OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premis Ondas 1996

Els Premis Ondas 1996 van ser la quaranta-tresena edició dels Premis Ondas, fallats el 30 d'octubre de 1996. A més de les categories nacionals i internacionals de ràdio i televisió, aquesta edició conté guardons de cinema (atorgats per primer cop el 1991) i de música (atorgats per primer cop el 1992). La gala fou presentada per Iñaki Gabilondo i Gemma Nierga.

## Nacionals de ràdio

* Millor programa de difusió nacional: Un mundo sin barreras de Onda Cero.
* Millor programa de ràdio local: El Programa de Carlos Herrera de Canal Sur Radio.
* Millor presentador de programa musical: Ángel Álvarez de M80 - SER
* Premis especials del jurat Diario de la tarde de RNE: Pepe Domingo Castaño per Carrusel deportivo de la Cadena SER.

## Nacionals televisió

* Millor serie: Médico de familia de Tele 5.
* Millor programa d'entreteniment: Esta noche cruzamos el Mississippi de Tele 5.
* Millor tasca professional ex aequo: Matías Prats Cañete i Matías Prats Luque.
* Programa més innovador: Lo + Plus de Canal Plus.
* Millor programa especialitzat: La 2 Noticias de TVE.

## Internacionals ràdio

* Lieux de Memorie: La 2CV, une modeste huitième merveille du monde. SRF/France Culture
* Mein wunderbares schattenspiel ARD/WDR
* Word of mouth BBC Radio 4

## Internacionals televisió

* Cuba 111 BRTN
* Verdad consecuencia Artear, Argentina
* Les coses com són - Episodi Brasil, TV3

## Cinema

* Millor director ex aequo: Alejandro Amenábar per Tesis i Isabel Coixet per Cosas que nunca te dije.
* Millor actor: Álex Angulo per El día de la bestia.
* Millor actriu: Emma Suárez per Tierra i Tu nombre envenena mis sueños.
* Millor pel·lícula: El día de la bestia.
* Premi Cinemanía: Fernando Fernán Gómez.

## Música

* Millor cançó: Lo eres todo de Santonja/ Van Aersen. Interpretada per Luz Casal.
* Millor grupo español: Ketama.
* Artista revelació espanyol: Rosana Arbelo.
* Millor álbum: Lunas rotas de Rosana Arbelo.
* Millor clip: La auto radio canta de Miguel Bosé.
* Millor artista llatí: Caetano Veloso.
* Artista revelació llatí: Ricky Martin.
* Millor grup en directe: Héroes del Silencio.
* Premi Ondas especial del Jurat a la cançó: Macarena de Los del Río.
* Menció especial del Jurat al cantaor: José Menese.
* Premi Ondas especial de l'Organització: Phil Collins.
* Premi Ondas especial de l'Organització per la seva trajectòria professional: Paul Anka.
* Labor més notòria en música clàssica ex aequo: Orfeón Donostiarra i L'Orquestra Simfònica de Tenerife amb el seu director Víctor Pablo Pérez.

## Referències

* ↑ "En los Ondas prima la creatividad, venga de donde venga", dice el director general de la SER, El País, 31 d'octubre de 1993
* ↑ Rosana, Paul Anka y Phil Collins actuarán en la gala de los Ondas, El País, 9 de novembre de 1996

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial dels Premis Ondas Arxivat 2018-04-28 a Wayback Machine.
# Pont de la Universitat (Lleida)

El Pont de la Universitat és un dels cinc ponts de Lleida, creuant el riu Segre.

## Història

A principis de 1991 s'anuncià la construcció del tercer pont sobre el riu Segre a Lleida. L'obra es justificà per la gran pressió circulatòria que sofrien els dos ponts existents i en la voluntat d'afavorir la integració del marge esquerre a la resta de la ciutat. El seu finançament anà a càrrec de la Generalitat de Catalunya i l'Ajuntament de Lleida.
A més, el pont esdevindria el principal punt d'accés al futur Campus de Cappont de la UdL.
El 31 d'agost de 1992 un incendi destruí l'encofrat de fusta de les obres, cosa que suposà un endarreriment en l'entrega del pont i un recàrrec al pressupost de 7 milions de pessetes.
Existí certa discussió sobre com s'hauria d'anomenar el nou pont. El Govern desitjava el nom Pont de la Generalitat perquè n'eren els principals inversors, però l'Ajuntament ho rebutjà. Posteriorment es proposà el nom Pont de Catalunya, en referència a la pròxima Avinguda de Catalunya, però finalment la denominació escollida fou Pont de la Universitat.
El president de la Generalitat Jordi Pujol i l'alcalde de Lleida Antoni Siurana inauguraren oficialment el pont el 20 de febrer de 1993.

## Referències

* ↑ La Vanguardia. 27 de febrer de 1991 PDF
* ↑ La Vanguardia. 2 de setembre de 1993 PDF
* ↑ [«Toponímia urbana a la ciutat de Lleida: el barri de fora el pont - Marina Solís Obiols PDF». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 maig 2009]. Toponímia urbana a la ciutat de Lleida: el barri de fora el pont - Marina Solís Obiols PDF]
* ↑ La Vanguardia. 21 de febrer de 1993 PDF
# Pont de la Vila

El Pont de la vila és un pont medieval de la vila de Bagà (Berguedà) sobre el riu Bastareny, també conegut com a Pont vell, Pont del camp de la vila, Pont del molí o Pont de l'oratori.

## Descripció

El pont de la Vila és situat sobre el riu Bastareny, afluent de la dreta del Llobregat, té dues arcades desiguals amb una capelleta o oratori -en la qual hi havia una imatge de la Mare de Déu-, assentada sobre la base afuada anterior del pilar central. És construït amb carreus regulars de pedra que van perdent regularitat. Té 22 m de longitud total i 3 m d'ample, una llum de l'arc sobre el riu de 8,5 m i alçada des de l'aigua de 2,5 m. Els dos arcs no són perfectament simètrics, i l'aparell del més proper a la vila és més modern o reconstruït més tard que l'altre. Cada costat es recolza en el desnivell que forma el terreny en decreixement cap a la llera del riu, mentre que el centre es recolza en un ample pilar de pedra que té forma triangular a banda i banda de la passarel·la del pont. Un d'aquests eixamplaments triangulars, el de la cara nord, alberga una capelleta en la qual actualment hi ha una imatge d'una Dolorosa. Es troba en el principal espai d'esbarjo de la vila, on trobem la zona esportiva, jardí, piscina... Només és visible fàcilment des d'aigües avall, i del pont nou. ja que és voltat d'arbres. A prop, en el cap esquerre del pont hi ha una antiga fàbrica.

## Notícies històriques

Hi ha notícies històriques d'arranjaments fets al pont del molí els anys següents: 1335-1355-1385 i el 1499. El 1592-1752-1756 Hi ha notícies de l'existència d'una capella en algun cap del pont.

## Referències

* 1 2 3 «Pont de la vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].
* 1 2 «Pont de la vila». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 22 agost 2014].
# Proasellus malagensis

Proasellus malagensis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

És una espècie demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a un pou a l'oest de la carretera Ronda-Jimena de la Frontera, a 3,5 km del límit entre les províncies de Màlaga i Cadis (província de Màlaga, l'Estat espanyol).

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Henry, J. P. i Magniez, G., 2003. Isopodes Aselloides stygobies d"Espagne, III. - Le genre Proasellus: B- espèces anophthalmes. Beaufortia 53(6): 129-158.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 SeaLifeBase (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ Fernández, J., 2004. Noticia de nuevos táxones para la ciencia en el ámbito íbero-balear y macaronésico. Graellsia, 60(2): 217-243.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* ION (anglès)
# Aiguille de Talèfre

L'Aiguille de Talèfre és una muntanya de 3.730 metres dels Alps de Graies, que es troba entre les regions de la Vall d'Aosta (Itàlia) i de l'Alta Savoia (França).

## SOUISA

Segons la definició de la SOIUSA, la zona del cim té la següent classificació:
* Gran part: Alps occidentals
* Gran sector: Alps del nord-oest
* Secció: Alps de Graies
* Subsecció: Alps del Mont Blanc
* Supergrup: Massís del Mont Blanc
* Grup: Cadena Rochefort-Grandes Jorasses-Leschaux
* Subgrup: Grup de Leschaux
* Codi: I/B-7.V-B.4.c

## Referències

* ↑ «Aiguille de Talèfre» (en anglès). SummitPost.org. [Consulta: 27 novembre 2014].
* ↑ «Aiguille de Talèfre» (en anglès). CamptoCamp. [Consulta: 27 novembre 2014].
* ↑ Marazzi, Sergio. Priuli & Verlucca. Atlante Orografico delle Alpi. SOIUSA (en italià), 2005.

## Bibliografia complementària

* Renato Chabod, Lorenzo Grivel, Silvio Saglio, Gino Buscaini. Monte Bianco, vol. 2, Guida dei Monti d'Italia, 1968.
# Montserrat Brotons Pascual

Montserrat Brotons Pascual (Beniarbeig, Marina Alta, 16 de setembre de 1998) és una jugadora de bàsquet valenciana.
Pivot, començà a practicar el basquetbol al Club Alcoià de Bàsquet i el Cabo Mar d'Alacant, i amb quinze anys s'incorporà a l'equip federatiu del Segle XXI de la Lliga Femenina 2. Tres anys després, marxà a jugar a la NCAA amb l'Oral Roberts Golden Eagles durant quatre temporades (2016-2020). De retorn a la competició estatal, fitxà pel Embutidos Pajariel Bembibre, debutant a la Lliga Femenina. La temporada següent fitxà per l'Agrupació Esportiva Sedis Bàsquet, amb el qual ha guanyat tres Lligues catalanes (2021, 2022, 2023), ha disputat la fase final de la Copa de la Reina (2022) i l'EuroCup Femenina. Després de tres temporades, l'estiu de 2024 fitxà per l'Araski AES.
Ha sigut internacional amb la selecció espanyola en categories de formació.

## Referències

* ↑ «La interior Montserrat Brotons, primera pieza confirmada del nuevo proyecto del Cadí La Seu» (en castellà). FEB, 29-05-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Cid Molina, Javier. «Montse Brotons, la contestana que juga al bàsquet de primer nivell fora del radar valencià». YoSoyNoticia.es, 01-02-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «Montse Brotons se marcha a la liga universitaria americana». El nostre ciutat, 30-11-2015. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Fernández Torró, Francesc. «Montserrat Brotons completa el joc interior del Cadí La Seu». Esmaixada.cat, 20-07-2021. Arxivat de l'original el 2021-07-31. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ «Kutxabank Araskik Montse Brotons pibota fitxatu du, 2024-25 denboraldirako» (en basc). EiTB, 09-07-2024. [Consulta: 4 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Montserrat Brotons Pascual - Competiciones FEB
# Pirata i Capitano

Pirata i Capitano (títol original en francès, Pirata et Capitano) és una sèrie de televisió d'animació francoitaliana de 52 capítols i 11 minuts de durada, produïda per l'estudi d'animació independent francès Millimages. S'ha doblat al català pel canal Super3.
Dirigida per François Narboux, la sèrie es va estrenar el 19 d'octubre de 2016 a France 5 a Zouzous, a Piwi+ i a Rai a Rai Yoyo.
El 2019, Millimages va anunciar la producció d'una segona temporada de 52 episodis d'11 minuts.
Els crèdits de la sèrie són una cançó basada en la melodia de «In the Summertime» de Mungo Jerry, però amb la lletra reelaborada.

## Referències

* ↑ «LA ANIMACIÓN FRANCO-ESPAÑOLA “PIRATA Y CAPITANO” LLEGA A SEMILLITAS - SEÑAL NEWS» (en castellà). [Consulta: 6 maig 2023].
* ↑ «'Pirata and Capitano' Hits U.K. Shores | License Global». [Consulta: 6 maig 2023].
* ↑ CCMA. «Pirata i Capitano». [Consulta: 6 maig 2023].

## Enllaços externs

* Pirata i Capitano - Lloc web oficial
# Manuel Fernández-Galiano Fernández

Manuel Fernández-Galiano Fernández (Sevilla, 17 de juliol de 1918 - Madrid, 29 de novembre de 1988), va ser un hel·lenista i professor espanyol, membre de la Reial Acadèmia Espanyola.
La seva carrera professional la va començar en l'ensenyament secundari. Inicialment es va plantejar ser professor de llengua i literatura espanyola, però va decidir presentar-se a les oposicions a càtedras de grec, que li van portar a ser catedràtic de l'Institut Isabel la Catòlica de Madrid el 1943. Posteriorment, el 1947, va guanyar la càtedra de Filologia Grega de la Universitat Complutense de Madrid. El 1970 es va traslladar a la Universitat Autònoma de Madrid, de la qual va ser vicerector.
La seva tasca investigadora va produir més de tres-centes publicacions, entre elles traduccions, edicions crítiques i comentaris d'autors com Homer, Sòfocles, Píndar, Plató, Demòstenes, Epicur i Heròdot i estudis del període neogrec (va ser president del Comitè Español d'Estudis Bizantins); a més d'incursions en els papirs egipcis i en la literatura medieval (Dante) moderna (Shakespeare) o contemporània (James Joyce).
El 1947 l'editor Afrodisio Aguado va publicar la seva traducció de l'alemany de Carlos II, de Ludwig Pfandl, enriquida amb notes en les quals es recullen moltes de les cites exactes a les quals al·ludeix l'autor, a més de diverses precisions que enriqueixen el valor historiogràfic de l'obra.
Amb motiu de la seva jubilació, el 1984 es va publicar en el seu honor una recopilació d'articles titulada Apophoreta Philologica Emmanueli Fernández-Galiano a Sodalibus Oblata. Fou membre destacat de l'Asociación Cultural Hispano-Helénica i de la Fundación Pastor.
El 1987 fou elegit acadèmic de la Reial Acadèmia Espanyola, ocupant la butaca c. Va morir un any després, el 1988.

## Obres

* La transcripción castellana de los nombres propios griegos Arxivat 2016-01-29 a Wayback Machine., Madrid, SEEC, 1969, 2ª edición, 160 pp., Dep. Legal M-4160-1969.

## Referències

* ↑ Necrològica Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. a Erytheia, per Luis Gil a la Revista UCM. http://revistas.ucm.es/fll/02100746/articulos/CFCA9090110009A.PDF Arxivat 2010-06-21 a Wayback Machine.
* ↑ Volums 87-88 de Estudios Clásicos.
* ↑ Necrològica, a El País
# Carrer Josep Ribot (Saus, Camallera i Llampaies)

El carrer Josep Ribot és un carrer de Camallera, del terme municipal de Saus, Camallera i Llampaies (Alt Empordà). Té almenys dos edificis que formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Número 1

L'edifici del número 1 del carrer Josep Ribot forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat dins del nucli urbà de la població de Camallera, a la part de llevant del terme, formant cantonada amb el carrer de l'Estació.
Edifici aïllat de planta rectangular, format per dos cossos adossats, amb una zona de jardí situada a la part de ponent i posterior de la construcció. Presenta les cobertes de teula d'una i tres vessants i està distribuït en planta baixa i pis, amb la banda de llevant formada per dos cossos més elevats, a manera de torres. Les obertures presents a la construcció són majoritàriament rectangulars i presenten un emmarcament d'obra motllurat. Tot i això, a la planta baixa destaca un gran portal d'arc rebaixat per accedir al garatge i una obertura circular situada damunt del portal per vianants. Del pis destaca la tribuna, emmarcada per un balcó de dos trams delimitat amb balustrada. Al pis superior hi ha dues obertures de mig punt tapiades, amb una columna decorativa reaprofitada i l'ampit corregut de pedra. A la façana de migdia destaca el finestral d'arc rebaixat per accedir al jardí i dues finestres de mig punt al pis.
La construcció està arrebossada i pintada.

## Número 18

Situada dins del nucli urbà de la població de Camallera, al bell mig del terme, formant cantonada amb el carrer del Mig.
Edifici cantoner de planta rectangular, format per dos cossos adossats. Presenta les cobertes de teula de dues i tres vessants i està distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada a migdia, presenta dos portals d'accés rectangulars, amb un emmarcament de pedra regular que enllaça amb el sòcol, i que probablement ha estat restituït. Les obertures més destacables es troben al primer pis. Són dos balcons exempts amb la llosana motllurada i els finestrals rectangulars, decorats amb una motllura amb motius vegetals que recorre la part superior de l'obertura. La planta superior està ocupada per una gran galeria coberta amb embigat de fusta, i delimitada per una barana d'obra decorada i emblanquinada.
La construcció està arrebossada i pintada de color marró.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer Josep Ribot, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
* 1 2 3 «Carrer Josep Ribot, 18». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Michele Molese

Michele Molese (Nova York, 29 d'agost de 1928 - Broni, Llombardia, 5 de juliol de 1989) va ser un tenor nord-americà naturalitzat italià.
Nascut als Estats Units de pares italians que havien emigrat de Basilicata, va arribar a Itàlia el 1952. Va fer el seu debut a Milà el 1957 al Teatro Nuovo en el paper d'Arlequí a Pagliacci de Ruggero Leoncavallo. La seva veu es va anar desenvolupant i perfeccionant durant la seva carrera cosa que li va permetre fer front a tot el repertori líric i líric spinto. Va interpretar Werther de Jules Massenet al Teatro alla Scala de Milà. Va cantar dotzenes de vegades Els contes de Hoffmann de Jacques Offenbach i La traviata de Verdi. Va actuar en els principals teatres italians i internacionals, entre ells al Gran Teatre del Liceu. Durant dues dècades, va ser sempre present a la New York City Opera. Entre els enregistraments cal destacar: Il trovatore, Mireille i Faust amb la soprano Beverly Sills, Il giuramento, amb la soprano Teresa Zylis-Gara, Manon Lescaut amb la soprano Virginia Zeani, Sakuntala per Franco Alfano amb l'Orquestra de la RAI i un recital d'àries de Verdi. Va morir d'un atac al cor.

## Referències

* ↑ Michele Molese, 60, Tenor, Dies (en anglès). NY Times, 19/7/1989.
# Mooreland (Oklahoma)

Mooreland és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 1.226 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mooreland tenia 1.226 habitants, 477 habitatges, i 336 famílies. La densitat de població era de 570,3 habitants per km².
Dels 477 habitatges en un 34,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,8% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 29,4% no eren unitats familiars. En el 27,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 22% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.680 $ i la renda mediana per família de 38.654 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.906 $ mentre que les dones 21.574 $. La renda per capita de la població era de 16.657 $. Entorn del 9% de les famílies i el 10,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mooreland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mooreland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Mikola Livitski

Mikola Andríovitx Livitski (ucraïnès: Микола Андрійович Лівицький; 22 de gener del 1907 a Kíev, llavors Imperi Rus – 8 de desembre del 1989 a Filadèlfia -Pennsilvània, Estats Units-) fou un polític ucraïnès i periodista. Fou també el Primer Ministre (1957–1967) i el President de la República Popular d'Ucraïna (UNR) a l'exili (1965–1989).

## Referències

* ↑ «Микола Лівицький, 3-тій президент УНР в екзилі» (en (ucraïnès)). Arxivat de l'original el 2016-08-28. [Consulta: 6 abril 2015].
* ↑ Chojnowski A., Bruski J.J. (2006). Ukraina. Wyd. Trio, Warszawa. ISBN 978-83-7436-039-5
| Precedit per: Stepan Vytvytskyi | President d'Ucraïna 1967 - 1989 | Succeït per: Mikola Plaviuk |
# Muhàmmad ibn Abbas Xansabani

Muhammad ibn Abbas Xansabani fou un sobirà xansabànida de Ghur, probablement amb títol d'amir. Era fill d'Abbas ibn Xith, al que va succeir.
Fou posat al tron pel sultà de Gazni Ibrahim ben Masud (1059-1099) el qual va enderrocar al seu pare a petició de notables locals, en data desconeguda, però probablement aviat en el seu regnat (vers 1060/1065). En la segona meitat del segle xi l'historiador al-Djuzdjani diu que els enfrontaments no van parar en tot aquest període.
Va morir en data desconeguda, potser entorn del 1080, i el va succeir el seu fill Kutb al-Din Hasan ibn Muhammad.

## Bibliografia

* C. E. Bosworth, The early islamic history of Ghur, 1961
* M. A. Ghafur, The Ghurids, Hamburg 1959
# Mittelhausen

Mittelhausen (en alsacià Míttelhüse) és un antic municipi i actual municipi delegat francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 509 habitants.
A finals del 2015 es va unir als municipis de Hohatzenheim, Gingsheim i Wingersheim per crear el nou municipi de Wingersheim les Quatre Bans.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 405 | 394 | 379 | 435 | 490 | 509 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1953-1977 | Albert Colin |
| 1977-1995 | Robert Bohr |
| 1995-2005 | Alfred Peter |
| 2005- | Mireille Goehry |

## Referències

* ↑ Arrêté du 15 décembre 2015 modifié par l'arrêté préfectoral du 23 décembre 2015 portant création de la commune nouvelle de Wingersheim les Quatre Bans
# Mittelwihr

Mittelwihr (en alsacià Míttelwihr, en alemany Mittel-Weier) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 823 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 672 | 688 | 658 | 622 | 732 | 823 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Hugues Spenlehauer | |
# Morten Skoubo

Morten Skoubo (Holstebro, 30 de juny de 1980) és un futbolista danès, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Després de jugar a diversos clubs modestos del seu país, comença a destacar amb el FC Midtjylland, quan marca 19 gols en 27 partits de la campanya 01/02. Aquesta xifra li va valdre fitxar pel Borussia Mönchengladbach de la Bundesliga alemanya.
No va acabar de quallar al Borussia, que el cedeix, en gener de 2004, al West Bromwich Albion anglès, on només disputa dos partits en sis mesos. De cara a la temporada 04/05, retorna al seu país per militar al Brøndby IF, que paga 600.000 euros al Borussia Moenchengladbach.
Al quadre danès recupera la titularitat i el gol, formant parella atacant amb l'internacional suec Johan Elmander. Eixe any fa doblet amb el Brondby, guanyant la Lliga i la Copa domèstiques. En any i mig, marca 29 gols en 63 partits oficials. Per al gener del 2006 fitxa per la Reial Societat, de la primera divisió espanyola, per 2,5 milions d'euros.
En el conjunt basc no s'acaba de consolidar, i a l'any següent, la Reial Societat perd la categoria. Llavors el danès marxa al FC Utrecht neerlandès. El 2009 és cedit a un altre equip de l'Eredivisie, el Roda JC.

## Selecció

Skoubo ha estat internacional amb Dinamarca en quatre ocasions, tot marcant un gol.

## Referències

* ↑ Morten Skoubo til Brøndby IF Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine., Brondby.com, agost 13, 2004
* ↑ Brøndby IF sælger Morten Skoubo Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine., Brondby.com, 9 de gener de 2006

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador