OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Timasiteu de Delfos

Timasiteu (en grec antic: Τιμασίθεος, Timasítheos) va ser un atleta de l'antiga Grècia nadiu de Delfos.
Va guanyar diverses vegades la competició del pancraci als Jocs Olímpics i als Jocs Pítics. També es va distingir com a soldat valent. Era un dels partidaris de l'atenès Isàgores quan aquest es volia apoderar de l'acròpoli amb ajut de Cleòmenes per a establir un règim oligàrquic. La ciutadella va ser assetjada pels atenesos, i Timasiteu va ser un dels soldats fets presoners per Clístenes, condemnat a mort i executat.
Tant Heròdot com Pausànias li van atribuir poders d'endeví. Tenia una estàtua a Olímpia que reconeixia els seus mèrits esportius, obra d'Agèlades.

## Referències

* ↑ Històries V. 72,4
* ↑ Descripció de Grècia. VI, 8, 6
* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 298. ISBN 8481641618.
# Mràmorne

Mràmorne (en (ucraïnès): Мраморне, en rus: Мраморное, Mràmornoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 158 habitants. Pertany al districte de Simferòpol.

## Referències

* ↑ «Об установлении границ поселка Айкаван, сел Ана-Юрт, Дружного, Ивановки, Строгановки, Трудового Трудовского сельского совета (Симферопольский район) Автономной Республики Крым». Arxivat de l'original el 2015-12-22.
* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Correnties Baixes

Correnties Baixes (en castellà i oficialment, Correntías Bajas) és una pedania del municipi valencià d'Oriola, a la comarca del Baix Segura.

## Població

* 2011: 64 habitants.
* 2014: 79 habitants.
* 2015: 84 habitants.

## Sanitat

A la fi de 2010, juntament amb Correnties d'Enmig, es va aconseguir una gran millora per a tota la seua població en obtindre el permís de sanitat per a la concessió d'una farmaciola farmacèutica a la zona.

## Referències

* ↑ Pedanías de la provincia de Alicante.
* ↑ Sanidad autoriza un botiquín farmacéutico para correntías bajas y medias.
* ↑ Sale a concurso el botiquín farmacéutico para correntías bajas y medias Arxivat 2015-10-04 a Wayback Machine..
# Ya (kana)

En l'escriptura japonesa, els caràcters や en hiragana o ヤ en katakana en japonès representa el so ya.

## Usos

や pot ser part d'una paraula, com en "やさしい" (iasashii) o "ほんや" (hon'ia).
や també pot ser usada com una partícula usada similars al "... i altres". Aquesta partícula, quan es fa servir com a separador de dos objectes indica que l'enumeració donada no és exhaustiva. Exemple: "PomaやPera" significa "Poma, pera i altres similars".

## Referències

* ↑ «escriptura japonesa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gleeson, Jim. Japanese Hiragana: An Introductory Japanese Language Workbook (en anglès). Tuttle Publishing, 2013-12-20. ISBN 978-1-4629-1397-8.
* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
# Cleòpatra (metgessa)

Cleòpatra (en llatí Cleopatra, en grec antic Κλεοπάτρα) era una dona grega que va ser l'autora del primer llibre sobre cosmètica (Κοσμητικόν o Κοσμητικά), que devia viure una mica abans o al mateix segle i, ja que la seva obra va ser resumida per Critó. Aquesta obra és citada diverses vegades per Galè, Aetius i Paulus Aegineta.
Encara que hi ha sospites de què Cleòpatra era un nom fictici per tractar del tema que tracta, hi ha indicis de que era un personatge real, tot i que no es conserven detalls sobre la seva vida. Una obra sobre les malalties de la dona i de la que se n'ha conservat un epítom, s'atribueix a aquesta Cleòpatra, i també a Cleòpatra, la reina egípcia.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/818?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=CleopatraSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 803. ]
Viccionari
# John de Beauchamp, 1r Baró Beauchamp

John de Beauchamp, 1r Baró Beauchamp de Warwick KG (1316-2 de desembre de 1360) va ser el tercer fill de Guy de Beauchamp, 10è comte de Warwick i germà de Thomas de Beauchamp, 11è comte de Warwick, amb qui esdevingué fundador i desè cavaller de l'orde de la Lligacama el 1348.
Assistí el rei Eduard III a Flandes el 1338, va estar al centre de la batalla de Vironfosse el 1339 i a la batalla naval de Sluis el 1340. Portà l'estendard reial a la batalla de Crécy el 1346 i va estar present al setge i rendició de Calais, ciutat de la que seria nomenat capità el 1349. També rebé els títols d'Almirall de la Flota, Condestable de la Torre de Londres i Guardià dels Cinque Ports. Ingressà al Parlament com a baró el 1350.
Va morir sense descendència i la seva baronia expirà amb ell. Va ser enterrat entre dos pilars, davant la imatge de la Mare de Déu, al costat sud de la nau de l'antiga Catedral de Sant Pau, on hi havia un monument en memòria seva, incorrectament conegut posteriorment com la "Tomba del Duc Humprey".

## Referències

* George Frederick Beltz, Memorials of the Most Noble Order of the Garter (1861)
# Tuilage

El tuilage és una tècnica de cant vocal on diversos cantants participen canviant-hi de rol, i el cantant que segueix el primer repeteix les darreres síl·labes d'aquest i continua l'estrofa. A continuació apareix una altra veu (que pot ser de nou la primera) que continua cantant en paral·lel fins que el segon calla, com en un relleu. D'aquesta manera mai hi ha pausa a la dicció i el ritme, fet que és realment important pels balladors en el cas dels cants de dansa.
Aquesta tècnica s'utilitza en llocs on la seua música tradicional té un component històric important:
* Albània.
* Bretanya: kan ha diskan.

## Referències

* ↑ Fessel, Pablo «El unísono impreciso. Contribución a una historia de la heterofonía» (en castellà). Acta Musicologica, 82, 1, 2010, pàg. 149–171. ISSN: 0001-6241.
* 1 2 «Kan ha diskan» (en francès). Inventaire des pratiques vivantes liées aux expressions du patrimoine oral musical de Bretagne.
* ↑ Coover, James B. «A Bibliography of East European Music Periodicals: XI. YUGOSLAVIA». Fontes Artis Musicae, 9, 2, 1962, pàg. 78–80. ISSN: 0015-6191.
# Theo van Doesburg

Theo van Doesburg, pseudònim de Christian Emil Marie Küpper, (Utrecht, 30 d'agost de 1883 - Davos, 7 de març de 1931) va ser un artista neerlandès. És conegut com un dels principals representants i promotors de l'art abstracte del segle xx. Per això, va fundar la revista De Stijl. A més de pintor, Van Doesburg també va ser poeta, escriptor, tipògraf, fotògraf, desenvolupador d'interiors i arquitecte. Van Doesburg va promoure un món en el que les arts prendrien un lloc més elevat, apolític i igualitari en el cadre teòric del Nieuwe Beelding (neoplasticisme).

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.176. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
# Montpeó (motocicleta)

Montpeó fou una marca catalana de motocicletes, fabricades a Barcelona entre 1912 i 1929 (i també durant els anys 40) per Josep Montpeó, un conegut fabricant d'elements per a bicicleta.
Montpeó es dedicava bàsicament a importar motocicletes estrangeres i a fabricar sidecars i elements per a bicicleta, produint les seves pròpies motocicletes només en temporades de baixa demanda dels seus productes principals. Havia iniciat la seva activitat a començaments del segle XX al carrer Pallars de Barcelona (número 230), on fabricava unes bicicletes tan reeixides que guanyaven curses del campionat estatal. Les motos (juntament amb els sidecars, accessoris i bastidors per a altres marques) les produïa a les seves naus del carrer de Pere IV, al Poblenou. Més tard, la família es traslladà a Sants, on anys a venir un net de Josep Montpeó, Joan Ramírez, esdevingué un conegut mecànic i creà a mitjan dècada de 1950 els automòbils Orix als seus tallers dels carrers Alcolea i Càceres.

## Referències

* 1 2 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 313. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ Orengo, Joan Carles; Herreros, Francisco. «Els pioners. 1905-1936». A: Soler, Cristina (coord.). La moto catalana. 1905-2010, Història d'una indústria capdavantera (Guia de l'exposició del Museu de la Moto de Barcelona). Bassella: Fundació Museu de la Moto Mario Soler, agost 2011, p. 8. D.L. B 29846-2011.
* ↑ «Orix» (en castellà). losorigenes.net, 2007. Arxivat de l'original el 2016-04-23. [Consulta: 24 març 2016].
* ↑ «Joan Ramírez i Montpeó». enciclopedia.cat. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 febrer 2016].
# Costa Knox

La costa Knox (en anglès, Knox Coast) és la part més occidental de la costa de la Terra de Wilkes a l'Antàrtida Oriental. S'estén entre el cap Hordern (66°15′S 66° 15′ S, 100° 31′ E﻿ / ﻿66.250°S,100.517°E﻿ / -66.250; 100.517 / 66° 53′ S, 109° 16′ E﻿ / ﻿66.883°S,109.267°E﻿ / -66.883; 109.267.250, 100.517) en els pujols Bunger, límit amb la Terra de la Reina Mary, i les petites illes Hatch (66° 15′ S, 100° 31′ E﻿ / ﻿66.250°S,100.517°E﻿ / -66.250; 100.517 66° 53′ S, 109° 16′ E﻿ / ﻿66.883°S,109.267°E﻿ / -66.883; 109.267 / -66.883, 109.267) en l'entrada oest de la badia Vincennes, límit amb la costa Budd.
L'àrea és reclamada per Austràlia com a part del Territori Antàrtic Australià, però està subjecta a les restriccions establertes pel Tractat Antàrtic.
Part de la costa oest està ocupada per la barrera de gel Shackleton, que va de la costa cap a fora fins a la completament coberta de gel illa Bowman. Aquesta illa va ser descoberta el 28 de gener del 1931 per l'Expedició de recerca antàrtica britànica, australiana i neozelandesa (BANZARE), liderada per Douglas Mawson. A la barrera de gel es troba l'arxipèlag Highjump, enfront de la costa Knox i l'illa Mill.
Aquesta costa Knox va ser descoberta al febrer del 1840 per l'Expedició Wilkes dels Estats Units, liderada per Charles Wilkes, qui la va nomenar en homenatge al tinent Samuel R. Knox, capità d'un dels vaixells de l'expedició, l'USS Flying Fish.
La Unió Soviètica va inaugurar el 15 d'octubre del 1956 una estació científica denominada Base Oasi o Oazis a l'àrea central dels pujols o oasis Bunger 66° 16′ 29″ S, 100° 44′ 49″ E﻿ / ﻿66.27472°S,100.74694°E﻿ / -66.27472; 100.74694 66° 16′ 29″ S, 100° 44′ 49″ E﻿ / ﻿66.27472°S,100.74694°E﻿ / -66.27472; 100.74694 / -66.27472, 100.74694. La base va ser tancada el 17 de novembre del 1958 i el 21 de gener del 1959 va ser lliurada a Polònia i canviada de nom Base A. B. Dobrowolski, però només va ser ocupada per unes poques setmanes. Entre el 22 de febrer i el 17 de març del 1979 la base va ser reactivada per Polònia, però els seus ocupants hagueren d'evacuar-la cap a la Base Mirni.
El 1987 la Unió Soviètica va construir la Base Oasi 2 a uns pocs centenars de metres de A. B. Dobrowolski, sent utilitzada en la temporada d'estiu fins a mitjan dècada del 1990. A 7 km de Dobrowolski Austràlia va construir l'estació d'estiu Edgeworth David.
A 1340 km al sud de la costa es troba la Base Vostok de Rússia, inaugurada el 16 de desembre del 1957 i d'operació permanent.

## Referències

* ↑ SCAR Gazetteer Ref. No 7672 Knox Coast
# Ya Ding

Ya Ding (xinès, 亚丁, 1959) és un traductor i escriptor xinès en francès. És originari d'un petit llogaret del nord de la Xina i després dels seus estudis secundaris, començà a treballar la terra dins del marc del Moviment d'enviament dels zhiqing al camp. Després de la Revolució cultural, creà la primera revista estudiantil en la Universitat de Pequín i començà a traduir a autors francesos.

## Premis

* Prix Cazes, 1988, Le Sorgho rouge.
* Prix de l'Asie, 1988 pour Le Sorgho rouge
* Prix de la Découverte du Pen Club français, 1988
* Prix de l'Été, 1989, Les Héritiers des sept royaumes.

## Publicacions

* 1987 Le Sorgho rouge (novel·la) roman, amb traducció al català de Ramon Torrents (1988)
* 1988 Les Héritiers des sept royaumes (novel·la)
* 1990 Le Jeu de l'eau et du feu (novel·la)
* 1992 Le Cercle du petit ciel (novel·la)
* 1994 La Jeune Fille Tong (novel·la)
# Uwe Rosenberg

Uwe Rosenberg (Aurich, Baixa Saxònia, 27 de març de 1970) és un dissenyador alemany de jocs de taula moderns. Va començar destacant amb el seu joc de cartes Bohnanza, amb el qual va obtenir notorietat tant al seu país natal com internacionalment. És el creador d'Agrícola, joc de taula d'estil europeu que va ostentar el número u del rànquing de la prestigiosa web de jocs de taula BoardGameGeek des de setembre de 2008 a març de 2010.
Conegut també per la creació d'altres jocs de taula basats en la gestió de recursos com ara Le Havre, Caverna i Ora et labora.

## Biografia

Va néixer a Aurich a la Frísia Oriental i va desenvolupar la seva vida laboral i acadèmica a Dortmund. Entre els anys 1990 i 1997 va compaginar els seus estudis d'estadística amb la seva afició de creació de jocs, que ja realitzava a la seva ciutat natal. On va col·laborar en diversos jocs per correu molt populars a Alemanya. Durant aquests anys va treballar com a dissenyador amb editorials com ara Ravensburguer o Amic, on va crear entre altres el seu primer joc d'èxit anomenat Bohnanza
L'octubre del 1998, amb 28 anys i després d'acabar els seus estudis d'estadística a Dortmund, s'hi va establir com a dissenyador de jocs de taula. Amb prestigi en el sector, i una mica més d'independència creativa, va començar a dissenyar jocs propis amb mecàniques innovadores i una gestió de recursos revolucionària. Tant és així que alguns dels seus treballs posteriors, són considerats com alguns dels millors jocs de taula moderns. Especialment Le Havre, Caverna i especialment Agrícola, Spiel des Jahres del 2008 l'han convertit en tot un referent del sector. L'any 2000 va crer la seva pròpia editorial Lookout Games on ha publicat diverses expansions pel joc Bohnanza, encara que continua col·laborant amb altres editorials. En 2007 es va casar amb Susanne Balders. Actualment viu i treballa al seu estudi a Gütersloh, Dortmund.

## Jocs

* Bohnanza (1997)
* Babel (2000)
* Agricola (2007)
* Le Havre (2008)
* At the Gates of Loyang (2009)
* Merkator (2010)
* Ora et Labora (2011)
* Agricola: All Creatures Big and Small (2012)
* Le Havre: The Inland Port (2012)
* Caverna (2013)
* Glass Road (2013)
* Patchwork (2014)
* Fields of Arle (2014)
* A Feast for Odin (2016)
* Cottage Garden (2016)

## Referències

* ↑ Meyer, Tirza «Ein Klassiker: Bohnanza». Frankfurter Allgemeine Sonntagszeitung, 01-09-2012.
* ↑ «Autobiografia». BoardGameGeek.
* ↑ Tenhaven, Steffi «Er will nur spielen!». Ruhr Nachrichten, 21-10-2008. Arxivat de l'original el 2014-08-08 [Consulta: 4 setembre 2015].
* ↑ Arias, Òscar «Descobriu el món dels eurogames amb «Agrícola»». Nació Digital, 11-11-2016.
* ↑ Böhme, Andreas «Spieleklassiker aus Dortmunder Feder». Westfälische Rundschau, 02-10-2008. Arxivat de l'original el 2014-08-08 [Consulta: 4 setembre 2015].
* ↑ «Uwe Rosenberg». [Consulta: 4 setembre 2015].
* ↑ Forns, Albert «Els 10 millors jocs d'autor». Ara, 13-12-2013.
# Murat (Cantal)

Murat (en francès i occità) és un municipi francès, situat a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, al departament de Cantal. El 2021 tenia 1.792 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 28 gener 2024].
# José María Torres García

José María Torres García (Súria, 1962) és un excampió del món de karate i emprenedor.
Com a esportista va ser membre de la selecció nacional espanyola i va arribar a ser campió del món de karate en dues ocasions (1980 i 1992), 5 d'Europa i 10 d'Espanya. El 2002, va crear, amb el seu germà, Numintec, empresa de tecnologia especialitzada en informàtica al núvol de l'àmbit de la telefonia. Va produir el musical "Boig per tu" (2013). També el curtmetratge "El corredor" (2015), guardonat amb un Premi Goya l'any 2016, Millor Curt Europeu a la Setmana Internacional de Cinema de Valladolid el 2016 i millor curt als Premis Gaudí 2015.

## Referències

* ↑ «José María Torres, excampió del món de karate i emprenedor. “Vaig llençar a les escombraries tots els trofeus de karate”». La Vanguardia, 28-12-2012. [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ «Campeones Mundo Senior». Real Federación Española de Karate D.A. [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ Berengueras, Josep M. «Del kárate a la nube» (en castellà). El Periódico, 07-07-2013. [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ «Veolia y Biomedical apoyan a Torres como presidente de la Cambra» (en castellà). Economia Digital, 11-07-2018. [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ «Un director de Tarragona firma la única obra española de los Film Awards» (en castellà). La Vanguardia, 07-12-2015. [Consulta: 28 febrer 2021].
# Universitat d'Auckland

La Universitat d'Auckland (University of Auckland en anglès; Te Whare Wānanga o Tāmaki Makaurau en maori) és una universitat pública a Auckland, la més gran de Nova Zelanda, fundada el 1883 com a part del que era la Universitat de Nova Zelanda. Ofereix més de 50 combinacions d'estudis; els programes de combinació d'estudis permeten adquirir diversos graus en un curt període.
El rector de la universitat és Roger France, malgrat aquest càrrec és només titular; el cap executiu és el vicerector, actualment el professor Stuart McCutcheon, que és el cinquè vicepresident de la Universitat.
Al campus es troba l'edifici de la torre del rellotge (Old Arts Building), finalitzat l'any 1926 i protegit com a lloc històric de 'Categoria I'; és considerat com un lloc emblematic de la ciutat i una icona de la universitat.
Els programes de la seva escola de negocis compten amb una triple acreditació, a càrrec dels organismes AMBA, EQUIS i AACSB.

## Facultats i instituts

Consta de vuit facultats repartides en sis campus, on hi estudien 34.000 alumnes (segons dates de 2019).

### Escoles i facultats

* Facultat d'Art
* Escola de Negocis
* L'Institut Nacional d'Art i Indústries Creatives (NICAI)
* Facultat d'Educació
* Facultat d'Enginyeria
* Facultat de Dret
* Facultat de Ciències Mèdiques i de la Salut
* Facultat de Ciències

### Instituts de recerca

* L'Institut Liggins
* Institut de Bioenginyeria d'Auckland (ABI)

## Alumni

    Categoria principal: Alumnes de la Universitat d'Auckland
Entre els seus exalumnes hi trobem els polítics Jackie Blue, Simon Bridges, David Clendon, Jonathan Coleman, Judith Collins, Te Ururoa Flavell, Julie Anne Genter, Paul Goldsmith, Kennedy Graham, Hone Harawira, Winston Peters, Pita Sharples, David Shearer i Metiria Turei, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Uni. of Auckland Management». Arxivat de l'original el 10 de febrer 2013. [Consulta: 17 desembre 2012]. (anglès)
* ↑ Heritage Sites to Visit: Auckland City. New Zealand Historic Places Trust. Retrieved 6 November 2008. (anglès)
* ↑ «Key Stats, 2019 - University of Auckland.» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
* Alumni i amics de la Universitat d'Auckland (anglès)
# Theo de Raadt

Theo de Raadt (nascut el 19 de maig de 1968 a Pretoria, Sud-àfrica) és un enginyer de programari que actualment resideix a Calgary (Alberta, Canadà). És el fundador i líder dels projectes OpenBSD i OpenSSH. Abans, va ser membre fundador del projecte NetBSD. De Raadt és conegut per les seves formes bel·ligerants i de confrotació, el que li ha portat a diverses disputes amb la comunitat de programari lliure, encara que la més coneguda discussió va ser la qual va tenir amb l'equip de NetBSD i que ho va portar a crear el projecte OpenBSD. A causa d'això, s'ha guanyat fama de dir sempre la seva opinió sense importar-li el que els altres pensin, o les conseqüències de les seves paraules.
El 2004, la FSF li va atorgar el premi FSF Award for the Advancement of Free Software

## Oposició a la guerra de l'Iraq

Després d'oposar-se a l'última guerra de l'Iraq en una entrevista amb el diari de The Globe and Mail, una subvenció multimilionària concedida pel Departament de Defensa dels Estats Units al Projecte POSSE de la Universitat de Pensilvania va ser cancel·lada, acabant amb el projecte. Fons d'aquesta subvenció havien estat destinats als projectes OpenBSD i OpenSSH, a més de pagar el hackmeeting previst pel 8 de maig del 2003. A pesar que els diners de la subvenció ja s'havien utilitzat per a reservar l'allotjament a 60 desenvolupadors d'OpenBSD durant una setmana, el govern va reclamar la seva devolució i va obligar a l'hotel a cancel·lar les reserves realitzades amb els diners reclamats. Això va derivar en crítiques cap a alguns dels militars nord-americans per la seva censura a la llibertat d'expressió. La fi de la subvenció no va ser un cop tan dolent per a OpenBSD com alguns vaticinaven. Els patrocinadors d'OpenBSD es van posar mans a l'obra amb rapidesa per a ajudar al projecte i el hackmeeting es va desenvolupar tal com estava previst.

## Defensa dels controladors lliures

De Raadt també és molt conegut la seva tasca de defensa d'alliberar els controladors dels dispositius maquinari per part dels fabricants. Sempre ha estat molt crític amb els desenvolupadors de Linux i altres sistemes operatius lliures per la seva tolerància amb els controladors no lliures i l'acceptació de llicències restrictives a canvi de tenir controladors per a les seves plataformes.
En particular, Raadt ha treballat molt per a convèncer els fabricants de dispositius de xarxes sense fils que permetin la lliure redistribució del microprogramari dels seus productes. Els seus esforços han estat molt fructífers, especialment amb les companyies taiwaneses, donant com a resultat molts controladors de xarxes sense fils. Actualment, Theo anima als usuaris i usuàries de xarxes sense fils a comprar productes taiwanesos, a causa de la falta de compromís de les corporacions nord-americanes (com Intel) amb el programari lliure.

## Enllaços externs

* Lloc web de Theo de Raadt (anglès)
* Entrevista a Theo de Raadt (anglès)
* Theo de Raadt presentat amb el Premi Programari Lliure de 2004 (anglès)
# Costa Occidental de Huelva

La Costa Occidental de Huelva és una comarca situada a la província de Huelva, a Andalusia.
Està formada pels municipis d'Ayamonte, Cartaya, Isla Cristina, Lepe, San Silvestre de Guzmán i Villablanca.
Se situa al sud-oest de la província i limita a l'est amb la Comarca Metropolitana de Huelva, al sud amb l'oceà Atlàntic, a l'oest amb Portugal i al nord amb la comarca d'El Andévalo. És un territori de recent colonització, situat en el tram final de la conca sedimentària del Guadalquivir, obert a l'Atlàntic i fronterer en el seu límit occidental amb Portugal, que ja compta amb infraestructures adequades que l'articulen internament i en direcció cap allí.
L'economia de la zona està basada tradicionalment en l'agricultura, la nova agricultura, la pesca (destacant les flotes de Isla Cristina i en menor mida les d'Ayamonte i la del port de El Terrón a Lepe) i, de forma secundària, la silvicultura. El sector turístic, està ara en procés de desenvolupament en aquest tram del litoral, que fins ara es limitava a segones residència per a períodes estivals. Un percentatge molt significatiu de la superfície comarcal està protegit per alguna figura autonòmica, de la Unió Europea o Internacional. Alguns dels seus espais verds més importants són: llacunes costaneres de Huelva, Marismas del riu Pedres i Flecha de Nueva Umbría, Paratge natural Marismas d'Isla Cristina i Laguna de Prado Profundo, així com diverses deveses.