OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Forever 21

Forever 21 és una cadena nord-americana de botigues de roba amb sucursals a les principals ciutats dels Estats Units, Canadà, Europa, Japó, Corea del Sud, i les Filipines, que ofereix moda i complements per a dones joves, homes i nenes. El seu objectiu és oferir roba de qualitat a un preu assequible. La mercaderia de Forever 21 no té especificacions uniformes, els patrons o les mides, fins i tot, aquestes dades varien segons el proveïdor.
Fundada a Los Angeles, Califòrnia el 1984 per l'empresari coreà Do Won Chang i la seva esposa Jin Sook Chang, la primera botiga va obrir el 21 abril de 1984 a Highland Park de Los Angeles.
Forever 21 ha rebut atenció en els mitjans de comunicació per a la impressió de "John 3:16" en el fons de les seves bosses de marques grogues. Una portaveu de Forever 21 en la seu de Los Angeles va dir que la cita bíblica és una "demostració de la fe cristiana dels propietaris."

## Referències

* ↑ «Forever 21». Forbes. [Consulta: 10 març 2019].
* ↑ Jones, Sandra M. «Forever 21 favors 2 Mag Mile stores». Chicago Tribune, 19-04-2008. Arxivat de l'original el 2008-04-21. [Consulta: 10 març 2019].
* ↑ Kolben, Deborah. «Evangelism in Fashion». NY The Sun, 18-08-2006. Arxivat de l'original el 2019-10-31. [Consulta: 10 març 2019].

## Enllaços externs

* Forever 21 - Lloc web oficial
* https://web.archive.org/web/20080421010302/http://www.chicagotribune.com/business/chi-sat-retail-notebook-1apr19,0,7969276.story
* http://www.latimes.com/business/la-fi-forever23-2008jun23,0,1536018.story
# Forestville (Wisconsin)

Forestville és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 429 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Forestville tenia 429 habitants, 181 habitatges, i 120 famílies. La densitat de població era de 318,5 habitants per km².
Dels 181 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,8% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 33,7% no eren unitats familiars. En el 30,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,6% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.167 $ i la renda mediana per família de 50.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.146 $ mentre que les dones 19.688 $. La renda per capita de la població era de 16.521 $. Aproximadament l'1,7% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Forestville» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Forestville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Francisco Ruiz Martínez

Francisco Ruiz-Martinez y Dominguez (Cortes de la Frontera, província de Màlaga, 26 de novembre de 1841 - Sevilla, 17 d'octubre de 1916) fou un aristòcrata i polític andalús, diputat per Eivissa a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Fou diputat per Eivissa en 1878 substituint Joaquín María Ruiz, qui alhora havia substituït Antoni Palau de Mesa, liberal escollit a les eleccions generals espanyoles de 1876. Després fou senador per la província de Sevilla en les legislatures 1889-1890, 1891, 1893, 1894-1895, 1898-1899, 1901, 1902 i Senador vitalici des de 1905. Com agraïment per haver estat Comissari Regi d'Agricultura el 17 de setembre de 1906 el rei Alfons XIII li va atorgar la baronia de Monte Palacio.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Barones de Monte Palacio
# Fortuna (Califòrnia)

Fortuna és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 10.497 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fortuna tenia 10.497 habitants, 4.185 habitatges, i 2.778 famílies. La densitat de població era de 840,9 habitants/km².
Dels 4.185 habitatges en un 31,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,6% hi vivien parelles casades, en un 12,3% dones solteres, i en un 33,6% no eren unitats familiars. En el 28,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,8 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 31.129 $ i la renda mitjana per família de 38.867 $. Els homes tenien una renda mitjana de 32.414 $ mentre que les dones 23.327 $. La renda per capita de la població era de 16.574 $. Entorn del 12,1% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fortuna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fortuna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# František Špilka

František Špilka (Štěkeň, 13 de novembre de 1877 - Praga, 20 d'octubre de 1960) va ser director d'orquestra, cap de cor, compositor i pedagog txec.
El pare era jardiner a la finca del príncep Alfred August Windischgrätz a Štěkno. Va rebre la seva formació musical bàsica d'un professor local, Jan Jirka. Després de graduar-se en batxillerat a Písek, va ingressar al Conservatori de Praga, on va estudiar orgue amb Josef Klička i composició amb Antonín Dvořák. Després d'acabar el servei militar, va ensenyar a l'Escola de Música Pivoda i més tard a la recentment fundada Escola de Música Adolfa Mikeše. Per recomanació, va estudiar els mètodes moderns d'entonació a Berlín. Es va convertir en el cap de cor del cor Škroup i el 1906 va dirigir concerts d'estiu de la Filharmònica Txeca. Va dirigir breument el quartet docent de maig. El 1906 es va convertir en professor d'entonació, cant coral i música de cambra al Conservatori de Praga. El 1908 va fundar l'Associació de Cantors de Professors de Praga i el 1912 l'Associació de Cantors de Professors de Praga. Amb l'Associació de Cantors de Professors de Praga, va fer molts viatges amb èxit a l'estranger i, per primera vegada, va interpretar els cors de Bedřich Smetana.
Després de l'establiment de Txecoslovàquia, va ser l'administrador administratiu del conservatori i va merèixer una transició suau a les noves condicions. Es va convertir en el mestre del cor del Praga Choir Smetana, que va portar a un nivell excel·lent. Amb l'edat avançada, va limitar les seves activitats públiques, però el 1940–1945 va treballar com a president de la comissió d'exàmens estatals de música. Després de 1945, va entrar a la vida privada, es va traslladar al sud de Bohèmia i es va dedicar a compondre i treballar en el camp de la teoria musical.

## Bibliografia

* Československý hudební slovník osob a institucí //(M - Ž), 1965, Editorial de música estatal, Praga

## Notes

* ↑ https://digi.ceskearchivy.cz/7817/121

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20160304185847/http://www.kklostermann.eu/webspilka/web2/zivotopis.htm//4.3.2016 a Internet Archive
* https://www.databazeknih.cz/autori/frantisek-spilka-17700
* https://web.archive.org/web/20091117001523/http://mesta.obce.cz/steken/osobnosti.html
# Frantoio

El frantoio és una de les principals varietats italianes d'olivera.
Està difosa per Itàlia central (Toscana) i també per altres països.

## Característiques agronòmiques

Varietat de vigor mitjà amb bona capacitat d'adaptació a diferents climes i terrenys. El temps que tarda a entrar en producció des de la plantació és més aviat que la majoria d'altres varietats d'olivera. Amb l'ús d'altres varietats que pol·linitzin a aquesta millora el rendiment final. Les olives, que tenen un pes mitjà d'entre 2 i 4 grams, maduren de forma escalonada i tardana.

## Usos

Per a fer oli que resulta de gust fruitat i estable
# Frantsisk Skarina

Frantsisk Skarina (Pòlatsk, ~1490 - Praga, ~1551) fou un pioner, educador, humanista, escriptor, traductor, activista social, empresari i metge belarús.

## Religió

No es té la certesa de si Skarina era catòlic o ortodox. El seu nom és catòlic, però sovint s'afirma que es va canviar el nom abans d'entrar a la universitat. Només en una única còpia d'un document se'l anomenava Georgius Franciscus en lloc de només Franciscus, fet que desencadenà el naixement de la teoria que Georgius era el seu nom original. Tanmateix, avui dia, està abastament acceptat que va ser un error de l'escrivà; és presumible que la lectura correcta seria egregius Franciscus, venerable Frantsisk. En qualsevol cas, la teoria popular que diu que va canviar el seu nom de Georgius a Franciscus per poder ingressar a la universitat està mancada de fonament; el nom Georgius era igual de popular entre els catòlics i els ortodoxos de la regió, de fet, l'any que Skarina va començar la universitat hi havia més Georgius que Franciscus a Cracòvia.
El rei Segimon II August, l'any 1552 (després de la mort de Skarina i molt després que ell hagués deixat definitivament el país), va esmentar en una carta que un home del seu país havia publicat una traducció de la Bíblia i havia tractat de vendre l'edició a Moscou; però que els llibres havien sigut cremats, per haver-los produït "un seguidor de l'Església Romana". Els llibres esmentats a la carta eren molt probablement els de Skaryna.

## Editor

Skaryna va dedicar la seva vida a la publicació de textos bíblics. Va lluitar per fer la Bíblia més accessible a la gent comú i la va reescriure en un llenguatge fàcil d'entendre. També escrivia prefacis a les seves edicions, on posava èmfasi en la seva intenció de fer més accessible aquesta obra al gruix de la població, per tal que "tinguin coneixement de la saviesa i de la ciència". Va contribuir al desenvolupament del llenguatge literari del belarús. La seva Bíblia va ser la segona, després de la txeca, del món eslau.

## Referències

* ↑ En belarús: Францыск Скарына
* ↑ Е. Немировский. Франциск Скорина. Минск, 1990, с.157
* ↑ Е. Немировский. Франциск Скорина. Минск, 1990, с.488
* ↑ История Беларуси : вторая половина XIII — первая половина XVI в. : учеб. пособие для 7-го кл. общеобразоват. учреждений с рус. яз. обучения / Г. В. Штыхов, Ю. Н. Бохан, М. А. Краснова; под ред. Ю. Н. Бохана. — Минск: Нар. асвета, 2009.ISBN 978-985-03-1189-4

## Enllaços externs

* Francysk Skaryna, the Martin Luther of Belarus // The Economist
# Frontera entre el Sudan del Sud i la República Centreafricana

La frontera entre el Sudan del Sud i la República Centreafricana és la línia fronterera de 682 kilòmetres, en sentit NO-SE entre la República Centreafricana i el Sudan del Sud. Comença al nord al trifini d'ambdós estats amb el Sudan i va fins al sud fins al trifini entre ambdós estats amb la República Democràtica del Congo. Separa, de nord a sud, els estats sudanesos del sud de Bahr al-Ghazal de l'oest i Equatòria Occidental de les prefectures administratives centreafricanes de Vakaga, Haute-Kotto i Haut-Mbomou.

## Formació

La República Centreafricana era l'antiga colònia francesa d'Ubangui-Chari (1905), que fou juntada al Gabon i el Congo, formant l'Àfrica Equatorial Francesa el 1910. El 1960 esdevingué un estat independent. Per la seva banda, el Sudan del Sud formà part de l'antic Sudan Angloegipci i en 1958 del Sudan independent fins que el 2011 es va independitzar.

## Referències

* ↑ South Sudan Arxivat 2019-06-26 a Wayback Machine., The CIA World Factbook
* ↑ South Sudan - Foreign Relations a globalsecurity
* ↑ 2 març 2014: Central African Republic, South Sudan – Conflict/Displacement
# Gai Servili Glàucia

Gai Servili Glàucia (llatí: Gaius Servilius Glaucia) va ser un magistrat romà del segle i aC. Formava part de la gens Servília, d'origen patrici.
Va ser pretor l'any 100 aC, i va cooperar amb Gai Mari, que aquell any era cònsol per sisena vegada, i amb Luci Apuleu Saturní, que va ser elegit aquell any tribú de la plebs gràcies a Glàucia, que va mantenir convocats els comicis en lloc i temps irregulars. Al final de l'any va ser candidat al consolat pel 199 aC tot i que per llei hi havia d'haver un interval d'almenys dos anys entre un càrrec i l'altre.
Glàucia va ser l'únic pretor que va fugir amb Saturní cap al Capitoli i quan van ser obligats a rendir-se per manca d'aigua, van morir junts, diu Ciceró. Encara que Glàucia no estava inclòs en el decret del senat que condemnava a mort a Saturní i els seus col·laboradors, Mari el va fer executar per la seva pròpia autoritat.
Ciceró el compara amb el demagog atenès Hipèrbol, i diu que era el pitjor dels homes. Però admet que era eloqüent, agut i enginyós.
Servili Glàucia va fer aprovar una llei de repetundis (extorsió), que coneixem com a Lex Glaucia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 272-273.
# Gens Lívia

La gens Lívia (en llatí Livia gens) va ser una gens romana plebea, però una de les més il·lustres entre la noblesa.
Suetoni diu que van exercir vuit consolats, dues censures, una dictadura, i una vegada el càrrec de magister equitum, i van obtenir tres triomfs. El primer que va obtenir el consolat fou Marc Livi Denter el 302 aC i finalment van arribar a l'imperi pel matrimoni de Lívia Drusil·la amb August, el fill de la qual Tiberi va ser emperador.
Els seus cognoms van ser Denter, Drusus, Libo, Macatus i Salinator.
Alguns representants d'aquesta gens van ser:
* Marc Livi Denter, cònsol l'any 302 aC
* Marc Livi Macat, militar
* Marc Livi Salinator, dictador l'any 207 aC
* Marc Livi Drus Libó, cònsol l'any 15 aC
* Lívia Drusil·la, esposa de l'emperador August

## Referències

* ↑ Suetoni. Tiberius. 3
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 789.
# Gabriella Rosaleva

Gabriella Rosaleva (Besozzo, 13 de febrer de 1942) és una pintora i directora de cinema italiana.

## Vida

Rosaleva va començar la seva carrera artística com a pintora. Després d'assistir a l'"Scuola di Cinema" de Milà, va dirigir la seva primera pel·lícula l'any 1978, el curt Una Maria del '23 rodada en Super-8 i la van seguir un gran nombre d'altres curtmetratges. El 1982 es va estrenar el seu primer llargmetratge, Processo a Caterina Ross, que es va fer després de judicis reals de bruixes el 1697. El llenguatge visual poc convencional de Rosaleva, que no segueix fàcilment els hàbits de visualització normals, també es va veure en altres dues pel·lícules de la dècada (sempre basades en el seu propi guió) i en una sèrie de documentals. A més, el 1987 va dirigir la sèrie de televisió de 39 episodis Licia dolce Licia.
Rosaleva viu a Sardenya.

## Filmografia

* 1982: Processo a Caterina Ross
* 1985: Prima del futuro
* 1990: La sposa di San Paolo
* 2017: Viaggio a Stoccolma

## Referències

* ↑ Roberto Poppi: Dizionario del cinema italiano. I Registi. Rom, Gremese Editore 2002, S. 368
* ↑ Gabriela Rosaleva biografia a cura de Luisa Cutzu
# Fèlix Martínez i Comín

Fèlix Martínez i Comín (Barcelona, 30 de novembre de 1920 – 6 d'agost de 1995) fou un compositor de sardanes.
Va estudiar piano i violí al Conservatori Municipal de Barcelona i harmonia i composició amb Joaquim Zamacois. Com a intèrpret va actuar de trompa a l'Orquestra Filharmònica de Barcelona i a l'Orquestra Amics dels Clàssics fins al 1936. Als anys quaranta es va especialitzar en la música de ball, de la qual fou un destre arranjador, i també es va iniciar en la cobla, gènere que finalment va conrear a bastament i en el qual va obtenir nombrosos premis i èxits. Les seves sardanes destaquen per les combinacions instrumentals de nova factura i una constant de qualitat. L'any 1953, es va casar amb la cantant, actriu i compositora Pepita Llunell, molt premiada especialment en el camp de la composició sardanística. El seu reconeixement va esclatar l'any 1971 amb Rosa de Sant Jordi. La seva producció també inclou música de cambra, lieder i algunes peces simfòniques que no s'aparten del llenguatge tonal.

## Referències

* ↑ «Fer de músic - Pepita Llunell», 21-05-2010. [Consulta: 10 maig 2021].
* Carles Riera, Josep Maria Serracant, Josep Ventura Diccionari d'autors de sardanes i de música per a cobla Girona: SOM, 2002

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Gegants del carrer de la Princesa

Gegants del carrer de la Princesa són dos gegants, en Emili i la Maria Loreto, vinculats al carrer de la Princesa de Barcelona. Representen un rei i una reina joves de l'edat mitjana i tenen una figuració clàssica. Són uns gegants propietat de la família gegantera Nogués-Rodés i van ser la primera parella de gegants privats que tingué la ciutat.
Els gegants, més reduïts que no la majoria dels de la ciutat, els va adquirir Josep Maria Nogués, que en volia uns que representessin el seu carrer. Són figures de sèrie comprades al taller imatger El Ingenio. Per això són idèntiques a les d'alguns gegantons que es poden trobar en unes altres poblacions catalanes.
L'Emili i la Maria Loreto s'estrenaren a les festes de Santa Eulàlia de la Ciutat Vella l'any 1983 i foren batejats amb els noms dels pares del propietari, encarregats de portar-los durant molts anys. Es poden considerar els primers gegants en actiu dels barris de Sant Pere i la Ribera, fruit de la revifada de la cultura popular que portà la democràcia.
L'any 2002 s'afegeix un membre a la família, el gegantó que representa l'avi dels Nogués-Rodés, en Joaquim Partagàs, més conegut per El Rei de la Màgia. Des d'aleshores és ben habitual que acompanyi la parella a les eixides arreu de la ciutat.
Els Gegants del carrer de la Princesa participen cada any en la Festa Major del barri i no és estrany de veure'ls passejar i dansar en trobades i cercaviles barcelonines, sempre portats per la colla Amics dels Gegants del carrer de la Princesa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Gegants del carrer de la Princesa». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# GUADEC

La GUADEC (GNOME User and Developer European Conference en anglès) és una conferència anual d'abast europeu centrada en el desenvolupament i promoció de l'entorn d'escriptori GNOME.
La primera GUADEC va ser organitzada per en Mathieu Lacage com un acte puntual i atragué al voltant de 70 col·laboradors del GNOME. Fou el primer cop que molts d'ells es van conèixer en persona i, com que va considerar-se tot un èxit, va decidir-se donar-li una continuïtat anual en diferents ubicacions d'arreu d'Europa. Des de llavors, ha estat organitzada per iniciatives locals. La participació s'ha quintuplicat des de la primera conferència i, des del 2001, també ha estat possible seguir les xerrades en temps real des d'Internet.

## Llocs d'acollida

* 2000 París, (França)
* 2001 Copenhaguen, (Dinamarca)
* 2002 Sevilla, (Espanya)
* 2003 Dublín, (Irlanda)
* 2004 Kristiansand, (Noruega)
* 2005 Stuttgart, (Alemanya)
* 2006 Vilanova i la Geltrú, (Catalunya)
* 2007 Birmingham, (Anglaterra)
* 2008 Istanbul, (Turquia)
* 2009 Gran Canària, (Espanya)
* 2010 La Haia, (Països Baixos)
* 2011 Berlín, (Alemanya)
* 2012 La Corunya, (Espanya)
* 2013 Brno, (República Txeca)
* 2014 Estrasburg, (França)

## Enllaços externs

* Lloc oficial de la GUADEC
* Campanya de petició de la GUADEC a Barcelona, que es traslladaria una vegada acceptada a Vilanova i la Geltrú.
# Gerasimovskita

La gerasimovskita és un mineral de la classe dels òxids. Va rebre el nom l'any 1957 per Evgeny Ivanovich Semenov en honor de Vasilii Ivanovich Gerasimovsky (20 de juny de 1907, poble d'Artemievskaya, óblast de Vólogda, Rússia - 11 d'agost de 1979, Transbaikal) qui el 1934 va descobrir amb O.A. Vorobyova el jaciment de Vorobyova, a la Península de Kola.

## Característiques

La gerasimovskita és un òxid de fórmula química (Mn,Ca)(Nb,Ti)₅O₁₂·9H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1958. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2, i és un mineral amorf.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gerasimovskita pertany a «04.FM - Hidròxids amb H₂O +- (OH); sense classificar» juntament amb els següents minerals: franconita, hochelagaïta, ternovita, beliankinita, manganbeliankinita, silhydrita i cuzticita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la muntanya Malyi Punkaruaiv, situada al districte de Lovozero, dins l'óblast de Múrmansk (Rússia). També ha estat descrita en altres indrets propers tant al mateix districte de Lovozero com al massís de Khibini. A fora de Rússia també se n'ha trobat al Complex intrusiu d'Ilímaussaq, al municipi de Kujalleq (Groenlàndia). Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Gerasimovskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 octubre 2021].
# Garcia I del Congo

Garcia I Mvemba a Nkanga va ser un manikongo del regne del Congo des del 27 d'abril de 1624 fins al 7 de març de 1626. Era fill del rei Pedro II. Va ser el segon i últim rei de la Casa de Nsundi iniciada pel seu pare el 1622. Quan Pere II va morir el 1624, García el va succeir pacíficament al tron. Abans del seu regnat, el seu pare havia acordat una aliança antiportuguesa amb la Companyia Holandesa de les Índies Occidentals. Quan els holandesos arribaren el 1624 a punt d'ocupar Luanda, António da Silva va interceptar la delegació de la flota a Soyo. Actuant contra els desitjos de la Casa de Nsundi, Silva va tractar d'ignorar del pla holandès-congo i va insistir que des de la mort de Pere II tot el que buscava a Garcia era la pau entre Congo i Portugal.
Hi havia aquells de la noblesa Congo que no volien deixar que la Casa de Nsundi continués al tron. A instàncies de les senyores reials a la cort, el duc de Nsundi Manuel Jordão va marxar amb l'exèrcit cap a la capital São Salvador. Garcia va ser forçar a fugir a Soyo amb la seva esposa i la seva àvia, i la dinastia Kwilu va recuperar el tron del Congo.

## Referències

* 1 2 Heywood, Linda M. and John K. Thornton: "Central Africans, Atlantic Creoles, and the Foundation of the Americas, 1585-1660", page 141. Cambridge University Press, 2007
* ↑ Heywood, Linda M. and John K. Thornton: "Central Africans, Atlantic Creoles, and the Foundation of the Americas, 1585-1660", page 140. Cambridge University Press, 2007
* 1 2 Thornton, John: "Elite Women in the Kingdom of Kongo: Historical Perspectives on Women's Political Power", page 450. The Journal of African History, Vol. 47, 2006