OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rhinogobius rubrolineatus

Rhinogobius rubrolineatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,2 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 26.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Fujian (la Xina).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1859. Notes on a collection of Japanese fishes, made by Dr. J. Morrow. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 11. 144-150.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chen, I-S. & Miller, P.J. 2008. Two new freshwater gobies of the genus Rhinogobius (Teleostei: Gobiidae) in southern China, around the northern region of the South China Sea. The Raffles Bulletin of Zoology, Supplement Series Núm. 19: 225–232.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Tresor

Un tresor és una gran acumulació de riqueses, especialment monedes i joies antigues. Els tresors són sovint restes de naufragis, fortunes amagades a jardins o cases, etc. La legislació internacional regula el dret a buscar i quedar-se amb part del tresor depenent de la zona on es trobi, per la qual cosa existeixen professionals dedicats a buscar-los. També són un referent per a l'arqueologia.
Però sens dubte els tresors són un objecte mític que justifca aventures en la ficció, com en la fantasia èpica, les històries d'un tresor pirata (amagat en una illa deserta o cova dins d'un cofre) o les de màgia. En aquests relats sovint l'important és la mateixa recerca, que acaba sent un viatge d'autoconeixement. Per això, a vegades el tresor final és un símbol i no riqueses materials. Un exemple arquetípic seria el Sant Graal.

## Tresors famosos

* El de l'Illa del Tresor de Robert Louis Stevenson.
* Oak Island.
* El tresor de la tomba de Tutankamon, amb una suposada maledicció.
* Les mines del Rei Salomó.
* El tresor de Darios III de Pèrsia.
* El tresor dels templers.

## Referències

* ↑ Ministerio de Cultura y Educación. «RESOLUCIÓN de 7 de enero de 2003, de la Dirección General de Patrimonio Artístico de la Consejería de Cultura y Educación, por la que se incoa expediente de declaración de bien de interés cultural a favor de la colección arqueológica del Tesoro de Villena» (pdf) (en castellà). BOE p. 7798-7802, 1 2003. [Consulta: 6 desembre 2009]. «Desde el punto de vista histórico, artístico y arqueológico, el Tesoro de Villena constituye un depósito no normalizado, por su peso y contenido (A. Perea). De hecho, se trata del segundo tesoro de vajilla áurea más importante de Europa, tras el de las Tumbas Reales de Micenas en Grecia (A. Mederos). [Des del punt de vista històric, artístic i arqueològic, el Tresor de Villena constituïx un «unicum», un dipòsit no normalitzat, pel seu pes i contingut (A. Perea). De fet, es tracta del segon tresor de vaixella àuria més important d'Europa, darrere del de les Tombes Reials de Micenes a Grècia (A. Mederos).]»
Viccionari
# Margalida Grimalt Reynés

Margalida Grimalt Reynés (sa Pobla, 19 de març de 1982) és una actriu de teatre i televisió i també terapeuta gestalt mallorquina. És coneguda per les seves representacions televisives en sèries com ara La Riera, Les coses grans o Vallterra, entre d'altres.
Margalida Grimalt-Reynés va néixer a Sa Pobla (Mallorca) l'any 1982 i va iniciar la seva trajectòria teatral al Teatre Sans de Palma. Durant l'adolescència es va mudar a Barcelona, on va cursar i es va graduar en estudis d'Art dramàtic a l'Institut del Teatre de Barcelona i va cursar un grau mitjà en dansa clàssica al Conservatori de les Illes Balears. Va viure durant un temps a Londres, Berlín i Tolouse —en aquesta darrera ciutat va formar part de la companyia artística francesa Plasticiens Volants. També va formar-se en estudis de la teràpia gestalt i l'acompanyament emocional.
La seva primera experiència televisiva significativa fou, després d'una breu aparició a El cor de la ciutat de TV3 (2002), amb la sèrie Leonart de TVE i, poc després, amb la sèrie de ficció balear Vallterra, emesa per IB3 Televisió (ambdues de 2005). Posteriorment adoptà un paper a la sèrie televisiva La Riera, de TV3, que va compaginar amb papers teatrals i escènics. Posteriorment va protagonitzar i coproduir la websèrie Les coses grans (2013) —guardonada la 63a edició del Premi Ondas a la millor ficció emesa per Internet i en els Festival Zoom d'Igualada— i va participar en la sèrie Les molèsties (2017).

## Filmografia

* El cor de la ciutat (TV3, 2002)
* Leonart (TVE, 2005)
* Vallterra (IB3, 2005)
* La Riera (TV3, 2006)
* Les coses grans (websèrie, 2013)
* Les molèsties (websèrie, 2017)

## Teatre

* Mort de dama, de Llorenç Villalonga i Pons; dir. Rafel Duran i Domenge (2009, Teatre Nacional de Catalunya)
* El mercader de Venècia, de William Shakespeare; dir. Rafel Duran i Domenge (2012, Teatre Nacional de Catalunya)

## Referències

* 1 2 3 4 5 Domènech, C. «'Vallterra' fue una superescuela para mí» (en castellà). UH Vips | Televisión, 25-08-2010. Arxivat de l'original el 2020-04-11. [Consulta: 11 abril 2020].
* 1 2 3 «Nosaltres». MA - Espai Educatiu, 15-05-2017. [Consulta: 11 abril 2020].
* 1 2 3 4 «Margalida Grimalt Reynés» (en castellà). Red Teatral. Arxivat de l'original el 2020-04-11. [Consulta: 11 abril 2020].
* 1 2 «Divendres: Tertúlia de "La Riera" amb l'actriu Margalida Grimalt (Part 1)». Europeana. [Consulta: 11 abril 2020].
* 1 2 «El 33 estrena la segona entrega completa de ‘Les coses grans'». Ara Balears, 05-01-2019. [Consulta: 11 abril 2020].
* 1 2 «'Les molèsties', de Roger Coma, al Serielizados Fest». Betevé, 25-09-2019. [Consulta: 11 abril 2020].
* ↑ «Mort de dama». Teatre Nacional de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2020].
* ↑ «El mercader de Venècia» (PDF). Teatre Nacional de Catalunya, 2012.
# Anshan (Liaoning)

* No s'ha de confondre amb l'antiga ciutat persa d'Anshan, ni amb la ciutat coreana d'Ansan.
Anshan (xinès: 鞍山; pinyin: Ānshān; lit. 'muntanya de cadira') és una ciutat a nivell de prefectura a la província de Liaoning, a la República Popular de la Xina, a uns 92 quilòmetres al sud de la capital provincial Shenyang. Segons el cens de 2020, era la tercera ciutat més poblada de Liaoning amb una població de 3.325.372 persones, en una àrea d'uns 9.270 km² que abasta 133 km d'est a oest. La seva àrea urbanitzada abasta els 4 districtes urbans d'Anshan (1.543.696 habitants), 4 dels 5 districtes urbans de Liaoyang (796.962 habitants, Gongchangling encara no conurbat) i el comtat de Liaoyang en gran part conurbat, tenia 2.712.789 milions d'habitants el 2020.
Anshan té un terç del subministrament mundial de talc i una quarta part de les reserves mundials de magnesita. Anshan també va produir la pedra de jade més gran de la història, ara una atracció turística local tallada com una estàtua de Buda. Anshan acull l'Anshan Iron and Steel Group, un dels majors productors d'acer de la Xina.

## Ciutats agermanades

* Amagasaki (Japó)
* Bursa (Turquia)
* Ansan (Corea del Sud)
* Sheffield (Regne Unit)

## Referències

* 1 2 3 «China Briefing Business Reports». Asia Briefing, 2009. Arxivat de l'original el 18 febrer 2009. [Consulta: 8 febrer 2009].
# Daniel Amokachi

Daniel Owefin Amokachi (Kaduna, Nigèria, 30 de desembre del 1972) és un futbolista nigerià retirat dels anys 90. Jugava de davanter.
La seva potència i força li valgué el sobrenom del "brau negre". Començà a destacar internacionalment al Bruges belga. Les seves bones actuacions portaren que L'Everton el fitxés per 3 milions de lliures. Allí no acabà de donar el que s'esperava i finalment fou traspassat al Besiktas per poc més de la meitat del que va costar al club anglès. Jugà amb la selecció de futbol de Nigèria entre 1990 i 1999 un total de 42 partits, marcant 34 gols. Fou medalla d'or als Jocs Olímpics d'Atlanta 1996 i participà en les fases finals de les copes del Món de 1994 i 1998. Una greu lesió va fer que abandonés el futbol el 1999.

## Trajectòria esportiva

* Ranchers Bees: 1989-1990
* Club Brugge: 1990-1994, 81 partits (55 gols)
* Everton FC: 1994-1996, 43 (40)
* Besiktas: 1996-1999, 77 (42)
* Nasarawa United: 2005

## Enllaços externs

* Nigerian Players (anglès)
* Amokachi just wants a club (BBC Africa) (anglès)
# Arquiteòria

Arquiteòria (en grec antic ἀρχιθέωρια) era el nom amb què es coneixien les funcions del ἀρχιθέωρος ("architéoros", literalment ambaixador o enviat als Jocs sagrats), un servei que organitzaven els atenencs, consistent en l'obligació de proveir ambaixades sagrades (θέωρος) a les Dèlia, els Jocs Sagrats de Delos.
Amb el temps s'havien perdut els festivals a Delos fins que els atenesos a la 88a Olimpíada, després de purificar l'illa, els van restaurar i hi van afegir curses de cavalls que abans no se celebraven. Atenes en va assumir el paper d'organitzadora, i, encara que hi participava tota la Jònia, tenien el paper més destacat. Els illencs i Atenes proporcionaven totes les víctimes i organitzaven els Jocs, però el director (ἀρχιθέωρος) que dirigia totes les solemnitats i tots els actes, era un atenenc, que a més controlava i supervisava el santuari que tenien en comú amb Delos, segons diu Plutarc.

## Referències

* ↑ Lysias XXI = Defending anonymous, 5.
* ↑ Andokides, I = On the Mysteries, 132.
* ↑ Smith, William (ed.). «Delia». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 8-XII-2020].
# Arpalik

Sota l'Imperi Otomà, un arpalik or arpaluk (turc Arpalık) era una gran propietat (és a dir, sanjak) atribuïda a un titular de càrrec superior, o per a alguns marcgravi, com un arranjament temporal abans que fossin nomenats en certa posició adequada.

## Etimologia

L'ordi era conegut com a arpa en turc, i el sistema feudal a l'Imperi Otomà utilitzat el terme arpalik, o "ordi-diners ", per referir-se a una segona assignació feta als funcionaris per compensar els costos de farratges per als seus cavalls (per cobrir les despeses de manteniment d'una petita unitat de cavalleria).

## Referències

* ↑ Zeʼevi, Dror. An Ottoman century : the district of Jerusalem in the 1600s. Albany: State University of New York Press, 1996, p. 121. ISBN 978-0-585-04345-6. OCLC 42854785 [Consulta: 29 desembre 2011].
* ↑ Houtsma M Th; Arnold TW; Wensinck AJ. E.J. Brill's First Encyclopaedia of Islam, 1913-1936. Brill, 1993, p. 460. ISBN 90-04-09796-1.
# Aristòmenes de Tasos

Aristòmenes de Tasos (grec antic: Ἀριστομένης) fou un pintor grec de l'illa de Tasos que és esmentat per Vitruvi. Les seves obres van tenir una rellevància secundària.

## Referències

* ↑ «Perseus Search Results». [Consulta: 25 desembre 2017].
# Astylosternus montanus

Astylosternus montanus és una espècie de granota que viu al Camerun i Nigèria.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. 2004. Astylosternus montanus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 18 de gener de 2008.

## Enllaços externs

* AMPHIBIAWEB (anglès)
# Astàixikha

Astàixikha (en rus: Асташиха) és un poble de l'óblast de l'Amur, a Rússia, que el 2018 tenia 106 habitants, pertany al districte de Bureiski.
# Aquilino Barrachina Ortiz

Aquilino Barrachina Ortiz (Anna, Canal de Navarrès 1882 - Alacant, 1940) va ser un polític socialista valencià. En la seva joventut va emigrar als Estats Units, per tornar en la dècada de 1920, establint-se a Pego (Marina Alta). Allí militava en el Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) i el 1928 fou secretari de la Societat d'Oficis Variats de la UGT. El 1932 va ser escollit alcalde de Pego. Va destacar en el càrrec públic per la creació de la biblioteca pública i la xarxa d'aigua potable, així com per intentar la creació d'una borsa de treball, per la qual raó la Dreta Regional Alacantina l'acusà de provocar malestar social. L'estiu de 1934 fou destituït i l'octubre fou empresonat a Alcoi. Després de la victòria del Front Popular a les eleccions generals espanyoles de 1936 tornà a ocupar l'alcaldia.
Durant la Guerra Civil va ser qui va protegir l'Arxiu Municipal de Pego. La falta de moneda durant el conflicte, fet comú en els fronts de l'est de la guerra, va fer que s'hagués d'imprimir moneda per l'ajuntament, i era tal la seva reputació d'home en qui confiar que va avalar amb la seva pròpia signatura les emissions. Després de la guerra va ser detingut, jutjat en consell de guerra sumaríssim, condemnat a mort i executat a Alacant amb José Alarcón Herrero i altres militants socialistes. Un carrer de la ciutat de Pego porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Padilla, Alfons «Pego rehabilita a su alcalde republicano fusilado el 1940» (en castellà). Levante - EMV, 17-03-2011 [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ Solbes, Aguado i Almela, 2015.
* ↑ «Descobrint Aquilino Barrachina Ortiz». Ràdio Pego, 2008. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: enllaç trencat].

## Bibliografia

* Solbes, Rosa; Aguado, Ana; Almela, Joan Miquel. María Cambrils: El despertar del feminismo socialista: Biografía, textos y contextos (1877-1939) (en castellà). Universitat de València, 2015. ISBN 9788437097770.
# Associação Desportiva de Valongo

La Associação Desportiva de Valongo és un equip d'hoquei sobre patins de la localitat portuguesa de Valongo, al districte de Porto. Va ser fundat l'any 1955.
La seva principal fita va ser la consecució de la Lliga portuguesa d'hoquei sobre patins masculina de la temporada 2013/14, la qual guanyà a l'última jornada després de vèncer al FC Oporto, trencant així el domini dels grans clubs portuguesos. Posteriorment, també s'alçarien amb la Supercopa de Portugal guanyant a la final al SL Benfica per 7-5 a Coimbra.
A nivell internacional ha aconseguit arribar a la final de la Lliga Europea a l'edició de la temporada 2021-22, perdent la final disputada a Torres Novas enfront al GSH Trissino italià. Val a dir que fou una edició força atípica de la Lliga Europea, doncs els principals equips continentals van renunciar a participar-hi. Mesos més tard, però, guanyaria la Copa Continental a Follonica davant precisament del GSH Trissino.
La temporada 2022-23 tornaria a arribar a la final de la Lliga Europea, aquest cop si en una edició amb tots els millors equips del continent amb una Final a 8 disputada a Viana do Castelo on cauria a la final enfront el Porto. Aquella temporada també disputaria la final de la Copa Intercontinental, perdent-la enfront el GSH Trissino.

## Palmarès

* 1 Copa Continental: 2022
* 1 Lliga portuguesa: 2013/14
* 1 Supercopa portuguesa: 2014

## Referències

* ↑ «Recordar é viver: AD Valongo campeão nacional de Hóquei em Patins» (en portuguès de Portugal), 08-04-2020. [Consulta: 29 març 2022].
* ↑ «El Trissino de Roger Bars, campió de l’Eurolliga d’hoquei patins | Ràdio Igualada». [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Crisis en el hockey patines: ha empezado la Champions sin Barça ni los otros grandes» (en castellà), 25-10-2021. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Valongo wins the WSE Continental Cup 2022 - World Skate Europe» (en anglès britànic), 18-09-2022. [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ «El Porto, campeón de Europa 33 años después» (en castellà), 07-05-2023. [Consulta: 7 maig 2023].
* ↑ Cáceres, Jorge Rodríguez. «Trissino, Campeón de la Copa Intraeuropea… Perdón, Copa Intercontinental» (en castellà). [Consulta: 21 juny 2023].
# Aviè

* Per a altres significats, vegeu «Aviè (desambiguació)».
Postumi Rufi Fest Aviè (llatí: Postumius Rufius Festus Avienus), més conegut simplement com a Aviè, va ser un poeta, astrònom i geògraf romà de la segona meitat del segle iv.
Va néixer a Volsinii, fill de Musoni (identificat com a descendent de Gai Musoni Rufus, un filòsof estoic del segle i), i fou procònsol dues vegades (potser d'Àfrica el 366 i 367). Es va casar amb una dama anomenada Plàcida i va tenir diversos fills, un dels quals es deia Plàcid. Hom li ha volgut atribuir la paternitat de l'historiador Fest, però és discutit.
La suposició que era originari d'Hispània (per l'acurada descripció de la costa que fa en la seva Ora maritima) no està basada en arguments prou sòlids. Tampoc és probable que fos cristià, puix que parla amb molt de respecte del culte als déus pagans.
Hom li atribueix els poemes següents:
* Descriptio Orbis Terrae, en 1.394 hexàmetres, amb un resum del més rellevant de la geografia física i política del món conegut, traducció en vers de la Periegesis de Dionisi.
* Ora maritima, un fragment amb 703 trímetres iàmbics que descriu les costes mediterrànies, del pont Euxí i la llacuna Meòtida, i un tros de l'Atlàntic. Ha estat editada i traduïda a la Fundació Bernat Metge per Pere Villalba.
* Aratea Phaenomena i Aratea Prognostica, traducció en versos hexàmetres distribuïts en 1.325 i 552 línies, que és la mateixa relació dels treballs d'Arat de Solos (igual que Descriptio Orbis Terrae), amb descripcions, llegendes, supersticions i fets.
* Tres peces curtes adreçades a un amic anomenat Flavià Mirmeci (Flavianus Myrmecius).

## Referències

* ↑ La tradició manuscrita l'anomena Rufus Fest Aviè (llatí: Rufus Festus Avienus), cosa que ha fet que també sigui conegut amb aquest nom.
* ↑ Hornblower, Simon; Spawforth, Antony (editors). The Oxford Classical Dictionary. vol. I. Oxford University Press, 2012, p. 216.
* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911. (s. v. «Avienus»)
* ↑ «Aviè». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fest Aviè, Rufus. Periple (Ora maritima). Traducció: Pere Villalba. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1986. Arxivat 2020-09-26 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* La Descriptio Orbis Terrae i l'Ora Maritima a TheLatinLibrary (llatí).
* Traducció de la Descriptio Orbis Terrae (francès).
# Audiòmetre

Un audiòmetre és un parell electrònic generador de tons purs d'intensitat calibrada destinat a mesurar la sensibilitat auditiva. Registra un gràfic, anomenat audiograma, i el compara amb un valor mitjà pres com a zero.

## Història

El primer audiòmetre fou construït a Alemanya el 1878 per Arthur Hartmann, poc després se'n construïren a altres indrets: el 1879 Endre Högyes a Hongria i David Hughes a Gran Bretanya. Fou en aquest any que el físic britànic Benjamin Richardson encunyà el terme audímetre, que es transformà després en audiòmetre, per descriure l'aparell de Hughes. Aquests aparells presentaven molts de problemes amb limitacions per reproduir un ample ventall de freqüències sonores i intensitats. Fou Thomas Hawksley qui produí el primer audiòmetre de Hughes comercial el 1912. I el primer emprat clínicament fou el desenvolupat el 1919 per Lee Dean i Cordia Bunch de la Universitat Estatal d'Iowa, als Estats Units. Comptava amb un generador elèctric desenvolupat per A. Stefanini a Itàlia el 1914 que produïa corrent altern amb un ampli ventall de freqüències, tots els tons entre 30 i 10 000 Hz. Tanmateix no fou produït comercialment.
Amb la invenció de les vàlvules de buit es facilità la construcció d'audiòmetres precisos capaços de produir totes les freqüències de l'espectre de l'oïda humana. Els primers d'aquesta nova generació foren l'anomenat Otaudion a Alemanya el 1919 i l'1-A de la Western Electric Co. dels Estats Units el 1922 dissenyat per Edmund P. Fowler i Robert Wegel. També el 1922 Harvey Fletcher i Wegel realitzaren el primer audiograma i que és l'actualment emprat: a les abscisses es representen les freqüències en Hz emeses a intervals d'una octava i en les ordenades les intensitats com a pèrdua de l'audició en decibels. Wegel determinà els umbrals normals d'audició i dolor. L'1-A era molt car, 1500 $, i aviat fou substituït per un model més econòmic i portàtil, el 2-A, que fou emprat pels ontòlegs. A aquest el seguí l'audiòmetre de la Sonotone Corp. dissenyat per Knudsen i Jones el 1924.

## Components

Els audiòmetres actuals presenten els següents components interns:
* Oscil·lador o generador electroacústic: Encarregat de generar les freqüències de tons purs, que varien des de 125 a 8000 Hz, en 125, 250, 500, 1000, 2000, 4000, 8000 octaves, 500, 3000, 6000 mitges octaves.
* Amplificador: Encarregat de donar l'amplificació de les freqüències generades per l'oscil·lador. És de 120 dB.
* Esmortidor: Part que permet controlar la intensitat de sortida total dels tons amplificats de -10 a 120 dB en bots de 5 en 5 dB, per enviar-los al transductor de sortida.

## Referències

* ↑ «Audiòmetre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Bud, R.; Warner, D.J. Instruments of Science: An Historical Encyclopedia. Taylor & Francis, 1998. ISBN 9780815315612.
* ↑ Vélez Restrepo, J.M. Diseño y Construción de un Audiómetro. Medellín: Universidad EAFIT. Escuela de Ingenieria, 2006.
* ↑ «Audiómetro y Generalidades». Audiología didáctica para estudiantes, 2015. [Consulta: 17 novembre 2015].
# Bach-Collegium Stuttgart

Bach-Collegium Stuttgart és un conjunt orquestral alemany fundat per Helmuth Rilling l'any 1965 per tal d'acompanyar el Gächinger Kantoriei, que havia creat el mateix Rilling l'any 1954. Està constituït per músics de diferents orquestres, principalment alemanyes, amb una composició que varia segons el programa a interpretar. Per tal d'abastar un repertori ampli toquen amb instruments moderns. Aquesta orientació del conjunt li ha permès estrenar obres contemporànies com l'oratori Deus Passus. Passionsstücke nach Lukas de Wolfgang Rihm, l'any 2000, i, alhora, gravar totes les cantates de Bach pel segell Hänssler Classic, enregistraments que obtingueren el Grand Prix de Disque.

## Referències

* ↑ Bach Cantatas Website
# Bach (desambiguació)

«Bach» té aquests significats:
* Família Bach, família de músics alemanys de gran importància en la història de la música durant quasi dos-cents anys
* Biografies:
** Johann Ludwig Bach, (Thal, 1677 - Meiningen, 1761), organista i compositor
** Johann Sebastian Bach, (Eisenach, 1685 – Leipzig, 1750) un dels músics més importants de la història de la música
** Wilhelm Friedemann Bach, el "Bach de Dresden" o "Bach de Halle". (1710, Weimar - 1784, Berlín), compositor i intèrpret alemany
** Carl Philipp Emanuel Bach, dit el "Bach d'Hamburg" o "Bach de Berlín" (Weimar, 1714 – Hamburg, 1788), compositor alemany, el segon fill de Johann Sebastian Bach i Maria Bàrbara Bachel
** Johann Christian Bach, (Leipzig, 1735 – Londres, 1782), compositor alemany del període clàssic, onzè i darrer fill de Johann Sebastian Bachel
** Johann Christoph Bach (1671-1721), oncle de Johann Sebastian
** Edward Bach, metge britànic, creador de la Teràpia Floral i de les Flors de Bach
** Richard Bach, escriptor estatunidenc autor del llibre Jonathan Livingston Seagull (Joan Salvador Gavina)
* Música
** Motiu BACH, criptograma musical format per la seqüència de notes si bemoll, la, do i si natural, que en la notació musical alemanya s'anomenen B, A, C, H
* Astronomia
** (1814) Bach, asteroide
* Miscel·lània:
** Flors de Bach, teràpia basada en els ensenyaments de l'homeòpata Edward Bach per tractar sentiments i emocions no volgudes pels pacients a base de preparats naturals
Viccionari