OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joseph Johann von Littrow

Joseph Johann von Littrow (Horšovský Týn, 13 de març de 1781 - Viena, 30 de novembre de 1840) fou un astrònom i matemàtic txec.

## Vida i Obra

Von Littrow va estudiar a la universitat Carolina de Praga entre 1799 i 1802, any en què es va graduar en teologia i lleis. Després de fer de tutor privat d'un compte de Silèsia, va ser nomenat professor d'astronomia a la universitat de Cracòvia el 1807. Entre 1810 i 1816 ho va ser la universitat de Kazan, on va construir un observatori astronòmic. De 1816 a 1819 va ser co-director del observatori de Ofen (Budapest) i, a partir de 1819, va ser professor de la universitat de Viena i director del seu observatori.
Littrow va escriure nombrosos llibres d'astronomia que van tenir força èxit. Potser el més difós va ser Die Wunder des Himmels (Les meravelles del cel), publicat en tres volums entre 1833 i 1836.
El 1839 va publicar un atlas celeste amb el títol de Atlas des Gestirnten Himmels (Atlas dels cels estrellats) en el que va utilitzat el que avui es coneix com a projecció de Littrow.
També va publicar altres llibres intentant introduir mots com corografia o calendografia per a referir-se a les tasques dels astrònoms, però sense gaire èxit.
Finalment, també és recordat per haver estat el inventor d'un sistema per comunicar la nostra presència a l'univers a d'altres possibles habitants: es tractava d'un projecte majúscul al desert del Sàhara fent cremat querosè.

## Referències

* ↑ Kanas, pàgina 340.
* 1 2 Kanas, pàgina 341.
* ↑ Kanas, pàgina 342.
* ↑ van der Krogt, pàgina 139.
* ↑ Musso, pàgina 490.

## Bibliografia

* Kanas, Nick. Star Maps: History, Artistry, and Cartography (en (anglès)). Springer, 2012. ISBN 978-1-4614-0916-8.
* Musso, Paolo «A language based on analogy to communicate cultural concepts in SETI» (en (anglès)). Acta Astronautica, Vol. 68, Num. 3-4, 2011, pàg. 489-499. DOI: 10.1016/j.actaastro.2010.04.005. ISSN: 0094-5765.
* van der Krogt, Peter «The Origin of the Word "Cartography"» (en (anglès)). e-Perimetron, Vol. 10, Num. 3, 2015, pàg. 124-142. ISSN: 1790-3769.

## Enllaços externs

* Stopa, Felice. «J. J. von Littrow». Atlas Coelestis. [Consulta: 6 agost 2016].
# Gegants Coloms de Sant Andreu de Palomar

Gegants Coloms de Sant Andreu de Palomar són dos gegants, en Colom i la Coloma, vinculats al barri de Sant Andreu de Palomar i trenquen físicament, la imatge del gegant tradicional. Són mig ésser humà mig ocell: tenen un cos humà nu i cap i ales de colom.
La construcció de la parella de gegants fou iniciativa de la Germandat de Trabucaires, Geganters i Grallers de Sant Andreu de Palomar, després del deteriorament d'en Jordi i la Rosa, uns gegants de motxilla del barri fets de manera casolana que tingueren una vida molt curta. Aleshores l'entitat decidí de crear uns gegants nous que s'identifiquessin amb el barri, amb motius referits als coloms pel topònim Palomar, que fa referència a l'abundància de colomars que hi havia a l'antic terme parroquial. Encarregaren la tasca al mestre imatger de Cardona Toni Mujal, que els enllestí el 1989, i s'estrenaren aquell mateix any a les festes del barri.
Després d'anys de balls i passejades, decidiren d'ampliar la família. El 2005 la Coloma va pondre un ou que es va poder veure en les sortides de la parella durant nou mesos. Finalment, el 10 de juny de 2006 en va sortir el gegantó Galtetes, l'únic fill de la parella, i, d'aleshores ençà, és ben habitual de veure'ls tots tres junts.
Els Gegants Coloms també tenen ball propi: la «Marcha do Entrelazado de Allariz», una cançó tradicional gallega adaptada per Carlos Núñez. Hom els pot veure passejar i dansar cada any a la Festa Major de Sant Andreu, juntament amb les altres figures del barri. També surten en nombroses cercaviles i trobades de gegants, tant a Barcelona com a fora.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Gegants Coloms de Sant Andreu de Palomar». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Regió Administrativa de la Cordillera

La Regió Administrativa de la Cordillera (en filipí Rehiyong Pampangasiwaan ng Cordillera, en anglès Cordillera Administrative Region, CAR), és una regió de les Filipines. És l'única regió filipina sense sortida al mar, i el seu territori abasta la major part de la Serralada Central de Luzon. Aquesta regió és la llar de nombroses tribus indígenes que formen els conjunt dels pobles igorot.
La regió està consta de sis províncies: Abra, Apayao, Benguet, Ifugao, Kalinga i Mountain, a més de la ciutat autònoma de Baguio, que és la capital regional.
La superfície de la regió és de 19.393 km². Segons el cens de 2007, té una població d'1.520.847 habitants amb una densitat de 78,4 hab/km², sent la menys poblada del país en termes de població i densitat.

## Subdivisió administrativa

La Regió Administrativa de la Cordillera està composta per les següents unitats administratives de primer ordre:
| Província/Ciutat | Capital | Població (2007) | Àrea (km²) | Densitat de població (per km²) |
| Prov. d'Abra | Bangued | 230.953 | 4.198,2 | 55,0 |
| Prov. d'Apayao | Kabugao | 103.633 | 4.351,2 | 23,8 |
| Prov. de Benguet | La Trinidad | 372.533 | 2.769,1 | 134,5 |
| Prov. d'Ifugao | Lagawe | 180.815 | 2.628,2 | 68,8 |
| Prov. de Kalinga | Tabuk | 182.326 | 3.231,3 | 56,4 |
| Prov. de Mountain | Bontoc | 148.661 | 2.157,4 | 68,9 |
| Ciutat de Baguio | — | 160.516 | 57,5 | 5.250,0 |
| Regió Administrativa de la Cordillera | Baguio | 1.520.847 | 19.392,9 | 78,4 |
Tot i que Baguio és sovint agrupada dins de la província de Benguet amb finalitats estadístiques per l'Oficina Nacional d'Estadística, com a altament urbanitzada és administrativament independent de la seva província.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20110718233708/http://www.dbm.gov.ph/lbm_2008-57new.htm
# Pinós (poble)

* Per a altres significats, vegeu «El Pinós».
Pinós és un dels cinc pobles o entitats de població que hi ha al municipi del mateix nom, a la comarca catalana del Solsonès. És sobre un turó de poc més de vuit-cents msnm

## Demografia

Evolució demogràfica :
| Any | Nucli urbà | Nucli urbà | Nucli urbà | Poblament dispers | Poblament dispers | Poblament dispers | Total |
| Any | Homes | Dones | Total | Homes | Dones | Total | Total |
| 2000 | 0 | 0 | 0 | 28 | 18 | 46 | 46 |
| 2001 | 0 | 0 | 0 | 25 | 17 | 42 | 42 |
| 2002 | 0 | 0 | 0 | 25 | 14 | 39 | 39 |
| 2003 | 0 | 0 | 0 | 25 | 17 | 42 | 42 |
| 2004 | 0 | 0 | 0 | 25 | 17 | 42 | 42 |
| 2005 | 0 | 0 | 0 | 26 | 18 | 44 | 44 |
| 2006 | 0 | 0 | 0 | 27 | 18 | 45 | 45 |
| 2007 | 0 | 0 | 0 | 28 | 21 | 49 | 49 |
| 2008 | 0 | 0 | 0 | 22 | 22 | 44 | 44 |
| Font: INE ||||||||

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Guilhem d'Autpol

Guilhem d'Autpol (fl....1269-1270 ...) fou un trobador occità. Se'n conserven quatre composicions.

## Vida i obra

No es tenen dades en fonts d'arxiu d'aquest autor ni tampoc se'n conserva una vida. Pel nom es pot suposar que seria originari del que avui és Hautpoul, al municipi de Masamet, al Tarn. També es pot suposar que hauria estat joglar perquè, en la pastorel·la que escriu, la pastora se li adreça amb aquest apel·latiu.
Es conserven quatre composicions d'aquest trobador: la pastorel·la esmentada, una alba religiosa, un planh per la mort de Sant Lluís, que permet datar el trobador, i una tençó fictícia amb Déu.
En la tençó Guilhem parla amb Déu, dient que l'altra nit, quan dormia, pujà al cel on Déu li retreu que els barons cristians no reclamen el seu sant sepulcre i ell li retreu que dona el poder a gent falsa i que no il·lumina els sarraïns perquè s'adonin de la seva follia. Els estudiosos suposen que el rei d'Aragó a qui adreça la tornada és Jaume I.

### Obra

* (206,1) Esperansa de totz ferms esperans (alba religiosa)
* (206,2) Fortz tristors es e salvaj' a retraire (planh)
* (206,3) L'autrier a l'intrada d'abril (pastorel·la)
* (206,4) Seinhos, aujas, c'aves saber e sens (tençó fictícia)

## Referències

* ↑ Lluís IX de França, mort el 1270
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Martí de Riquer, Los trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1983, vol. 3, p. 1519-1523 [Comentari, i edició i traducció al castellà d'una composició]

### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Guilhem d'Autpol és el número PC 206]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://www.rialto.unina.it/BdT.htm
* http://trobadors.iec.cat/autors_obres_d.asp?autor=Guilhem%20d%27Autpol
* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-206/206%20-%20Guilhem%20de%20Hautpoul.htm
# El turmentador de si mateix

El turmentador de si mateix (en llatí Heautontimorumenos, que, de fet, és un títol en llengua grega) és una comèdia de l'autor llatí Publi Terenci Àfer (Cartago, 195 aC- 159 aC).
Va ser representada el 4 d'abril del 163 aC, quan eren edils Luci Corneli Lèntul i Luci Valeri Flac, amb motiu dels Jocs Megalesos. La música era de Flac, llibert de Claudi. Va ser posada en escena per Luci Ambivi Turpió i Atili Presentí. L'obra es pot dividir en vint-i-dues escenes i cinc actes. Dins la comèdia romana, El turmentador de si mateix s'inclou dins les anomenades statoriae, comèdies amb un argument reposat i amb poca vis comica.
Terenci escriu aquesta obra ajustant-se fidelment a l'obra original de l'escriptor grec Menandre, Heautontimorumenos, de manera que es pot considerar una traducció; no modifica l'obra amb elements estranys. El que fa és canviar el nom dels personatges, però no el de l'obra; el lloc de l'escena continua sent a Grècia, concretament a Atenes, atès que és una fabula palliata, però romanitza alguns llocs, com per exemple el fòrum, que substitueix l'àgora.
El més destacat d'aquesta comèdia és el pròleg, que, en comptes de ser un jovenet com era costum, és Ambivi Turpió, el primer actor, que no apareix vestit de pròleg sinó com a personatge de l'obra que es representarà.
És una comèdia de personatges amb conflictes generacionals i al mateix temps una comèdia d'intriga.

## Personatges

* Cremes, pare de Clitifó (Chremes Senex)
* Menedem, pare de Clínia (Menedemus Senex)
* Clitifó, jove (Clitipho Adulescens)
* Clínia, jove (Clinia Adulescens)
* Sirus, esclau (Syruus Servos)
* Baquis, meretriu (Bacchis Meretrix)
* Antífila, amiga de Clínia (Antiphila Virgo)
* Sòstrata, esposa de Cremes (Sostrata Matrona)
* Càntara, dida (Canthara Nutrix)
* Frígia, minyona (Phrygia Arcilla)
* Dromó, vergassejador (Dromo Servos)
* Cantor

## Argument

A l'obra hi ha dos arguments entrellaçats. Un té per nucli el cas de Menedem i el seu fill, mentre que a l'altre el nucli és Cremes i el seu fill.
Menedem es castiga durament treballant, i es dol del fet d'haver empès el seu fill Clínia a anar-se'n com a soldat a causa del seu amor per Antífila. Clínia, després de tornar secretament, s'hostatja a casa del seu amic Clitifó, que està enamorat de la meretriu Baquis. Per enganyar Cremes, el pare de Clitifó, Baquis apareix com l'estimada de Clínia i Antífila com la seva minyona. L'astut esclau Sirus estafa al vell Cremes una gran suma de diners per Baquis. Al final, s'acaba per descobrir que Antífila és germana de Clitifó, i es converteix en esposa de Clínia, i també Clitifó s'uneix en matrimoni.

## Vegeu també

* Homo sum, humani nihil a me alienum puto

## Bibliografia

* Publi Terenci Àfer, Comèdies, II, Fundació Bernat Metge, Barcelona, 1936.
* Albrecht, M.Von, Historia de la literatura romana. Desde Andrónico hasta Boecio. Barcelona, Herde 1997-1999 (1r vol.).

## Enllaços externs

* Text en llatí
* Text en anglés
# Aleixúnino

Aleixúnino (en rus: Алешунино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 57 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Lula Romero

Lula Romero, Maria de la Luz Romero Garrido (Palma, 1976) és una compositora de música electroacústica i acústica balear que actualment cursa un doctorat artístic a la Universitat de Música i Arts Escèniques de Graz, Àustria. És titulada en composició, piano i història de l'art.

## Biografia

Romero és titulada Superior en Composició i Professional de Piano pel Conservatori Superior de Música Manuel Castillo, Sevilla, així com Llicenciada en Història de l'Art per la Universitat de la mateixa ciutat. Va compaginar la seva tasca com a compositora amb la de professora al Conservatori Superior de Música de Sevilla en la matèria de Fonaments de la Composició. La seva formació es completa amb el títol de Màster en Composició al Royal Conservatoire de l'Haia amb Gilius van Bergeijk i Cornelis de Bondt com a professors. Actualment viu i treballa a Berlín.
Les seves obres han estat interpretades per conjunts de música contemporània, com KNM Ensemble Berlin, Vertix Sonora Ensemble, Nieuw Ensemble, Ligeti Academy Ensemble, Zafraan Ensemble, Radar Ensemble, Grup Instrumental de València, Grup Dhamar, Krater Ensemble, Rosa , Ensemble Espai Sinkro, Taller Sonoro, i pel pianista Alberto Rosado.
En el seu treball de composició, Romero explora els fenòmens de l'espai, el material, l'estructura i la forma i el material sonor en relació amb teories i pràctiques d'igualtat social i feminisme. Intenta a les seves composicions que la música no sigui un mer objecte de consum o art decoratiu sinó que digui alguna cosa per si mateixa. Les seves obres ens conviden a no ser passius i creïn noves possibilitats. A través d'una estructura complexa, la seva obra no busca expressar la individualitat o la sensibilitat de l'autora sinó la trobada amb l'altre.

## Referències

* ↑ «Composer» (en espanyol europeu). [Consulta: 1r setembre 2021].
* ↑ «Lula Romero: «El público no es tan tonto, tiene una gran sensibilidad»» (en castellà), 12-08-2021. [Consulta: 1r setembre 2021].
* ↑ Andalucía, Centro de Documentación Musical de. «Compositor» (en castellà). [Consulta: 1r setembre 2021].
* ↑ «Stradivarius - The leading italian classical music label». [Consulta: 1r setembre 2021].
# Klaudia Tanner

Klaudia Tanner (Scheibbs, 2 de maig de 1970) (nascuda Wallner) és una política austríaca del Partit Popular (ÖVP) que ha exercit el càrrec de ministra de Defensa en el Govern del Canceller Sebastian Kurz des de gener de 2020. De 2011 a 2020 va treballar com a directora general de l'associació política d'agricultors d'Àustria.

## Biografia

Tanner va néixer en la petita ciutat de Scheibbs a la Baixa Àustria. Al principi de la seva carrera, va treballar en el gabinet del ministre de l'Interior Ernst Strasser de 2001 a 2003 i en l'empresa de TU Kapsch BusinessCom, filial de Kapsch de 2003 a 2010.
Ja en les negociacions per un govern de coalició sota el canceller Sebastian Kurz després de les eleccions de 2017, Tanner va ser considerada com a possible ministre del gabinet.
Després de les eleccions de 2019, Tanner va ser nomenada ministra de Defensa per Kurz el gener de 2020, la qual cosa la va convertir en la primera dona a ocupar el càrrec.
Sota el lideratge de Tanner, Àustria va mobilitzar als seus reservistes militars per primera vegada des de la Segona Guerra Mundial, demanant-los que lluitessin contra la pandèmia COvid-19 ajudant amb subministraments d'aliments, suport a metge i operacions policials. El seu ministeri també va encarregar 18 helicòpters Leonardo AW1xM en un acord amb Itàlia el setembre de 2020, reemplaçant la seva flota d'helicòpters Aérospacale Alouette III de 50 anys.
Tanner viu a Gresten, està casada i té una filla.

## Referències

* ↑ «Klaudia Tanner wird Verteidigungsministerin» (en alemany). noe.ORF.at, 01-01-2020. [Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ Oy, I.-Mediat. «Itävallan uusi hallitus vannoi virkavalansa, Kurzista jälleen maailman nuorin pääministeri ohi Marinin» (en finès). Ilkka. [Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ Thomas Prior (21 novembre 2017), Österreichs erste Verteidigungsministerin? Die Presse.
* ↑ «Austria: Kurz sworn in as chancellor, completing comeback». Star Tribune. Arxivat de l'original el 12 de gener 2020. [Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ Berlin, Derek Scally in. «Untested Conservative-Green coalition takes office in Austria» (en anglès). The Irish Times. [Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ Kirsti Knolle (23 març 2020), Austria mobilizes military reserves to fight coronavirus Reuters.
* ↑ «Austria ordering 18 Leonardo helicopters in deal with Italy» (en anglès). Reuters, 21-09-2020.
# Bil·lis

Bil·lis fou una ciutat grega d'Il·líria propera a Apol·lònia i Amància. Estrabó la situa entre Apol·lònia i Òricum. No es coneix la seva història i s'esmenta principalment durant les guerres civils de Roma, quan ja era romana. Fou colònia romana amb el nom de Colonia Bullidensis. Les seves ruïnes foren trobades pel Dr. Holland a Gráditza, a la vora del riu Viosa (antic Aous) una mica lluny de la costa.
# Pintor d'Epelios

El Pintor d'Epelios fou un pintor grec d'atuells que va treballar a Atenes a la fi del segle vi abans de la nostra era.
Fou un dels primers pintors de cílixs de figures vermelles. S'estima que el seu període creatiu va del 530 al 500 ae. Se'l considera un pintor de gots de tercera categoria, però fou prou productiu. John Beazley l'assigna a l'Ala dels Coares, que utilitza per a descriure els pintors d'atuells de tercera categoria de l'època. El nom del Pintor d'Epelios no s'ha transmés, per la qual cosa Beazley, que va reconéixer i definir la seua signatura artística dins del gran cos de ceràmica pintada antiga que ens ha arribat, el va distingir amb un nom convingut. Les seues pintures sovint mostren esportistes individuals o escenes de palau amb atletes i guerrers; els seus quadres de temes dionisíacs són particularment cridaners i imaginatius.
Tant ell com el Pintor d'Evèrgides, treballa a la manera del mestre Epictet, però sense arribar a la seua classe o fins i tot a les habilitats del Pintor d'Evèrgides. Les seues obres sovint fan l'efecte de ser còpies en brut de les obres d'Epictet. Alguns gots han estat catalogats com a obres amb elements evergídics i epelials a causa dels detalls gràfics. Va decorar algunes copes d'ulls amb paletes de ventall, que ja no estaven pas de moda llavors, la qual cosa suggereix que sembla ser un pintor d'atuells més antic que els seus col·legues. Igual que altres pintors del seu cercle, a vegades col·loca declaracions en la boca de les figures, com en el tondo (quadre interior) d'una copa dels sàtirs: hedys hoinos -el vi és dolç-.

## Vegeu també

* Ceràmica àtica de figures vermelles.

## Referències

* ↑ «Kylix Depicting a Standing Youth and Two Youths Bathing | The Walters Art Museum» (en anglés). [Consulta: 1r juny 2024].
* ↑ Staatliche Antikensammlungen in München, Inventarnummer 2619 A; John D. Beazley: Attic Red-Figure Vase-Painters. Oxford 1963², 146,2; Eintrag auf der Webseite des Beazley Archive.
# Eleccions legislatives austríaques de 1945

Les eleccions legislatives del 1945 a Àustria, al Consell Nacional van ser el 25 de novembre de 1945. Els populars foren la força més votada i Leopold Figl fou nomenat canceller.

## Resultats

Resum dels resultats electorals de 25 de novembre de 1945 al Consell Nacional d'Àustria
| Partits | Partits | Vots | +/- | % | +/- | Escons | +/- |
| | Partit Popular d'Àustria (Österreichische Volkspartei) | 1,602,227 | — | 49.8 | — | 85 | — |
| | Partit Socialdemòcrata d'Àustria (Sozialdemokratische Partei Österreichs) | 1,434,898 | — | 44.6 | — | 76 | — |
| | Partit Comunista d'Àustria (Kommunistische Partei Österreichs) | 174,257 | — | 5.4 | — | 4 | — |
| | Partit Democràtic d'Àustria (Demokratische Partei Österreichs) | 5,972 | — | 0.2 | — | 0 | — |
| | Total (participació 94%) | 3,217,354 | | 100.0 | | 165 | |
| Font: Siemens Austria, BMI ||||||||
# Malaltia de l'empelt contra l'hoste

La malaltia de l'empelt contra l'hoste (MECH) és una síndrome, caracteritzada per la inflamació en diferents òrgans, atès que els leucòcits del sistema immunitari del donant que queden dins del teixit donat (l'empelt) reconeixen el receptor (l'hoste) com a estrany. Així, aquests leucòcits ataquen les cèl·lules del cos del receptor, el que condueix a la malaltia. No s'ha de confondre amb un rebuig de trasplantament, que es produeix quan el sistema immunitari del receptor del trasplantament rebutja el teixit trasplantat. El principi subjacent (al·loimmunitat) és el mateix, però els detalls i el curs poden diferir.
També s'associa amb trasplantaments de cèl·lules mare com els que es produeixen amb trasplantament de medul·la òssia. La MECH també s'aplica a altres formes de teixits trasplantats, com ara trasplantaments d'òrgans sòlids. La MECH també es pot produir després d'una transfusió de sang si els productes sanguinis utilitzats no han estat irradiats o tractats convenientment.
# Giacomo Aconzio

Giacomo Aconzio (Trento, 1492 — Londres, ~1566) va ser un filòsof i enginyer defensor del protestantisme va viure exiliat a Suïssa, Estrasburg i Anglaterra, on va ser protegit per la reina Elisabet. Va propugnar la necessitat de l'estudi del mètode, la pau religiosa i la superació de les diferències dogmàtiques del reformisme. Escrigué De methodo (1558) i Stratagematae Satanae (1565).
John Selden va aplicar a Aconzio el comentari ubi bene, nil melius; ubi male, nemo pejus. La dedicació de la seva obra a la reina Elisabet il·lustra la tolerància o laxitud religiosa durant els primers anys del seu regnat. Aconzio va trobar un altre patró en el Comte de Leicester, i va morir sobre el 1566.

## Publicacions

* Stratagematum Satanae libri octo (1565)
* De methodo sive recta investigandarum tradendariumque artium ac scientarum ratione libellus, en una col·lecció De studiis bene instituendis (1558)
* Somma brevissima della dottrina cristiana
* Una esortazione al timor di Dio
* Delle osservazioni et avvertimenti che haver si debbono nel legger delle historie

## Referències

* ↑ «Giacomo Aconzio». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Chisholm, 1911.
* ↑ Aconcio, J. Satanæ stratagemata libri octo: Accessit eruditissima epistola de ratione edendorum librorum, ad Johannem Vuolfium Tigurinum eodem authore. Basilea, 1565. OCLC 40695728.
* ↑ Aconcio, J. De methodo, hoc est, de recta inuestigandarum: tradendarumq[ue] artium, ac scientiarum ratione. Basilea, 1558. OCLC 40599318.
* ↑ Aconcio, J. Vna essortatione al timor di Dio con alcune rime Italiane, nouamente messe in luce. Londres: Appresso Giouanni Wolfio, ¿1579?. OCLC 55169365.

## Enllaços externs

* Allgemeine Deutsche Biographie - versió online a Wikisource
# Bozoó

Bozoó és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la Comarca de l'Ebro. Inclou els nuclis de Bozoo, Portilla i Villanueva Soportilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 109 | 105 | 117 | 110 |