OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Galva (Illinois)

Galva és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 2.758 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Galva tenia 2.758 habitants, 1.164 habitatges, i 740 famílies. La densitat de població era de 622,7 habitants/km².
Dels 1.164 habitatges en un 28,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,9% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 36,4% no eren unitats familiars. En el 32,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 19% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 19% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.071 $ i la renda mediana per família de 45.880 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.467 $ mentre que les dones 21.714 $. La renda per capita de la població era de 17.165 $. Aproximadament el 6,9% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Galva». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Galva». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# GT 64: Championship Edition

GT 64: Championship Edition (o també "Grand Tour 64") és un videojoc de curses per la Nintendo 64 que va ser llançat al Japó com a City Tour GrandPrix: Zen Nihon GT Senshuken amb dos noves pistes exclusives japoneses el 1998. Per això el seu títol, va ser llicència de l'All-Japan GT Championship, mostrant cotxes i conductors de la temporada de 1997.

## Rebuda

Next Generation va revisar la versió de Nintendo 64 del joc, qualificant-la amb una estrella sobre cinc, i va dir que "En aspectes generals GT 64 manca tant de la tècnica d'un pilot tècnic com de la velocitat d'un pilot ràpid – de fet, manca en qualsevol cosa que pensis."
GT 64 va rebre comentaris generalment desfavorables de la crítica, que van criticar el nombre limitat de pistes del joc. N64 Magazine va assenyalar que, si bé el joc s'havia presentat com a 12 pistes, en realitat només té tres, sense considerar les variants mirall i el fet que cada pista ofereix una ruta curta i llarga. La revista va concloure que GT 64 és inferior a Gran Turismo o GTI Club, però millor que Automobili Lamborghini. Nintendo Power va ressaltar la música enèrgica del joc i els efectes de so. Al Japó, Famitsu li va donar una puntuació de 23 sobre 40.

## Referències

* ↑ Al web de IGN (en anglès)
* 1 2 «GT 64: Championship Edition». CBS Interactive. Arxivat de l'original el 9 setembre 2015. [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ Edge staff (June 1998). «GT 64 [Championship Edition]». Edge (59) (Future plc).
* ↑ EGM staff (1998). «GT 64 Championship Edition». Electronic Gaming Monthly (Ziff Davis).
* 1 2 «CITY TOUR GRANDPRIX 〜全日本GT選手権〜 [NINTENDO64]» (en japanese). Enterbrain. [Consulta: 20 març 2019].
* ↑ Fatt, Bobba. «GT 64: Championship Edition Review for N64 on GamePro.com». GamePro. IDG Entertainment, 1998. Arxivat de l'original el 2005-02-15. [Consulta: 20 març 2019].
* ↑ Josh Smith. «GT 64 Championship Edition Review». CBS Interactive, 15-09-1998. Arxivat de l'original el 8 octubre 2018. [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ Simon Bailey (Aug 1998). «GT 64 Championship Edition». Hyper (58) (Next Media Pty Ltd): 54. Consulta: 2019-03-20.
* ↑ Peer Schneider. «GT 64 Championship Edition». Ziff Davis, 11-09-1998. Arxivat de l'original el 15 gener 2015. [Consulta: 8 octubre 2018].
* 1 2 3 Tim Weaver (Jul 1998). «GT64 [Championship Edition]». N64 Magazine (17) (Future plc): 52–55.
* 1 2 3 «GT 64 Championship Edition». Nintendo Power 111 (Nintendo of America). Aug 1998: 96. Consulta: 2019-03-20.
* ↑ «Finals». Next Generation (47) (Imagine Media). Nov 1998: 154.

## Enllaços externs

* GT 64: Championship Edition a MobyGames (anglès)
# Garcia I Centul

Garcia I Centul fou un comte de Gascunya fins a la seva mort el 819, fill probable de Centul, que al seu torn era fill segurament de Llop II. Va donar suport a la revolta del seu germà Llop III Centul vers 817 quan el ducat de Gascunya romania vacant després de la mort de Sanç I Llop el 816. Aprofitant que Pipí I d'Aquitània primer no havia estat coronat, i després estava absent, els dos germans, amb el suport de molts nobles vascons, es van revoltar i Llop III es va erigir en duc. Pipí va enviar contra els rebels (818) als comtes Berenguer de Tolosa i Guerí d'Alvèrnia. Llop III els va presentar batalla (potser al començament del 819) però fou derrotat i va haver de fugir sent capturat poc després; en la batalla va morir Garcia I Centul.

## Bibliografia

* Christian Settipani, La Noblesse du Midi Carolingien, Prosopographica et genealogica, Oxford, 2004, (ISBN 1-900934-04-3)
* Renée Mussot-Goulard, Histoire de la Gascogne, Presses Universitaires de France, col·lecció «Que sais-je ?», París, 1996, 127 p. (ISBN 2-13-047519-1)
# Giovanni Pietro Cubeddu

Giovanni Pietro Cubeddu (Pattada, 1748 - Oristany 1828) és un escriptor sard en logudorès. Estudià de petit a Sàsser, i amb 16 anys va compondre els seus primers poemes. Abraçà l'orde religiós dels escolapis i es dedicà durant un temps a l'ensenyament, però al cap d'un temps penjà els hàbits i tornà al seu poble, per tal de viure al camp i cantar els seus poemes a pagesos i pastors. Quan es va fer vell retornà a l'Orde i es dedicà a predicar, ensenyar i fer obres de caritat. És considerat un dels més grans poetes sards del segle xviii, i la major part de la seva obra fou publicada després de la seva mort.

## Obres

* Su cuccu e sa rondine. Su leone e s'ainu. Protesta de amore. Sa femina onesta
* Sa congiura iscoberta de sos troianos madamizantes: dramma sardu
* Sa famosa Giuditta: Su rusignolu: ottava rima sarrada
* Apollo. Sa dama incantadora: poesias sardas
* Lodes de sa bellesa. Sa femmina onesta
* Sos piagheres mundanos: cantigu in limba sarda logudoresa
* Sa potenzia de Deus, o siat Veridade e grandesa de sa religione cristiana: cantigu cumpostu in limba sarda logudoresa
* Sa rosa. Sas tres rosas. S'amante e sas deas de su parnasu
* a nobilissima dama incantadora. Esagerazione amorosa. Apollo cun sas musas d'Elicona
# George Cameron

George Cameron (Glasgow, 17 d'agost de 1881 - Nova York, 1968) fou un ciclista estatunidenc, professional des del 1910 fins al 1917.
Es va especialitzar en les curses de sis dies, però no va obtenir cap victòria. Com a amateur va participar en els Jocs Olímpics de 1908, on disputà, sense sort, tres proves del programa de ciclisme.

## Palmarès

* 1909
** 3r als Sis dies d'Atlanta (amb Worth Mitten)
* 1913
** 2n als Sis dies de Saint Louis (amb Bill Loftes)
** 3r als Sis dies de Buffalo (amb Iver Lawson)
* 1913
** 2n als Sis dies de Saint Louis (amb Bill Loftes)
* 1914
** 2n als Sis dies de Newark (amb Harry Kaiser)
* 1915
** 3r als Sis dies de Buffalo (amb Harry Kaiser)
* 1916
** 3r als Sis dies de Chicago (amb Andrzej Kaiser)
** 3r als Sis dies de Kansas City (amb Iver Lawson)
* 1917
** 3r als Sis dies de San Francisco (amb Harry Kaiser)

## Referències

* ↑ «CAMERON George (George Guthrie)». [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ «Olympedia – George Cameron». [Consulta: 6 agost 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Germània Inferior

La Germània Inferior és una província romana que inclou aproximadament els territoris actuals dels Països Baixos, part de Bèlgica i la zona d'Alemanya tocant al Rin. Va escindir-se de la Gàl·lia, amb assentaments romans des del 50 aC (destaquen Colonia Ulpia Traiana, Lugdunum Batavorum, la futura Bonn i la capital, Colonia Claudia Ara Agrippinensium) i pacificada per Juli Cèsar. Rep el títol de província imperial l'any 83. La província va esdevenir seu d'exportacions de terrissa i treballs en cuir per a altres regions romanes.
Les tribus originàries, malgrat el nom de la província, eren sobretot d'ascendència celta, si bé es van germanitzar amb el pas dels segles: frisons, bataus, ubis, sicambres, menapis i eburons. En esfondrar-se l'imperi, va passar a mans dels francs. Els queruscs estaven establerts als límits de la província i van provocar la batalla del bosc de Teutoburg, una gran derrota romana. Des del segle IV els seus habitants adopten progressivament el cristianisme.
# Genghis Khan (pel·lícula)

Genghis Khan és una pel·lícula estatunidenco-anglo-germano-iugoslava dirigida per Henry Levin i estrenada el 1965. Ha estat doblada al català.

## Argument

Des de la seva infantesa a la seva vida d'adult, la història (novel·lada) de Temüjin que es convertirà en el primer emperador mongol sota el nom de Genguis Kan. Molt jove, és reduït a l'esclavitud pel cap de la tribu Djamuqa. Ja adult i lliure, Temüjin no aspirarà més que a venjar-se del seu antic raptor...

## Repartiment

* Stephen Boyd: Djamuqa
* Omar Sharif: Temüjin / Genghis Khan
* James Mason: Kam Ling
* Françoise Dorléac: Börte
* Eli Wallach: el Chah de Khwarezm
* Telly Savalas: Shan
* Robert Morley: l'emperador de La Xina
* Yvonne Mitchell: Katke

## Referències

* ↑ esadir.cat. Genghis Khan. esadir.cat.
* ↑ «Genghis Khan». The New York Times.
# Giovanni Aurispa

Giovanni Aurispa (1376–1459) va ser un historiador i promotor del grec clàssic dins de l'humanisme italià primerenc. Va aprendre aquesta llengua gràcies al mecenatge de diversos nobles i a una estada a Constantinoble. Destaca com a diplomàtic papal i com a preceptor de figures com ara Lorenzo Valla. Per a dur a terme les seves lliçons va arreplegar una biblioteca considerable de clàssics, que així va ajudar a difondre entre els seus contemporanis. Per tal que fossin encara més llegits, va copiar gran part dels manuscrits que conservava en versions molt acurades lingüísticament.

## Referències

* ↑ Bigi, Emilio (1962). Aurispa, Giovanni. Dizionario Biografico degli Italiani, Vol. 4
# Fàbrica de Gas (Tortosa)

La Fàbrica de Gas és una obra del municipi de Tortosa (Baix Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'únic element conservat de l'antiga fàbrica de gas de Tortosa. Situat a l'angle que conformen la muralla exterior de la Suda en el sector del barri del Rastre i la muralla de la ciutat del segle xiv, darrere de l'Escola de la Mercè.
Es tracta de cinc primes columnes de ferro, unides per un enreixat del mateix material a la part superior, amb una petita roda a l'extrem superior de cadascuna d'elles. De cadascuna d'aquestes rodes penja un contrapès. Aquests permetien sostenir en el nivell adequat una plataforma també de ferro a manera de plat invertit que formava part del sistema amb el qual s'aconseguia el nivell i pressió per distribuir el gas per la ciutat.

## Història

El lloc que ocupava la Fàbrica de Gas, posteriorment recinte del Col·legi de la Mercè, havia estat anteriorment fossar. Aquest fou inaugurat el 1804. Fou traslladat a Sant Llàtzer posteriorment, i convertit el sector en zona de passeig des de 1862. La fàbrica es construí i entrà en funcionament el 1867. Aprofitava part de les construccions de l'antic fossar. En el pati central hi havia un gran tambor on s'emmagatzemava el gas, i a partir del qual es distribuïa. Els muntants conservats són els que mantenien i emmarcaven aquest gran tambor.
A l'enderrocar la factoria el 1983, per construir el centre escolar, van quedar al redescobert el portals de l'Olivera i la Bassa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fàbrica de Gas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 desembre 2015].
# Gracula

Gracula és un gènere d'ocells de la família dels estúrnids (Sturnidae). Coneguts com a mainàs, habiten en zones tropicals d'Àsia meridional, des de l'Índia, Bangladesh i Sri Lanka cap a l'est fins a Indonèsia. El mainà religiós (Gracula religiosa) ha esdevingut un popular ocell de gàbia.
Són ocells sedentaris que habiten típicament en boscos i terres de conreu. Ponen 2 – 3 ous a un niu construït en un forat.
Fan 25 - 30 cm de llargària. El plomatge és negre brillant, amb grans taques blanques a les ales, molt patents en vol. El bec i les fortes cames són de color groc brillant o taronja, amb carúncules grogues al cap, la forma i posició de les quals varien segons les espècies. Els sexes són similars, però els joves tenen el bec de colors més apagats.
Com la majoria dels membres de la família, aquests mainàs són bastant omnívors, menjant fruita, nèctar i insectes.

## Llistat d'espècies

Si bé en un principi es considerava una única espècie molt variable, i més tard dues, la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2022) contempla cinc espècies dins aquest gènere:
* Gracula religiosa - Mainà religiós.
* Gracula indica - Mainà de l'Índia.
* Gracula enganensis - Mainà d'Enggano.
* Gracula robusta - Mainà de Nias.
* Gracula ptilogenys - Mainà de Sri Lanka.
Tanmateix, segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), una subespècie del mainà religiós hauria de ser considerat també com una espècie apart:
* Gracula venerata - Mainà venerat.
Aquesta darrera llista, en canvi, considera Gracula enganensis com a subespècie del mainà religiós.

## Referències

* 1 2 «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* 1 2 3 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 677. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «gracula». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].

## Bibliografia

* Birds of India. Grimmett, Inskipp i Inskipp, ISBN 0-691-04910-6
* Starlings and Mynas. Chris Feare i Adrian Craig. Princeton University Press, 1999, ISBN 0-7136-3961-X.
# George de Mestral

George de Mestral (* Nyon, 19 de juny de 1907 – Commugny, 8 de febrer de 1990) va ser un enginyer elèctric, conegut per inventar el velcro. Va néixer a Nyon, entre Ginebra i Lausanne, a Suïssa.

## Biografia

Quan tenia dotze anys va construir un avió de joguina en fusta que més tard va patentar. Va freqüentar la École polytechnique fédérale de Lausanne. Després d'acabar el curs va començar a treballar a una botiga de màquines d'una empresa d'enginyeria.
En el seu temps lliure li agradava sortir a passejar amb el seu gos pel camp. Va ser aquí on va percebre que les llavors de la planta arctium s'enganxaven constantment a la seva roba i a tomb del gos. Examinant el material a través d'un microscopi va aconseguir distingir diferents filaments entrellaçats acabats en petits ganxos, causant així una gran adherència als teixits.
Malgrat la resistència de la societat a aquesta idea, de Mestral va fundar la seva pròpia companyia i el 1951 va patentar el velcro. Venent-ne 55.000 km per any, es va convertir en multimilionari. Quan el seu pare va morir el 1966, de Mestral va heretar el castell suís de Saint-Saphorin-sud-Morges. El 8 de febrer de 1990 va morir a Commugny, Suïssa.

## Cronologia

* 1919 - Amb 12 anys, registra la seva primera patent, un avió de joguina
* Estudia enginyeria elèctrica en la École polytechnique fédérale de Lausanne
* 1941 - Inventa el Velcro
* 1951 - Registra la patent del "Velcro" a Suïssa
* 1952 - Registra la patent del "Velcro" en altres països

## Vegeu també

* Veta adherent

## Referències

* ↑ Stephens, Thomas. «How a Swiss invention hooked the world». swissinfo.ch, 04-01-2007. Arxivat de l'original el 2008-06-14. [Consulta: 9 maig 2008].
* ↑ McSweeney, Thomas J.; Stephanie Raha Better to Light One Candle: The Christophers' Three Minutes a Day: Millennial Edition. Continuum International Publishing Group, agost 1999, p. 55. ISBN 0-8264-1162-2 [Consulta: 9 maig 2008].
* ↑ «About Us:History». Velcro.uk. Arxivat de l'original el 2008-06-14. [Consulta: 9 maig 2008].
* ↑ «Les Chemins de Commugny». Arxivat de l'original el 2013-01-15. [Consulta: 12 febrer 2017].
# Gluí

En teories supersimètriques de física de partícules, un gluí (símbol g~) és el company supersimètric (fermió d'espín 1/2) hipotètic del gluó (bosó d'espín 1).
Si existeixen, s'espera que puguin ser produïts en parelles a acceleradors de partícules com el Gran Col·lisionador d'Hadrons del CERN.
Els gluins són fermions de Majorana i interaccionen via la força forta com un octet de color (com els gluons, s'esperen 8 gluins amb diferents combinacions de color). El gluí té nombre leptònic 0, nombre bariònic 0, i espín 1/2. En models de supersimetria que conserven R-paritat, els gluins decauen via la interacció forta en un squark i un quark (de masses inferiors a la del gluí). El squark subsegüentment decau en un altre quark i la partícula supersimètrica més lleugera (LSP) com el neutralí (que escapa el detector sense interaccionar). Així, la producció de gluins a un col·lisionador resulta en un senyal típic de quatre jets més energia mancant. Tanmateix si els gluins són més lleugers que els squarks, la desintegració d'un gluí en 3 cossos, neutralino i un parell quark antiquark, és cinemàticament accessible mitjançant un squark virtual.

## Referències

* ↑ «A Supersymmetry primer» (en anglès). Adv.Ser.Direct.High Energy Phys. 21, (2010).

## Vegeu també

* Gaugins
* Llista de partícules supersimètriques
* Model Estàndard Supersimètric mínim (MSSM)
# Govern de Catalunya 2006

«Govern de Catalunya 2006» té aquests significats:
* Govern de Catalunya 2003-2006
* Govern de Catalunya 2006-2010
# Grup de la dalyita

El grup de la dalyita és un grup de minerals de la classe dels silicats. Està format per quatre espècies: dalyita, davanita, sazhinita-(Ce) i sazhinita-(La). La dalyita, espècie que dona nom al grup, i la davanita cristal·litzen en el sistema triclínic, mentre que les altres dues espècies ho fan en el sistema ortoròmbic.
| Espècie | Fórmula |
| Dalyita | K₂ZrSi₆O₁₅ |
| Davanita | K₂TiSi₆O₁₅ |
| Sazhinita-(Ce) | Na₂CeSi₆O₁₄·6H₂O |
| Sazhinita-(La) | Na₃La[Si₆O₁₅]·2H₂O |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals d'aquest grup pertanyen a «09.EA: Fil·losilicats, amb xarxes senzilles de tetraèdres amb 4-, 5-, (6-), i 8-enllaços» juntament amb els següents minerals: cuprorivaïta, gil·lespita, effenbergerita, wesselsita, ekanita, apofil·lita-(KF), apofil·lita-(KOH), apofil·lita-(NaF), magadiïta, okenita, nekoïta, cavansita, pentagonita, penkvilksita, tumchaïta, nabesita, ajoïta, zeravshanita, bussyita-(Ce) i plumbofil·lita.

## Referències

* 1 2 «Dalyite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 març 2024].
# Grup de la crichtonita

El grup de la crichtonita és un grup de minerals format per vint espècies de minerals òxids. Es tracta de titanats complexos que cristal·litzen en el sistema trigonal.

## Membres del grup

El grup de la crichtonita està integrat per les següents espècies minerals:
| Espècie | Fórmula |
| Almeidaïta | PbZn₂(Mn,Y)(Ti,Fe$^{3+}$)$_{18}$O$_{36}$(OH,O)₂ |
| Botuobinskita | SrFe$^{2+}$Mg₂(Cr$^{3+}$₆Ti$^{4+}$₁₂)[O$_{36}$(OH)₂] |
| Cleusonita | Pb(U$^{4+}$,U$^{6+}$)Fe2+ 2(Ti,Fe$^{2+}$,Fe$^{3+}$)$_{18}$(O,OH)$_{38}$ |
| Crichtonita | Sr(Mn,Y,U)Fe₂(Ti,Fe,Cr,V)$_{18}$(O,OH)$_{38}$ |
| Davidita-(Ce) | Ce(Y,U)Fe₂(Ti,Fe,Cr,V)$_{18}$(O,OH,F)$_{38}$ |
| Davidita-(La) | La(Y,U)Fe₂(Ti,Fe,Cr,V)$_{18}$(O,OH,F)$_{38}$ |
| Davidita-(Y) | (La,Ce,Na,Ca,Pb)(Y,Fe$^{2+}$,◻)(Fe$^{2+}$,Mn$^{2+}$)₂(Ti,Fe$^{3+}$,Nb,Zr)$_{18}$O$_{38}$ |
| Dessauïta-(Y) | Sr(Y,U,Mn)Fe₂(Ti,Fe,Cr,V)$_{18}$(O,OH)$_{38}$ |
| Gramaccioliïta-(Y) | (Pb,Sr)(Y,Mn)Fe3+ 2(Ti,Fe$^{3+}$)$_{18}$O$_{38}$ |
| Haitaïta-(La) | LaU$^{4+}$Fe$^{3+}$₂(Ti$_{13}$Fe$^{2+}$₄Fe$^{3+}$)O$_{38}$ |
| Landauïta | (Na,Pb)(Mn$^{2+}$,Y)(Zn,Fe)₂(Ti,Fe$^{3+}$,Nb)$_{18}$(O,OH,F)$_{38}$ |
| Lindsleyita | (Ba,Sr)(Zr,Ca)(Fe,Mg)₂(Ti,Cr,Fe)$_{18}$O$_{38}$ |
| Loveringita | (Ca,Ce,La)(Zr,Fe)(Mg,Fe)₂(Ti,Fe,Cr,Al)$_{18}$O$_{38}$ |
| Mapiquiroïta | (Sr,Pb)(U,Y)Fe₂(Ti,Fe$^{3+}$)$_{18}$O$_{38}$ |
| Mathiasita | (K,Ba,Sr)(Zr,Fe)(Mg,Fe)₂(Ti,Cr,Fe)$_{18}$O$_{38}$ |
| Mianningita | (◻,Pb,Ce,Na)(U$^{4+}$,Mn,U$^{6+}$)Fe3+ 2(Ti,Fe$^{3+}$)$_{18}$O$_{38}$ |
| Mirnyïta | SrZr$^{4+}$Mg₂(Cr$^{3+}$₆Ti$^{4+}$₁₂)O$_{38}$ |
| Paseroïta | Pb(Mn$^{2+}$,☐)(Fe$^{3+}$,☐)₂(V$^{5+}$,Ti$^{4+}$,☐)$_{18}$O$_{38}$ |
| Saranovskita | SrCaFe$^{2+}$₂(Cr₄Ti₂)Ti₁₂O$_{38}$ |
| Senaïta | Pb(Mn,Y,U)(Fe,Zn)₂(Ti,Fe,Cr,V)$_{18}$(O,OH)$_{38}$ |

## Referències

* ↑ «3 març 2022 Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2].
* ↑ «Dana Classification». [Consulta: 22 setembre 2021].
# Grup de la d'ansita

El grup de la d'ansita és un grup de minerals de la classe dels sulfats format per tres espècies: la d'ansita, la d'ansita-(Fe) i la d'ansita-(Mn). Totes tres espècies cristal·litzen en el sistema isomètric.
| Espècie | Fórmula |
| D'ansita | Na₂₁Mg(SO₄)₁₀Cl₃ |
| D'ansita-(Fe) | Na₂₁Fe²⁺(SO₄)₁₀Cl₃ |
| D'ansita-(Mn) | Na₂₁Mn²⁺(SO₄)₁₀Cl₃ |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals d'aquest grup pertanyen a «07.BC: sulfats (selenats, etc.), amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran», juntament amb els minerals següents: alunita, amonioalunita, amoniojarosita, argentojarosita, beaverita-(Cu), dorallcharita, huangita, hidroniojarosita, jarosita, natroalunita-2c, natroalunita, natrojarosita, osarizawaïta, plumbojarosita, schlossmacherita, walthierita, beaverita-(Zn), ye'elimita, atlasovita, nabokoïta, clorotionita, euclorina, fedotovita, kamchatkita, piypita, klyuchevskita, alumoklyuchevskita, caledonita, wherryita, mammothita, linarita, schmiederita, munakataïta, chenita, krivovichevita i anhidrocaïnita.

## Referències

* 1 2 «D'Ansite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 març 2024].
# Graceville (Florida)

Graceville és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 2.402 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Graceville tenia 2.402 habitants, 933 habitatges, i 572 famílies. La densitat de població era de 215,7 habitants/km².
Dels 933 habitatges en un 26,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,3% hi vivien parelles casades, en un 13,8% dones solteres, i en un 38,6% no eren unitats familiars. En el 33,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,4% tenia menys de 18 anys, un 13,3% entre 18 i 24, un 23,1% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 20,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.031 $ i la renda mediana per família de 32.778 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.969 $ mentre que les dones 20.109 $. La renda per capita de la població era de 14.245 $. Entorn del 15,1% de les famílies i el 20,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Graceville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Graceville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.