OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Distribució de recompte estable

En la teoria de la probabilitat, la distribució de recompte estable és l'anterior conjugat d'una distribució estable unilateral. Aquesta distribució va ser descoberta per Stephen Lihn (xinès: 藺鴻圖) en el seu estudi de 2017 sobre les distribucions diàries de l'S&P 500 i el VIX. La família de distribució estable també es coneix de vegades com la distribució alfa-estable de Lévy, després de Paul Lévy, el primer matemàtic que la va estudiar.
Dels tres paràmetres que defineixen la distribució, el paràmetre d'estabilitat $\alpha$ és el més important. Les distribucions de recompte estables tenen $0<\alpha <1$ . El cas analític conegut de $\alpha =1/2$ està relacionat amb la distribució VIX. Tots els moments són finits per a la distribució.

## Definició

La seva distribució estàndard es defineix com
${\mathfrak {N}}_{\alpha }(\nu )={\frac {1}{\Gamma ({\frac {1}{\alpha }}+1)}}{\frac {1}{\nu }}L_{\alpha }\left({\frac {1}{\nu }}\right),$
on $\nu >0$ i $0<\alpha <1.$
La seva família a escala de localització es defineix com
${\mathfrak {N}}_{\alpha }(\nu ;\nu _{0},\theta )={\frac {1}{\Gamma ({\frac {1}{\alpha }}+1)}}{\frac {1}{\nu -\nu _{0}}}L_{\alpha }\left({\frac {\theta }{\nu -\nu _{0}}}\right),$
on $\nu >\nu _{0}$, $\theta >0$, i $0<\alpha <1.$

## Aplicacions

La distribució estable del recompte pot representar força bé la distribució diària de VIX. Es planteja la hipòtesi que VIX es distribueix
com ${\mathfrak {N}}_{\frac {1}{2}}(\nu ;\nu _{0},\theta )$ amb $\nu _{0}=10.4$ i $\theta =1.6$. Així, la distribució de recompte estable és la distribució marginal de primer ordre d'un procés de volatilitat. En aquest context, $\nu _{0}$ s'anomena "volatilitat del sòl". A la pràctica, VIX rarament cau per sota de 10. Aquest fenomen justifica el concepte de "volatilitat del sòl". A continuació es mostra una mostra de l'ajust:

## Referències

* ↑ «Stable Count Distribution for the Volatility Indices and Space-Time Generalized Stable Characteristic Function» (en anglès). https://papers.ssrn.com.+[Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ «[https://edspace.american.edu/jpnolan/wp-content/uploads/sites/1720/2020/09/Chap1.pdf Stable Distributions Models for Heavy Tailed Data]» (en anglès). https://edspace.american.edu.+[Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ «R: Stable Count distribution» (en anglès). https://search.r-project.org. Arxivat de l'original el 2023-07-08. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ «dstablecnt: Stable Count distribution in ecd: Elliptic Lambda Distribution and Option Pricing Model» (en anglès). https://rdrr.io.+[Consulta: 8 juliol 2023].
# Torró negre

El torró negre o guirlatxe (a no confondre amb el crocant o el torró) són unes darreries molt típiques de la mediterrània, especialment als territoris que havien format part de la Corona d'Aragó. És molt probable que també tinguin origen àrab com altres darreries amb ametlles.
A les Illes Balears i a la Catalunya Nord és autòcton i es diu 'torró negre' o 'torró cremat'. Un familiar més llunyà, del qual el guirlatxe podria ser el lligam, serien les ametlles garrapinyades, presents a tota la Mediterrània.
A Navarra seria semblant al 'torró roig' (turrón royo), però es considera que el guirlatxe conté anisats.
El terme guirlatxe semblaria que ve del francès «grillage», que vol dir torrat.
És de bon trobar a les pastisseries en làmines rectangulars o elaborats de forma rodona (quasi sempre cobert de xocolata) com si fos un bombó.

## Referències

* ↑ «M'agrada cuinar: Torró Guirlatxe», dimecres, 14 desembre 2011. [Consulta: 10 gener 2019].
* ↑ «Gran Enciclopedia de Navarra | GUIRLACHE». [Consulta: 10 gener 2019].
* ↑ «El guirlache, el turrón de Aragón» (en castellà), 19-12-2014. [Consulta: 10 gener 2019].

## Enllaços externs

* Recepta amb llimona de Somdemercat
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Los guantes mágicos

Los guantes mágicos és una pel·lícula de comèdia dramàtica argentina del 2003 dirigida per Martín Rejtman. La pel·lícula és protagonitzada per Vicentico, Valeria Bertuccelli, Diego Olivera, Fabián Arenillas, Cecilia Biagini i Susana Pampín. La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Locarno el 12 d'agost de 2003, seguida d'una estrena el 8 de setembre al Festival Internacional de Cinema de Toronto. Es va estrenar en cinemes a Argentina el 27 de maig de 2004.

## Resum de la trama

L'Alejandro (Vicentico), un taxista, i la seva xicota Cecilia estan enmig de la ruptura quan són adoptats per un grup social liderat per un equip de marits i dones, Sergio (Fabián Arenillas) i Susana (Susana). Pampín). Alejandro abandona breument la seva carrera de conductor de taxi per unir-se a una inversió en guants de plàstic juntament amb el germà de Sergio i Luis, una estrella porno que ha estat treballant al Canadà.

## Repartiment

* Gabriel "Vicentico" Fernández Capello com «Alejandro»;
* Valeria Bertuccelli com «Valeria»;
* Fabián Arenillas com «Sergio»;
* Cecilia Biagini com «Cecilia»;
* Susana Pampín com «Susana»;
* Diego Olivera
* Leonardo Azamor
* Pietr Krysav com «Hugh»;
* Denis Lukin com «Kevin»;
* Yelena Goreyeva com «Laura»;
* Darío Levy com «Otorrinolaringólogo»;
* Gonzalo San Martín com «Oculista»;
* Víctor Hugo Carrizo com «Copiloto»;
* Alicia Palmes com «Mujer Lútor»;
* Santiago Bontá com «Barman»;
* Sol Suárez com «Moza Bar»;
* Lilian Lapadula com «Voz Profesora de Yoga»;

## Recepció

Escrivint per a The Village Voice, J. Hoberman va elogiar la pel·lícula; "Los guantes mágicos és una simfonia de la ciutat en què la metròpoli sembla un laberint il·lusori i la melodia es basa en una tornada de riffs recurrents." Dan Sallitt de Senses of Cinema va escriure que "Los guantes mágicos empeny l'estil inèdit de la comèdia espanyola tan lluny que l'abstracció surt a l'altre extrem.." Diego Batlle, crític del diari La Nación, destacant el treball de Martín Rejtman, un pioner del nou cinema argentí, dirà que el director:
| « | [...] construeix en "Los guantes mágicos" la seva pel·lícula més madura i audaç, una comèdia agredolça que provoca molts riures amb els seus centellejos d'humor absurd, però que al mateix temps va deixant com a sediment una sensació de melancolia i tristesa en la seva mirada a les misèries d'un grup de personatges que -en les seves petites manies, traumes, rituals i baixeses- sintetitzen gairebé sense proposar-l'hi la decadència més o menys ostensible de la classe mitjana portenya. | » |

## Referències

* 1 2 My Own Private Toronto: The 2003 Toronto Film Festival Senses of Cinema. December 2003
* ↑ Meet Cute The Village Voice. 7 November 2006
* ↑ «Rejtman y su obra más madura». [Consulta: 18 novembre 2016]. Arxivat 2016-11-19 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# La Tagnière

La Tagnière és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 248 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat |
| 1983-2008 | Joël Plaideau |
| 2008- | Brigitte Thorez |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 335 | 373 | 305 | 293 | 274 | 227 | 248 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Francès cajun

El francès cajun (pronunciat cadjan, en francès français cadien o français cadjin) és una variant del francès parlat a l'estat de Louisiana, al sud dels Estats Units.
Els seus parlants es troben principalment a Nova Orleans, St. Bernard, St. Charels, St. John the Baptist, Jefferson, West Baton Rouge, Pointe Coupee, Avoyelles, St. Mary, Nueva Iberia, Assumption, i St. Landry.
La llengua hi arribà després de l'expulsió dels acadians (francòfons dels territoris de l'est del Canadà) que refusaren jurar fidelitat a la Corona Britànica, l'any 1755.

## Francès cajun i crioll de Louisiana

En la història de Louisiana es poden trobar molts dialectes, com el francès napoleònic i el colonial. Aquests dialectes s'han combinat amb dialectes originals del cajun. El cajun francès és diferent del crioll (crèole) de Louisiana. Hi ha diverses diferències entre tots dos parlars.
El francès cajun és la llengua derivada del francès acadià. Aquest dialecte del francès ve de la colònia d'Acàdia, situada entre el Canadà i l'estat de Maine. El dialecte acadià també té influències del castellà, l'alemany i el portuguès.

## Referències

* ↑ Stephen E. Patterson. "Indian-White Relations in Nova Scotia, 1749-61: A Study in Political Interaction." Buckner, P, Campbell, G. and Frank, D. (eds). The Acadiensis Reader Vol 1: Atlantic Canada Before Confederation. 1998. pp.105-106.; Also see Stephen Patterson, Colonial Wars and Aboriginal Peoples, p. 144.

## Enllaços externs

* Conseil pour le développement du français en Louisiane (CODOFIL)
* Radio Louisiane
# Mosquer faixat

El mosquer faixat (Xenotriccus callizonus) és una espècie d'ocell passeriforme de la família dels tirànids, pròpia de les zones altes del sud de Mèxic (Chiapas) i Guatemala.
El seu nom específic, callizonus, significa 'de faixa formosa'.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «mosquer faixat». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ Jobling, 2010, «callizonus».

## Bibliografia

* Jobling, J. A. Helm Dictionary of Scientific Bird Names (en anglès). Christopher Helm, 2010. ISBN 9781408133262.
# Beintza-Labaien

Beintza-Labaien és un municipi de Navarra, pertanyent a la comarca de Malerreka dins la merindad de Pamplona.

## Demografia

Evolució Demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 303 | 300 | 296 | 290 | 291 | 279 | 269 | 264 | 268 | 258 | 258 |
| Fonts: Beintza-Labaien i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Anatoli de Laodicea

* Per a altres significats, vegeu «Anatoli».
Anatoli de Laodicea (llatí: Anatolius; grec antic: Ἀνατόλιος) va ser bisbe de Laodicea l'any 270. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Era nascut a Alexandria i segons Eusebi de Cesarea tenia el primer lloc entre els homes de la seva època, i era considerat un referent en literatura, filosofia, i ciències. Els cristians alexandrins li van demanar l'obertura d'una escola de filosofia aristotèlica, on hi va estudiar un temps el filòsof pagà Iàmblic de Calcis. L'any 262 l'escola va ser assetjada pels romans i va fugir a Palestina. A Cesarea el bisbe Teotecnos el va ordenar sacerdot, i el va destinar a ser el seu successor al bisbat, funcions que va exercir interinament algun temps.
Quan anava a un concili a Antioquia els cristians de Laodicea li van demanar de ser el seu bisbe i va acceptar. De la resta de la seva vida no es coneix res; es diu que va morir martiritzat.
Va escriure una obra sobre la cronologia de la Pasqua de la que se'n conserva un fragment. La traducció llatina del llibre és "Volumen de Paschate" o "Canones Paschales" publicat a Anvers el 1634. També va escriure un tractat d'aritmètica en deu llibres, dels que es conserven alguns fragments.

## Referències

* ↑ Eusebi de Cesarea. Història eclesiàstica, VII, 32
* ↑ Smith, William (ed.). «Anatolius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 29 gener 2022].
# Los guardiamarinas

Los guardiamarinas és una pel·lícula espanyola de comèdia romàntica del 1967 dirigida per Pedro Lazaga amb guió de Pedro Masó, Rafael J. Salvia i Vicente Coello.

## Sinopsi

Després de tornar d'un viatge a bord del vaixell-escola Juan Sebastián Elcano (A-71), el comandant Carlos Torres acaba de ser pare novament i forçat per la seva esposa accepta un nou destí a terra ferma: s'ha de fer càrrec de la nova promoció d'aspirants a guardiamarina per l'Escola Naval Militar a Marín (Pontevedra). Un grup de soldats de la Marina es preparen per a arribar a ser guardiamarines, alguns d'ells hauran de suportar les típiques quintades. Entre els veterans hi ha Enrique Andrade, estudiant de cinquè curs fill d'un contramestre que vol viure la vida. Un altre, Miguel Montero, es estudiós i competitiu. Miguel i Enrique rivalitzaran encara més quan Miguel festegi amb María José, amiga d'Enrique.

## Repartiment

* Alberto de Mendoza... Carlos Torres
* Julia Gutiérrez Caba... Isabel
* José Luis López Vázquez ... Caporal Goro Rioseco
* Pepe Rubio... Enrique Andrade
* Paloma Valdés ... María José Ferreira
* Manuel Zarzo ... Miguel Montero
* Alfredo Landa ... Ignacio Vidal
* Andrés Mejuto ... Contramestre Andrade
* Emilio Gutiérrez Caba... Cerebro
* José Marco Davó ... Sr. Ferreira

## Premis

Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1966 va guanyar el primer premi a la millor pel·lícula (250.000 pessetes), així com el premi al millor actor secundari (Emilio Gutiérrez Caba) i a la millor fotografia (Juan Mariné).

## Referències

* ↑ Los guardiamarinas a Fotogramas
* ↑ Los guardiamarinas a abc.es
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 162-166

## Enllaços externs

* 1967 Estrena pel·lícula "Los Guardiamarinas" de Pedro Lazaga a YouTube
* Clip de la pel·lícula a YouTube
# Gai Calvisi Tul·lus

Gai Calvisi Tul·lus (llatí: Gaius Calvisius Tullus) va ser un magistrat romà que va viure durant els imperis de Domicià, Nerva i Trajà.
Va ser cònsol junt amb Aulus Corneli Palma l'any 109. L'esmenten els Fasti. La Història Augusta diu que es va casar amb Catília i que entre els seus fills hi havia Domícia Lucil·la, que va ser mare de l'emperador Marc Aureli.

## Referències

* ↑ Historia Augusta I,3,5
# Beira Baixa

Beira Baixa és una antiga província portuguesa, formalment constituïda per la reforma administrativa de 1936. A pesar que les províncies mai van tenir atribucions pràctiques i van desaparèixer del vocabulari administratiu (encara que no del vocabulari quotidià dels portuguesos) amb l'entrada en vigor de la Constitució de 1976. Limitava al nord amb la Beira Alta, al nord-oest amb la Beira Litoral, al sud-oest amb el Ribatejo, al sud amb l'Alt Alentejo i amb la província de Càceres (Extremadura) i a l'est també amb la província de Càceres. Estava formada per 13 concelhos, integrant la totalitat del districte de Castelo Branco més un del districte de Coïmbra (Pampilhosa da Serra) i altre del districte de Santarém (Mação):
* Districte de Castelo Branco: Belmonte, Castelo Branco, Covilhã, Fundão, Idanha-a-Nova, Oleiros, Penamacor, Proença-a-Nova, Sertã, Vila de Rei, Vila Velha de Ródão.
* Districte de Coïmbra: Pampilhosa da Serra.
* Districte de Santarém: Mação.
Aquesta província, en conjunt amb la Beira Alta, i de vegades fins amb la inclusió de la Beira Trasmontana, formaven una unitat geogràfica major: la Beira Interior.

## Referències

* ↑ Abke, Jörg. Kopfbilder: Die drei großen »K« von Jörg Abke (en alemany). BoD, 2015, p. 60. ISBN 3739257504.
# Pierre Barouh

Pierre Barouh (nascut a París, el 19 de febrer de 1934 - 28 de desembre de 2016) va ser un autor, compositor i intèrpret francès, cèlebre per la seva feina al film Un homme et une femme (actor i autor-intèrpret de la música), així com per la seva productora discogràfica independent Saravah que va fer descobrir a Jacques Higelin, Brigitte Fontaine i la Bossa Nova, a França.

## Discografia

* 1992. Au Kabaret de la dernière chance (en col·laboració amb Anita Vallejo)
* 1997. Noël
* 1997. Ça va, ça vient
* 2001. Le pollen
* 2003. Saudade. Un manque habité
* 2005. Viking bank
* 2006. Sierras
# Don Juan Tenorio

Don Juan Tenorio és una peça teatral en castellà escrita per José Zorrilla i classificada dins del romanticisme. Fou publicada l'any 1844. Està basada en l'exitosa peça teatral El burlador de Sevilla y convidado de piedra (1630), el protagonista de la qual es diu don Juan Tenorio i atribuïda a Tirso de Molina. El personatge de Don Juan ha esdevingut un mite en la cultura en castellà.
L'obra consta de dues parts i transcorre l'any 1545, sota el regnat de l'Emperador Carles, a la ciutat de Sevilla. La primera part, dividida en quatre actes, ocorre una nit durant el Carnestoltes i la segona, dividida en tres actes, en un cementiri, una nit cinc anys més tard.

## Argument

L'argument inicial és força conegut popularment. Don Luis i don Juan competeixen per qui és qui mata més gent en batalla i qui sedueix més dones en un any. Don Juan guanya i com a revenja, don Luis el desafia a seduir una monja, don Juan afegeix que a més, i alhora, li traurà la seva xicota. Don Juan sedueix la xicota de don Luis i a la seva pròpia promesa, doña Inés, una monja que portava guardada en un convent des de la seva infància.
Però tant don Luis com el pare de doña Inés, ultratjats en el seu honor, es baten en duel contra don Juan, que els mata. Per aquest motiu ha de fugir de la llei i marxa a Itàlia. A la segona part, doña Inés ha mort d'amor per estar allunyada del seu estimat. Don Juan visita la tomba d'ella i el seu pare. Don Juan mor, però doña Inés intercedeix perquè en comptes d'anar a l'infern, se'n vagi amb ella al cel.

## Interpretació

El «donjuanisme» ha suscitat moltes interpretacions per part d'intel·lectuals com ara Ramón Pérez de Ayala, Víctor Said Armesto, Arturo Farinelli, Ramiro de Maeztu, Américo Castro o José Ortega y Gasset, que consideren el personatge com un immadur emocional, un rebel, una figura satànica i, fins i tot, un efeminat. Respecte a això, és interessant la visió que ofereix el cantant francès Georges Brassens a la seua cançó Don Juan, on —burlescament— el presenta com el «salvador» de totes les dones lletges, per la qual cosa cal considerar-lo un heroi abnegat ("Glòria a Don Juan!" diu la tornada).

## Referències

* ↑ Al web Le bon maître me le pardonne... hi ha una traducció de la cançó de Brassens al valencià
# Tommy's Rocking Horse

Tommy's Rocking Horse és una pel·lícula muda estatunidenca del gènere western de 1911. La pel·lícula va ser dirigida per Gaston Méliès, produïda per la Star Film Company i distribuïda per la General Film Company.

## Repartimentn

* Tommy Young: Tommy
* Francis Ford:

## Referències

* ↑ Tommy's Rocking Horse a silentera.com
# Altoona

«Altoona» té aquests significats:
* Altoona (Alabama)
* Altoona (Florida)
* Altoona (Iowa)
* Altoona (Kansas)
* Altoona (Pennsilvània)
* Altoona (Wisconsin)
# Fàbrica (Vallbona d'Anoia)

La Fàbrica és una obra modernista de Vallbona d'Anoia (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Típica construcció industrial del modernisme de la segona època on l'element més emprat és el totxo vermell que, a la vegada que serveix de material de construcció, agafa unes estructures que es converteixen en motius decoratius força interessants. Destaca la gran quantitat de finestres a ambdues plantes i l'acabament de les dues façanes laterals que incorporen un frontó trencat configurat per línies ondulades que donen més mobilitat.
Fabrica de teixits de cotó era de al Marçal (Salvador Marçal País) i després, "Filatures Bultrega";després, Vda. Toldrà i, finalment, Venancia Oller, fàbrica de

## Referències

* 1 2 «Fàbrica». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2017].
# Mono (Benín)

El departament de Mono és un dels 12 departaments de Benín. La seva capital i ciutat principal és Lokossa. El 1999 se li va escindir el departament de Kouffo, que està situat al nord de Mono. Mono fa frontera, a l'oest, amb Togo.

## Municipis

Els municipis en què està dividit el departament de Mono són Athiémè, Bopa, Comè, Grand-Popo, Houéyogbé i Dogbo.

## Llengües i grups humans

Al departament de Mono s'hi parla la llengua gen, a més de l'ewe i d'algunes llengües phla-pherà (subgrup de llengües gbes).
* Els kotafons parlen la llengua gbe Gbe, kotafon. Als municipis d'Athiémè, Bopa, Grand-Popo i Houéyogbé.
* Els saxwes parlen la llengua gbe Gbe, saxwe. El seu territori està als municipis de Houéyogbé i de Bopa.
* Els watxis parlen la llengua gbe, gbe, waci. Tenen dos territoris separats a Benín: un al municipi d'Athiémé i un altre als municipis de Comè i Grand-Popo.
* Els xweles, que parlen la llengua gbe, el Gbe, xwela. Als municipis de Comé i de Bopa.
* Els xwles occidentals, que parlen la llengua gbe, xwela occidental. Al municipi de Grand-Popo.
* Els aja parlen la llengua aja i tenen el territori als municipis d'Athiémè i d'Houéyogbé.
* Els ayizos que parlen la llengua ayizo viuen a l'extrem oriental del departament.
* Els gen, que parlen la llengua gen.

## Referències

* ↑ «Gbe, Kotafon, a language of Benin» (en anglès). ethnologue. [Consulta: 10 febrer 2015].
* ↑ «Gbe, Saxwe. A language of Benin». ethnologue. [Consulta: 10 febrer 2015].
* ↑ «Gbe, Waci. A language of Togo». ethnologue. [Consulta: 11 febrer 2015].
* ↑ «Gbe, Xwela, a language of Benin». ethnologue. [Consulta: 13 febrer 2015].
* ↑ «Gbe, Western Xwla». ethnologue. [Consulta: 13 febrer 2015].
* ↑ «Aja, a language of Benin». ethnologue. [Consulta: 14 febrer 2015].
* ↑ «Gbe, Ayizo, a language of Benin». ethnologue. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ «Gen, a language of Togo». ethnologue. [Consulta: 9 març 2015].
Viccionari
# Belton

«Belton» té aquests significats:
* Belton (Carolina del Sud), població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud
* Belton (Missouri), població dels Estats Units a l'estat de Missouri
* Belton (Texas), població dels Estats Units a l'estat de Texas
* Michael J. Belton (Bognor Regis, Anglaterra, 1934 - 2018), astrònom estatunidenc d'origen anglès
# Claudi Eusteni

Claudi Eusteni (en llatí Claudius Eusthenius) va ser un alt funcionari imperial romà, secretari ob epistolis de Dioclecià.
Va escriure la vida de Dioclecià, de Maximià Herculi, de Galeri i de Constanci Clor, amb un llibre per a cadascun. El menciona Flavi Vopisc, que segurament va utilitzar aquestes obres.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/132?rgn=pages;view=image;q1=EustathiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 122. ]