OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Algues verdes

Els algues verdes o cloròfits (Chlorophyta) constitueixen una divisió que inclou unes 8.671 espècies d'organismes eucariotes aquàtics fotosinètics. De la mateixa manera que les plantes terrestres (Bryophyta i Tracheophyta), les algues verdes contenen clorofil·les a i b, i reserves com el midó contingut als plastidis. La principal característica que les diferencia de les plantes terrestres i similars és la manera de realitzar la mitosi. Els cloròfits es troben en ambients aquàtics, incloent-hi els marins, d'aigües dolces o salabroses. Estan emparentats amb els Charophyta i Embryophyta (plantes terrestres), i constitueixen conjuntament el grup Viridiplantae.
Conté tant espècies unicel·lulars com multicel·lulars. Mentre la majoria d'espècies viu en aigües dolces, un gran nombre ho fa en hàbitats marins, i altres espècies es troben adaptades a un ample rang d'entorns.

## Classes

* Classe Bryopsidophyceae Bessey
* Classe Chlorophyceae Wille
* Classe Pedinophyceae Moestrup
* Classe Pleurastrophyceae Mattox i K. D. Stewart
* Classe Prasinophyceae T. A. Chr. ex Ø. Moestrup i J. Throndsen
* Classe Trebouxiophyceae T. Friedl
* Classe Ulvophyceae K. R. Mattox i K. D. Stewart
* Classe Caryopoceae Jerry
Classificació d'acord amb Hoek, Mann i Jahns 1995:
* Prasinophyceae
* Chlorophyceae
* Ulvophyceae
* Cladophorophyceae
* Bryopsipophycese
* Dasycladophyceae
* Trentepoliophyceae
* Pleurastrophyceae (pleurastrals i prasiolals)
* Klebsormidiophyceae
* Zygnematophyceae
* Charophyceae
Classificació d'acord amb Bold i Wynne (Introduction to the Algae, segona edició, Prentice Hall NJ):
* Volvocales
* Tetrasporales
* Chlorococcales
* Chlorosarcinales
* Ultrichales
* Sphaeropleales
* Chaetophorales
* Trentepohliales
* Oedogoniales
* Ulvales
* Cladophorales
* Acrosiphoniales
* Caulerpales
* Siphonocladales
* Dasycladales

## Usos

* A Sibèria occidental, s'utilitzen les algues verdes filamentoses per a fer paper o material aïllant i de construcció.
* En biotecnologia, s'utilitzen les algues verdes cocals per la seva activitat fotosintètica i la facilitat a l'hora de cultivar-les en massa. Les investigacions en aquest camp van encaminades a obtenir complements vitamínics per a l'alimentació humana o combustibles que puguin substituir els fòssils.
* S'utilitzen "reactors d'algues" per a efectuar intercanvi de gasos (diòxid de carboni per oxigen en la fotosíntesi); aquestes instal·lacions s'han provat en vehicles espacials.
* Algunes són comestibles i es fan servir a la indústria alimentària.

## Vegeu també

* Chaetomorpha.

## Referències

* 1 2 3 Hoek, C. van den, Mann, D.G. and Jahns, H.M. 1995. Algae An Introduction to Phycology. Cambridge University Press, Cambridge. ISBN 0 521 30419 9
* ↑ «Major Algae Phyla». Arxivat de l'original el 2009-08-20. [Consulta: 5 agost 2007].
# Maria Antònia Garau Juan

Maria Antonia Garau Juan (Palma, 27 d'agost de 1974) és una política mallorquina, senadora designada pel parlament de les Illes Balears en la X Legislatura.

## Biografia

Graduada en Administració i direcció d'empreses a l'Escola Internacional de Negocis CEFEM de les Illes Balears, va obtenir un màster de turisme a la Universitat de les Illes Balears. Entre 1997 i 1999 ha treballat en l'assessorament a pimes i cadenes hoteleres i entre 1999 i 2003 fou gerenta del Col·legi Oficial de Veterinaris de les Illes Balears. Després ha estat vinculada a LLEMSA (empresa municipal de serveis de Llucmajor, SAU), de 2005 a 2011 com a secretària general tècnica i de 2011 a 2012 com a directora general i membre del consell d'administració.
El gener de 2012 deixà el seu càrrec quan fou designada per substituir José María Rodríguez Barberá com a senadora designada pel parlament de les Illes Balears. Va ocupar el càrrec fins a juliol de 2015. Ha estat portaveu de la Comissió Especial per al Desenvolupament de la Internacionalització i Ecosistema de la Innovació al Servei de la Indústria Espanyola i del Món en Desenvolupament.
En maig de 2014 va protagonitzar una rebel·lió interna en el Partit Popular juntament amb els altres senadors balears quan, seguint la consigna de José Ramón Bauzà Díaz, van trencar la disciplina de vot i votà a favor d'una moció del PSOE que demanava la paralització de les prospeccions d'hidrocarburs en el Mediterrani.

## Referències

* 1 2 Fitxa del Senat
* ↑ Maria Antònia Garau toma posesión como nueva senadora autonómica por Baleares, 20Minutos, 7 de febrer de 2012
* ↑ Cuatro senadores del PP balear votan con el PSOE contra las prospecciones, El Mundo, 7 de maig de 2014
# Tiberi Pontifici

Tiberi Pontifici (en llatí Tiberius Pontificus) va ser elegit tribú de la plebs l'any 480 aC i va intentar introduir una llei agrària. Titus Livi el menciona.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita II, 44
* ↑ «Tite-Live - Histoire romaine - Livre II». [Consulta: 9 desembre 2023].
# Península de Kenai

La península de Kenai (en anglès Kenai Peninsula) és una gran península que sobresurt de la costa sud d'Alaska, als Estats Units, i s'endinsa cap al golf d'Alaska. El nom Kenai deriva probablement de Kenayskaya, el nom rus per al Cook Inlet que voreja la península per l'oest.

## Geografia

La península s'estén aproximadament 240 quilòmetres al sud-oest de les muntanyes Chugach, al sud d'Anchorage. Es troba separada del continent per l'oest pel Cook Inlet, i per l'est pel Prince William Sound.
Administrativament, la major part de la península pertany al Borough de Península de Kenai, i una petita part, la que connecta amb el continent, a l'Area censal de Valdez-Cordova. L'explorador i navegant rus Gerasim Izmailov (c. 1745 - després de 1795) fou el primer a explorar i cartografiar la península el 1789.
Les muntanyes Kenai (2.015 m) discorren pel sud-est de la península, tot resseguint la costa del Golf d'Alaska. Gran part de la serralada es troba dins el Parc Nacional dels Fiords de Kenai. La costa nord-oest, que tanca el Cook Inlet, és més plana i pantanosa i es troba esquitxada per nombrosos llacs. Hi ha llacs més grans que es troben a l'interior de la península, entre ells el Skilak i el Tustumena.
Els principals rius que recorren la península són el Kenai, famós per la seva població de salmons, el Russian, el Kasilof, i l'Anchor. La badia de Kachemak, una petita badia del Cook Inlet, s'estén a l'extrem sud-oest de la península, estant bona part d'ella protegida pel Kachemak Bay State Park.
A la península de Kenai hi ha nombroses glaceres, especialment a l'est i sud. Destaquen el camp de gel Sargent i el camp de gel Harding, els quals generen nombroses glaceres, especialment a la costa oriental.

## Poblacions

A la península hi ha algunes de les localitats més importants del sud d'Alaska, com ara Seward a la costa del Golf d'Alaska; Soldotna, Kenai i Cooper Landing tot seguint el Cook Inlet, i Homer, a la costa de Kachemak Bay. Altres petites localitats són: Seldovia, Nanwalek i Port Graham.

## Transport

Homer és una localitat famosa per ser el final del sistema de carreteres enquitranades d'Amèrica del Nord i punt de destinació popular dels automobilistes que han conduït fins a Alaska procedents dels Estats Units continentals. Seward és el punt final sud del ferrocarril d'Alaska.

## Clima

La península té un clima suau costaner, amb pluges abundants. És una de les poques zones d'Alaska on és possible l'agricultura, amb una estació de creixement adequat a nombroses espècies.

## Recursos naturals i economia

La península disposa de jaciments de gas natural, petroli, carbó i abundants piscifactories. El turisme és una indústria important, amb nombrosos equipaments i serveis de guia per a caçadors i pescadors.

## Referències

* ↑ «Kenai Peninsula». Geographic Names Information System. U.S. Geological Survey. [Consulta: 23 setembre 2012].
* ↑ «ИЗМАЙЛОВ Герасим Григорьевич» (en rus). npacific.ru. [Consulta: 23 setembre 2012].
# Luigi Zamboni

Luigi Zamboni (1767 - 28 de febrer de 1837) va ser un baix-baríton buffo italià.
Va néixer a Bolonya, on va començar la seva carrera de cant el 1791 en una producció de Domenico Cimarosa Il fanatico burlato. Va continuar treballant a Nàpols, Parma, Venècia i Roma, on va cantar en òperes de Valentino Fioravanti, Paisiello i altres. Es va retirar el 1825. Va morir a Florència.

## El Barber de Sevilla

El paper de Figaro a El barber de Sevilla va ser escrit per a Zamboni per Gioachino Rossini, de qui era amic.

## Rússia

El 1829, Zamboni va dirigir una empresa d'òpera italiana a Sant Petersburg durant dues temporades, on va representar Rossini i altres obres.

## Fonts

* Forbes, Elizabeth (1992), 'Zamboni, Luigi' en El Nou Grove Diccionari d'Òpera, ed. Stanley Sadie (Londres)
* Warrack, John i De l'oest, Ewan (1992), El Diccionari d'Oxford d'Òpera, 782 pàgines,
# Carrer de Quart

El carrer de Quart és una via urbana del centre de València. Està situat entre el carrer d'en Joan Llorens i la plaça del Tossal. Travessa el carrer de Guillem de Castro i l'avinguda de Ferran el Catòlic. El carrer rep el nom del poble de Quart de Poblet, situat al final de l'antic camí de Quart. Destaca les Torres de Quart, antiga entrada a la ciutat per occident, el Jardí Botànic de la Universitat de València i l'església de Sant Miquel i Sant Sebastià.

## Enllaços externs

* Guia de carrers de l'Ajuntament Arxivat 2004-12-06 a Wayback Machine.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Antas de Ulla

Antas de Ulla és un municipi de la província de Lugo a Galícia. Pertany a la comarca d'A Ulloa. Limita al nord amb Palas de Rei, al sud amb Taboada, a l'oest amb Agolada i Rodeiro i a l'est amb Monterroso.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 5.409 | 5.290 | 5.401 | 4.287 | 2.640 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Situació

Dista 45 km de la capital de la seva província, comunicant-se amb la mateixa a través de la carretera nacional (Dl.-640) que uneix A Veiga amb Pontevedra. El municipi d'Antas de Ulla està marcat per la serra del Mont Farelo (al sud) i el riu Ulla, que neix en el seu territori i ho recorre en direcció sud-nord-oest. Aquesta configuració orogràfica dota Antas de Ulla d'unes riqueses cinegètiques i piscícoles d'especial importància, alhora que marquen un clima d'abundants precipitacions amb una temperatura moderada. Això contribuïx a la fecunditat de les seves terres aptes per l'agricultura i, simultaneamente, per a una riquesa forestal pròpia de la Galícia interior (boscos de castanyers, roures, pi gallec, etc.)

## Economia

L'economia del municipi, l'extensió del qual és de 109 quilòmetres quadrats, es basa principalment en l'agricultura i la ramaderia, amb un sector industrial molt lligat al sector primari i uns serveis concentrats principalment en la capital municipal. Aquesta capital era coneguda, fins a mitjan de segle xx,amb el nom de Seoane, si bé en l'actualitat el nom del municipi va absorbir aquell anterior nom. Un dels punts d'atracció que presenta la localitat a l'estiu, és el complex poliesportiu municipal del Castro de Seoane, dotat amb diverses instal·lacions esportives entre les quals destaca una moderna piscina especialment dissenyada per al gaudi dels nens. Els dies 10 de cada mes se celebra la fira o mercat, amb una important recuperació en els últims anys.

## Gastronomia

Especial rellevància té el Pa d'Antas, elaborat de forma artesanal en forns de llenya i pastat amb farina de blat del país. Com derivats del pa, cap destacar l'excel·lent qualitat de les empanades, amb els farciments més variats i a gust del consumidor, però destacant la de carn, bacallà, tonyina i la de liscos (trossos de cansalada). També en l'aspecte gastronòmic, hi ha ressenyar la famosa qualitat de les carns, tant de boví com de porcino; així com els formatges, amb diverses formatgeries artesanals integrades en la denominació d'origen Arzúa-Ulloa. Gens menyspreable resulten els productes hortícoles, obtinguts mitjançant l'agricultura tradicional.
# Aigrefeuille-sur-Maine

Aigrefeuille-sur-Maine (en bretó Kelenneg-ar-Mewan, en gal·ló Aègrefoeylh) és un municipi francès, situat a la regió de Loira Atlàntic, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.564 habitants. Limita amb els municipis de Saint-Lumine-de-Clisson, Maisdon-sur-Sèvre, Château-Thébaud, Montbert, La Planche i Remouillé.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1.500 | 585 | 871 | 1.260 | 1.275 | - | 1.369 | 1.422 | 1.427 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1.492 | 1.513 | 1.554 | 1.485 | 1.458 | 1.442 | 1.390 | 1.385 | 1.391 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1.310 | 1.280 | 1.226 | 1.103 | 1.102 | 1.073 | 1.061 | 1.065 | 1.062 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1.076 | 1.280 | 1.489 | 1.829 | 1.987 | 2.151 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989- | Jean-Yves Templier | Divers gauche |

## Personatges il·lustres

* Yann Groix, militant nacionalista bretó mort el 1991.
# Aigné

Aigné és un municipi francès, situat al departament de Vendée i a la regió del País del Loira.
# Soeish

Soeish (francès Soueich) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Alta Garona.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sodus

Sodus és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.735 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sodus tenia 1.735 habitants, 694 habitatges, i 439 famílies. La densitat de població era de 720,3 habitants per km².
Dels 694 habitatges en un 35,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,7% hi vivien parelles casades, en un 17,1% dones solteres, i en un 36,7% no eren unitats familiars. En el 29,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 19,9% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.603 $ i la renda mediana per família de 39.911 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.875 $ mentre que les dones 23.315 $. La renda per capita de la població era de 15.199 $. Entorn del 12,6% de les famílies i el 15,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sodus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sodus». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sousa sahulensis

Sousa sahulensis és una espècie del gènere Sousa. El nom sahulensis ve de la plataforma del Sahul, que es troba entre el nord d'Austràlia i el sud de Nova Guinea. L'espècie fou descrita el juliol del 2014 a la revista Marine Mammal Science. No hi ha una estimació de la població, però basant-se en les dades disponibles, probablement n'hi ha «uns milers».
S. sahulensis es diferencia lleugerament de les altres tres espècies de Sousa per la llargada total, el nombre de dents, les vèrtebres i la distribució geogràfica. L'aleta dorsal és més baixa i llarga a la base que les altres espècies de Sousa. És de color gris fosc i té un caràcter dorsal fosc que sembla una capa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Scientists name new species of cetacean: The Australian humpback dolphin». EurekAlert!, 01-08-2014. [Consulta: 12 gener 2016].
* ↑ Jefferson, Thomas A.; Rosenbaum, Howard C. «Taxonomic revision of the humpback dolphins (Sousa spp.), and description of a new species from Australia». Marine Mammal Science, 30, 4, 2014, pàg. 1494–1541. DOI: 10.1111/mms.12152.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Stéphane Ziani

Stéphane Ziani (Nantes, 9 de desembre de 1971) és un exfutbolista i entrenador francès. Com a futbolista ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Format al planter del FC Nantes, va militar en el primer equip durant dos períodes: 1991-94 i 2000-04. Va ser part essencial del títol de Ligue 1 que va obtindre el RC Lens la temporada 97/98, amb 11 gols. El 2001 guanya la seua segona lliga.
També va representar els colors del SC Bastia, Stade Rennais, FC Girondins de Bordeaux, Deportivo de La Corunya, Servette FC i AC Ajaccio.
Després de retirar-se, ha seguit vinculat al món del futbol. El 2008 inicia la seua carrera com a tècnic al FC Libourne-Saint-Seurin.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Suella Braverman

Sue-Ellen Cassiana Braverman, nascuda Sue-Ellen Cassiana Fernandes, més coneguda com a Suella Braverman (Harrow, Londres, 3 d'abril de 1980) és una política i advocada britànica. Membre del Parlament pel districte de Fareham d'ençà del 2015 amb el Partit Conservador, i ha estat ministra de l'Interior del Regne Unit.
Iniciament candidata a la successió de Boris Johnson al capdavant del Partit Conservador, va ser eliminada durant la segona volta de les votacions. Accedí al càrrec de ministra de l'Interior al setembre del 2022 arran del seu suport envers la candidatura de Liz Truss a la posició de Primera Ministra .

## Biografia

Suella Braverman nasqué a Harrow al si d'una famlia de classe mitjana el 3 d'abril de 1980 i es va criar a Wembley. És filla d'Uma (nascuda Mootien-Pillay) i Christie Fernandes, tots dos d'origen indi, que van emigrar al Regne Unit durant els anys seixanta des de Maurici i Kenya, respectivament. Deu el seu nom al personatge de Sue Ellen Ewing de la telenovel·la estatunidenca Dallas, molt popular en el moment del seu naixement. La seva mare Uma, d'origen hindú tàmil mauricià, era infermera i consellera a Brent, i va ser candidata conservadora a Tottenham a les eleccions generals de 2001 i després a les eleccions parcials de Brent East el 2003. El seu pare, d'ascendència cristiana de Goa, tot i que va viure molt de temps a Kenya, treballava per a una associació d'habitatges. És la neboda de Mahen Kundasamy, un antic alt comissionat de Maurici a Londres.
Braverman va estudiar a l'escola primària Uxendon Manor de Brent i a la Heathfield School, Pinner, gràcies a una beca parcial, després de la qual va fer dret al Queens' College de Cambridge. Durant els seus estudis de grau, va ser presidenta de l'Associació Conservadora de la Universitat de Cambridge
Visqué dos anys a França, com a estudiant del programa Erasmus i després com a becària de l'Entente Cordiale, i va fer un màster en dret europeu i francès a la Universitat Panthéon-Sorbonne.

## Referències

* ↑ «Fareham». BBC News, 07-05-2015. Arxivat de l'original el 30 ldesembre 2016.
* ↑ Boycott-Owen, Mason; Parekh, Marcus «Suella Braverman voted out in second round». The Telegraph, 14-07-2022 [Consulta: 15 juliol 2022].
# Spezzano Albanese

Spezzano Albanese (albanès Spixana) és un municipi italià, dins de la província de Cosenza. L'any 2007 tenia 7.220 habitants. És un dels municipis on viu la comunitat arbëreshë. Limita amb els municipis de Cassano allo Ionio, Castrovillari, Corigliano Calabro, San Lorenzo del Vallo, Tarsia i Terranova da Sibari.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Giovanni Cucci | Llista cívica |
# Star Academy

«Star Academy» té aquests significats:
# Afrixalus osorioi

Afrixalus osorioi és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a Angola, República Democràtica del Congo, Kenya, Uganda i, possiblement també, a Burundi i Ruanda.

## Referències

* Schiøtz, A., Drewes, R. & Lötters, S. 2004. Afrixalus osorioi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 d'abril del 2008.
# Supercopa islandesa de futbol

La Supercopa islandesa de futbol és una competició futbolística islandesa que enfronta als campions de la lliga i la copa del país.

## Historial

| Temporada | Campió | Finalista | Resultat |
| 2003 | ÍA (Akranes) | KR (Reykjavík) | 3-0 |
| 2004 | FH (Hafnarfjörður) | ÍBK (Keflavík) | 2-0 |
| 2005 | Valur (Reykjavík) | FH (Hafnarfjörður) | 1-0 |
| 2006 | FH (Hafnarfjörður) | ÍBK (Keflavík) | 1-0 |
| 2007 | Valur (Reykjavík) | FH (Hafnarfjörður) | 2-1 |
| 2008 | FH (Hafnarfjörður) | KR (Reykjavík) | 3-1 |

## Enllaços externs

* RSSSF
# Supercopa grega de waterpolo

La Supercopa grega de waterpolo, és una competició de waterpolo que es disputa a Grècia.
Es tracta d'un partit anual, des del 1996, disputat entre el campió de la lliga grega i el guanyador de la Copa. La competició es va celebrar durant tres anys consecutius, entre 1996 i 1998. Els anys següents la competició es va aturar i es va reiniciar el 2018. L'Olympiacos és l'equip amb més victòries.

## Finals

| any | Guanyador | resultat | Finalista | seu |
| 1996 | NO Vouliagmeni | 10-7 | Olympiakos | Atenes |
| 1997 | Olympiakos | 10-5 | NO Vouliagmeni | Atenes |
| 1998 | Olympiakos | 6-5 | NO Vouliagmeni | Atenes |
| 1999-2017 | No disputada | No disputada | No disputada | No disputada |
| 2018 | Olympiakos | 11-4 | ANO Glyfada | Glifada |
| 2019 | Olympiakos | 11-5 | NO Vouliagmeni | El Pireu |
| 2020 | Olympiakos | 21-6 | Ethnikos | El Pireu |

## Palmarès

| Club | Guanyador | Finalista |
| Olympiakos | 5 | 1 |
| NO Vouliagmeni | 1 | 3 |
| ANO Glyfada | | 1 |
| Ethnikos | | 1 |
# Solana de la Grallera

La Solana de la Grallera és una solana del terme municipal de Conca de Dalt, dins de l'antic terme de Claverol, al Pallars Jussà. Es troba en territori de l'antic enclavament dels Masos de Baiarri.
Està situada a la part oriental de l'enclavament, a la dreta de la capçalera del barranc de l'Obaga i a l'esquerra de la llau de Perauba. Queda just a migdia de la Solana del Mig i a llevant de l'Obaga de l'Alou, al vessant nord-oriental del Cap de l'Alt de Baiarri. La part baixa d'aquesta solana, a llevant, forma les Costes de Baiarri.