.
Va marcar el gol 2.500 de l'Atleti a la Lliga; va ser el 5 d'octubre de 1980 al Calderón, en un partit contra l'Athetic Club, que va acabar 2-1. El seu gol era el 1-1. Després, gairebé al final del partit, Rubio va fer el 2-1 definitiu gràcies a un penal.

#### Selecció espanyola

El debut de Marcelino com a internacional va tenir lloc el 26 d'octubre de 1977, a l'Estadi Vicente Calderón de Madrid. En aquella ocasió la selecció espanyola va guanyar per dues a zero a Romania, en un partit de classificació per al Mundial 78. El seleccionador era László Kubala.
Va jugar un total de 13 partits amb la selecció i va disputar la fase final del Mundial de l'Argentina 78.
El seu últim partit amb Espanya va ser també davant Romania, el 4 d'abril de 1979 a Craiova, en un partit de classificació per l'Eurocopa 1980 en el qual els de Kubala van empatar a dos amb l'equip local.

### Entrenador

Després de penjar les botes, Marcelino va passar a les banquetes. Va ser col·laborador de José Antonio Camacho en el Rayo Vallecano i el Sevilla. La temporada 1993/94 va entrenar, ja en solitari, al Cadis Club de Futbol, en Segona Divisió. Posteriorment ho faria amb el Carabanchel i el Talavera, tornant a actuar com a ajudant, en aquesta ocasió de Fernando Zambrano en el seu club de tota la vida, l'Atlètic de Madrid l'any 2000. El juny de 2011 fitxa pel Tomelloso CF, sent cessat a l'octubre.

## Palmarès

En els seus deu anys en l'Atlètic de Madrid, Marcelino va guanyar una Copa Intercontinental (1975), una Copa del Rei (1976) i una Lliga (1976/77)

## Referències

* ↑ «BD Fútbol».
* ↑ «Colchonero.com». Arxivat de l'original el 2016-03-09. [Consulta: 9 març 2018].
* ↑ «Sportec». Arxivat de l'original el 2013-01-03. [Consulta: 9 març 2018].
# Brookhaven National Laboratory

El Brookhaven National Laboratory, és un laboratori nacional ubicat a Upton, a Long Island, New York, formalment establert el 1947, al lloc que anteriorment ocupava la base militar Camp Upton. Brookhaven és operat pel Departament d'Energia dels Estats Units i la seva divisió Brookhaven Science Associates, s'especialitza en investigacions de física nuclear. Consta amb més de 3.000 científics, enginyers, tècnics i personal d'assistència, i rep 4.000 investigadors convidats cada any. Descobriments fets en el laboratori han guanyat sis Premis Nobel.
Una fuita accidental de triti dins l'aigua subterrània durant la dècada de 1990, va disgustar a la gent que vivia a prop de les instal·lacions, induint a canvis en el cos directiu.
El laboratori va ajudar a descobrir el quark encantat el 1974, i posseeix el Col·lisionador d'Ions Pesants Relativistes (RHIC) dedicat a l'estudi del plasma de quarks i gluons.

## Referències

* ↑ «Brookhaven National Laboratory Site Profile» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 22 octubre 2020].
# Municipi de Pļaviņas

El municipi de Pļaviņas (en letó: Pļaviņu novads) és un dels 110 municipis de Letònia, que es troba localitzat al centre del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Pļaviņas. El municipi va ser creat l'any 2009 després d'una reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Pļaviņas (ciutat)
* Parròquia d'Aiviekste (zona rural)
* Parròquia de Klintaine (zona rural)
* Parròquia de Vietalva (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 6.447 persones (2009). La superfície del municipi té uns 376,8 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 17,11 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 23 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 23 gener 2015].
# Kalínino (Krasnodar)

* Per a altres significats, vegeu «Kalínino».
Kalínino - Калинино (rus) és un microdistricte del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al nord de la ciutat de Krasnodar i és conegut a la zona amb el nom de Pàixkovka.
És centre del municipi rural al qual pertanyen els possiolki de Drujeliubni, Industrialni, Krasnodarski, Plodorodni, Lazurni, Pobedítel i Rossiïski i el khútor d'Oktiabrski.
# Pridi Banomyong

Pridi Banomyong (thai: ปรีดี พนม ยง ค์; LBTR: Pridi Phanomyong; Ayutthaya, 11 de maig de 1900 - París, 2 de maig de 1983) va ser un estadista i primer ministre tailandès. Ell va ser nomenat una de les grans personalitats del segle XX per la Unesco en 2000.

## Referències

* ↑ Pridi Phanomyong, adaptat per Chris Baker i Pasuk Phongpaichit. Silkworm Books. Pridi Banomyong–Pridi by Pridi, Selected Writings on Life, Politics and Economy, 2000, p. 13–The Banomyong Family. ISBN 974-7551-35-7.
* ↑ Gerald W. Fry. «Research & Articles on Pridi Banomyong». BookRags, 18-06-2012.
# Mare de Déu de Montserbós (ermita)

La Mare de Déu de Montserbós, altrament dita Ermita de les Capelles, és una ermita propera al santuari d'origen romànic situat a 986 m d'altitud, de la Mare de Déu de Montserbós (o Santuari de les Capelles), prop del Tossal Gros, a ponent de Montllobar i, per tant, a prop del Pont de Montanyana. És dalt d'un turó que domina la carretera C-1311, que li fa pràcticament tota la volta.
Pertany a l'antic terme de Fígols de Tremp, integrat actualment en el de Tremp, de la comarca del Pallars Jussà.

## Bibliografia

* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. "Tremp. Fígols de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Joan Caellas Fernández

Joan Caellas Fernández (Cardona, 1963) és un directiu del sector financer. Llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials per l'INEDE i llicenciat en Ciències Empresarials, secció econòmiques, per la UNED. Joan Caellas comença la seva trajectòria professional, l'any 1987, a Peat Marwick International com a Auditor Júnior. Un any més tard, el 1988, ingressa a Caixa Penedès on ha ocupat diferents llocs de responsabilitat entre els quals destaquen, a partir del 1994, la Direcció del Grup Assegurador i Fons. L'any 2002 ocupa la Direcció Financera del Grup Caixa Penedès fins que al desembre de 2007 és nomenat, a la mateixa entitat, Director General Adjunt. Va ser comdenat per l'Audiència nacional pel cobrament d'un pla de pensions milionari i acomiadat de manera fulminant l'any 2011. Amb motiu del procés de constitució del Grup BMN, fruit del Sistema Institucional de Protecció creat per Caixa Penedès, Caja Murcia, Caja Granada i Sa Nostra, Joan Caellas forma part del Consell d'Administració, de la Comissió Executiva i de la Comissió d'Inversions del Grup BMN, així com del seu Comitè de Direcció.A finals de febrer de 2011 Joan Caellas va ser nomenat Sotsdirector General del Grup BMN, càrrec que exerceix conjuntament amb el de Director General de Caixa Penedès. Es va desvincular de les dues entitats a l'agost de 2011.

## Referències

* ↑ "Joan Caellas, nomenat sotsdirector general del Grup BMN" Web Caixa Penedès 25-02-2011.
* ↑ Europa Press 25-02-2011.
* ↑ El economista 25-02-2011.
* ↑ 20minutos 25-02-2011.
# Castell de Torrejón

El Castell de Torrejón també anomenat Torre de Torrejón es troba en el municipi de Gàtova, a la comarca del Camp de Túria de la província de València. Es troba catalogada com bé d'interès cultural segons consta a la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Conselleria de Turisme, Cultura i Esport de la Generalitat Valenciana, no tenint anotació ministerial.

## Descripció historicoartística

A l'edat de bronze, a la zona coneguda com a Marmolé de Baix, hi havia un assentament, del qual avui queden només restes, que podrien ser el més antic poblament que es coneix de Gàtova, sobre el qual més tard, es va superposar altre d'època ibèrica. També semblen ibèrics els murs les ruïnes es veuen al castell de Torrejón.
Es tracta d'una torre rectangular d'origen iber, que possiblement formés part de les defenses d'un assentament que podia ubicar a la zona, segons deixen entreveure les restes arqueològiques trobades. No queda gairebé res de la torre, apreciant només els fonaments i part de l'estructura que està pràcticament oculta per la vegetació del lloc.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/detalles_bics.asp?IdInmueble=298
* ↑ http://www.gatova.es/es/content/historia
# Domícia (tia de Neró)

Domícia (en llatí Domitia), coneguda també com a Domícia Lèpida Major, va ser una dama romana del temps de l'Imperi. Formava part de la gens Domícia, una antiga família romana d'origen plebeu.
Era germana de Gneu Domici Aenobarb, i de Domícia Lèpida, i tia de l'emperador Neró. Es va casar amb Crisp Passiè, que més tard la va repudiar per casar-se amb Agripina, la mare de Neró. Tàcit diu que per això era natural que fos enemiga d'Agripina. Després de l'assassinat de la seva mare, Neró, l'any 59, va ordenar enverinar a Domícia, que ja era d'edat avançada, per apoderar-se de les seves propietats a Baiae i a Ravenna, on va construir uns magnífics jardins i un gimnàs.

## Referències

* 1 2 Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 1060.
* ↑ Tàcit. Annals XIII,19
# Kanisfluh

El Kanisfluh és un massís de les muntanyes del Bregenzwald, a Vorarlberg (Àustria), entre els municipis de Mellau i Au. El pic més alt és el Holenke, que culmina a 2.044 metres d'altitud.

## Referències

* ↑ Flaig, Walther. Bregenzerwaldgebirge e. Führer für Täler, Hütten u. Berge. 1. Aufl, 1977. ISBN 978-3-7633-1203-0.
* ↑ Seibert, Dieter. Bregenzerwald- und Lechquellengebirge [alpin ein Führer für Täler, Hütten und Berge ; verfasst nach den Richtlinien der UIAA]. 1. Aufl, 2008. ISBN 978-3-7633-1095-1.
# Pridorojni (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Pridorojni».
Pridorojni - Придорожный (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 62 habitants. Pertany al districte (raion) de Véidelevka.

## Referències

* ↑ «Посёлок Вейделевка (летопись, часть 1)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «Историческая справка | Вейделевский район». Arxivat de l'original el 2013-04-17. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ «Вейделевка (летопись часть 2)» (en rus). beluezd.ru. Arxivat de l'original el 2018-07-09. [Consulta: 9 juliol 2018].
# Joseph König

* Aquest article tracta sobre el teòleg catòlic. Si cerqueu el químic alimentari, vegeu «Joseph König (químic)».
Joseph König (7 setembre 1819, a Hausen un der Aach, Gran Ducat de Baden – 22 juny 1900, a Friburg de Brisgòvia) era un teòleg catòlic romà alemany i exegeta bíblic.

## Vida

Va ser ordenat sacerdot el 1845. El 1847 König va rebre el títol de privatdozent, va ser professor de literatura de l'Antic Testament i exegesi a la Universitat de Friburg, a títol extraordinari el 1854 i a títol ordinari de 1857 a 1894. En finalitzar aquest període va dimitir del seu magisteri.

## Obres

Els textos d'exegesi de König s'inclouen:
* "Dau Unsterblichkeitsidee im Buche Job" (1855) [La idea d'immortalitat al llibre de Job]
* "Dau Theologie der Psalmen" (1857) [La teologia dels salms]
* "Das alttest. Königtum" (Programa, 1863) [L'Antic Testament]
* "Alterar u. Entstehung des Pentateuchs" (discurs de rectorat, 1884). [Edat o origen del Pentateuc]
A König se li va confiar el paper d'editor del "Freiburger Diözesan-Archiv" (Arxiu Diocesà de Friburg). Durant el seu període com a editor es van produir significatives contribucions a la història de les abadies més importants com Reichenau, Sant Gal i Fulda, moltes de les quals de la seva pròpia ploma. Va ser reconegut per las seva tasca de recerca en història diocesana, però la seva contribució més significativa, per la qual és recordat, són els estudis sobre la història de la Universitat de Friburg (vegeu "Freiburger Diözesan-Archiv", XXI i XXII). Durant els anys 1885 a 1889 l'activitat de König es va centrar en el "Necrologium Friburg", un registre del període 1827-87.

## Referències
### Atribució

* Aquest article incorpora text d'una publicació ara en el domini públic: Herbermann, Charles, ed. (1913)."Joseph König". Enciclopèdia catòlica. Robert Appleton Company. Entrades citades:
** Friedrich Lauchert en Buchberge, Kirchliches Handlex., s.v.;
** Herder, Konversations-Lexikon, s.v. König (10);
** Freiburger Diözesan-Archiv, XXVIII (Freiburg im Br., 1900), v-xvi.
# Falange Filipina

La Falange Filipina era el nom informal que va rebre la secció de Falange Espanyola —posteriorment FET i de les JONS— a les Filipines.

## Història

La secció filipina de la Falange va ser creada en 1936, per membres de la colònia espanyola establerta en la llavors Mancomunitat Filipina. El partit va estar dirigit inicialment, durant la segona meitat de la dècada de 1930, per l'empresari Andrés Soriano. Després de l'esclat de la Guerra Civil Espanyola, la militància de la Falange a l'arxipèlag filipí va experimentar un considerable augment: molts treballadors de la Companyia General de Tabacs de Filipines van ingressar al partit obligats pels directius de la companyia, simpatitzants de Francisco Franco. Posteriorment, destacarien Martín Pou Roselló i Enrique Zóbel d'Ayala en el lideratge de la Falange Filipina.
El suport al partit va continuar creixent després de la victòria del bàndol franquista a la Guerra Civil. Abans de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, el suport a Franco i la Falange era alt entre la colònia espanyola de les Filipines. La situació va fer un pas més després que Japó entrés en guerra: a través de la Falange Filipina, el Servei Exterior de Falange va arribar a col·laborar amb les forces armades japoneses en la seva lluita contra les forces militars nord-americanes durant la Campanya de les Filipines, el 1942.
No obstant això, aquesta situació va demostrar ser merament conjuntural, ja que a partir del 1943 les relacions hispanojaponeses es van deteriorar considerablement. El cònsol espanyol a Manila, José del Castaño, va prohibir tota activitat de Falange després de la victòria nord-americana i la retirada dels invasors japonesos de les Filipines el 1945. Castaño va haver de tornar a Espanya, nomenant a Patricio Hermoso a càrrec de la Falange Filipina perquè aquest s'assegurés de la seva desactivació. Només va continuar operant, temporalment, l'Auxili Social.

## Referències

* 1 2 3 Bacareza, 1980, p. 127.
* 1 2 Payne, 1999, p. 538.
* ↑ Vilaró, 2011, p. 143.
* ↑ Steinberg, 2000, p. 122.
* ↑ Rodao, 1995, p. 21-22.
* ↑ Rodao, 1995, p. 22.

## Bibliografia

* Bacareza, Hermógenes E. A History of Philippine-German relations. National Economic and Development Authority - APO Production Unit, 1980.
* Payne, Stanley G. Fascism in Spain, 1923–1977. Madison: University of Wisconsin Press, 1999.
* Rodao, Florentino «Spanish Falange in the Philippines, 1936-1945». Philippine Studies. Ateneo de Manila University [Manila], 43, 1, 1995, pàg. 3-27. Arxivat de l'original el 2016-09-15. ISSN: 2244-1638 [Consulta: 1r juny 2022].
* Steinberg, David J. The Philippines: A Singular and a Plural Place. Oxford: Westview Press, 2000.
* Vilaró, Ramon. Sol naciente. Historias hispano-japonesas. RBA Libros, 2011. ISBN 9788490061398.
Feixisme :
Teoria :
Moviments :
Obres :
Organitzacions :
Història :
Categoria
Portal :
# Casa de la Mestra Gual

La Casa de la Mestra Gual és una obra d'Alcanar (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa amb planta baixa, pis i golfes; s'ubica a la cantonada del carrer Alcalde Sanmartí i la plaça que forma el mateix carrer.
Cal destacar-ne les obertures ovalades de les golfes, similars a les de la casa Sunyer. Adossat a l'edifici, per la banda del carrer Alcalde Sanmartí, hi ha l'accés a les cotxeres i al jardí, estructura típica que es repeteix als altres edificis del mateix caire que hi ha a Alcanar, com ara la casa O'Connor. A la porta d'aquesta entrada hi ha la inscripció "A F" i la data "1896".

## Història

Per la tipologia que mostra, aquesta casa podria tenir els orígens encara al segle xviii o ja dins el XIX. En tot cas, devia ser remodelada a finals del XIX, tal com suggereix la data de "1896". Fa poc, s'ha refet la socolada de la part baixa de la façana.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de la Mestra Gual». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Domícia Paulina

Domícia Paulina (en llatí Domitia Paulina) era una dama romana que venia d'una família procedent de Gades, a Hispània, on ella havia nascut.
Es va casar amb Publi Eli Hadrià Àfer, que era cosí de l'emperador Trajà. Va tenir dos fills, Èlia Domícia Paulina i el que seria el futur emperador Hadrià.

## Referències

* ↑ Deli Espartià. Historia Augusta: Hadrianus
* ↑ Boatwright, Mary T. «The Imperial Women of the Early Second Century A.C.». The American Journal of Philology, 112, 4, 1991, pàg. 513–540. DOI: 10.2307/294932. ISSN: 0002-9475.

## Enllaços externs

* Benario, H.W. De Imperatoribus Romanis: Hadrian (117-138)