OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enric Villaplana i Vargas

Enric Villaplana i Vargas (Dénia, 7 de març de 1914 - Manresa, 16 de maig de 1983) fou un atleta valencià, manresà d'adopció, especialitzat en marxa atlètica.

## Trajectòria

Pel que fa a clubs, sempre va pertànyer al CA Manresa. Fou campió de Catalunya de marxa atlètica de 10 km en pista (1943) i quatre cops dels 30 km en ruta (1942, 1943, 1949, 1950). En els campionats d'Espanya guanyà cinc campionats més, un en 10 km (1943) i quatre en 50 km (1946, 1947, 1948, 1950). Fou plusmarquista espanyol en les proves de 20 km marxa, 30 km marxa en pista (1943) i 50 km en ruta (1948).
L'any 1948 participà en els Jocs Olímpics de Londres de 1948, i malgrat era posseïdor de la millor marca mundial de l'any en els 50 km marxa, només va poder acabar novè.

## Palmarès
### Campió de Catalunya

* 10 km marxa: 1943
* 30 km marxa: 1942, 1943, 1949, 1950

### Campió d'Espanya

* 10 km marxa: 1943
* 50 km marxa: 1946, 1947, 1948, 1950

## Referències

* 1 2 3 4 «Enric Villaplana Vargas». Gran Enciclopèdia Catalana, 31-10-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 «Campionat de Catalunya de Marxa». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-28. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Enric Villaplana guanya l'onzè campionat de Catalunya de Marxa». elpou.cat. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Què va passar amb Villaplana?». Regió 7, 11-08-2012. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Biografía esportiva de l'Enric Villaplana.». RFEA. Arxivat de l'original el 2016-08-02. [Consulta: 22 març 2019].
* ↑ «Campionat de Catalunya». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat d'Espanya». RFEA. Arxivat de l'original el 2017-08-04. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Seminole

* Per a altres significats, vegeu «Seminola».
«Seminole» té aquests significats:
# Maria Àstrid de Luxemburg

Maria Àstrid de Luxemburg (castell de Betzdorf, Luxemburg, 17 de febrer de 1954) és una aristòcrata luxemburguesa, Princesa de Luxemburg amb el tractament d'altesa reial que contragué matrimoni en el si de la Casa d'Àustria, esdevenint arxiduquessa d'Àustria.
Filla del gran duc Joan I de Luxemburg i de la princesa Josefina Carlota de Bèlgica, Maria Àstrid és neta del príncep Fèlix de Borbó-Parma i de la gran duquessa Carlota I de Luxemburg per via paterna; mentre que per via materna ho és del rei Leopold III de Bèlgica i de la princesa Àstrid de Suècia.
Durant la dècada de 1970 la premsa britànica especulà insistentment en un possible compromís entre la princesa Maria Àstrid i el príncep Carles de Gal·les. Així, l'any 1977 el Daily Express afirmà que el compromís era imminent. El dia 6 de febrer de 1982 contragué matrimoni a Luxemburg amb l'arxiduc Carles Cristià d'Àustria, fill de l'arxiduc Carles Lluís d'Àustria i de la princesa Iolanda de Ligne. La parella té cinc fills:
* SAIR l'arxiduquessa Maria Cristina d'Àustria, nada a Brussel·les el 1983.
* SAIR l'arxiduc Imre d'Àustria, nat a Ginebra el 1985.
* SAIR l'arxiduc Cristòfol d'Àustria, nat a Ginebra el 1988.
* SAIR l'arxiduc Alexandre d'Àustria, nat a Meyrin (Suïssa) el 1990.
* SAIR l'arxiduquessa Gabriel·la d'Àustria, nada a Ginebra el 1994.
Des de 1970 la princesa Maria Àstrid és presidenta de la Creu Roja de Luxemburg. Resideix a Suïssa, al costat de la família, i viu pràcticament retirada de la vida pública, fent aparicions ocasionalment, en actes familiars.
# Fitz John Porter

Fitz John Porter (Portsmouth (Nou Hampshire), 31 d'agost de 1822 - Morristown (Nova Jersey), 21 de maig de 1901), (de vegades escrit FitzJohn Porter o Fitz-John Porter), fou un oficial de carrera de l'Exèrcit dels Estats Units, i un general de la Unió durant la Guerra Civil dels Estats Units.
És més conegut per la seva actuació en la Segona batalla de Bull Run i la seva subsegüent cort marcial.
Després d'això, treballà intensament per restaurar la seva malmesa reputació durant gairebé 25 anys, i finalment va aconseguir ser readmès al seu anterior rang dins de l'exèrcit.

## Referències

* ↑ «Fitz-John Porter». Encyclopædia Britannica [Consulta: 10 setembre 2016].
* ↑ Jermann, Donald R. Fitz-John Porter, Scapegoat of Second Manassas: The Rise, Fall and Rise of the General Accused of Disobedience. McFarland, 15 de desembere de 2008, p. 3–8. ISBN 978-0-7864-5255-2.
# Gòtic americà

Gòtic americà (títol original en anglès: American Gothic) és una pintura de 1930 de Grant Wood, que es troba a l'Institut d'Art de Chicago.
Fa el pintor una alabança de les virtuts de la castedat, el rigor, l'austeritat i el treball? O els parodia? Wood va definir aquesta obra com un retrat afectuós d'una família de l'Oest Mitjà. Però mai va aclarir si els exalça o en fa mofa.
Hom resta davant una icona de l'art nord-americà del primer terç del segle xx. És tant famós en aquell continent com La Gioconda ho és a Europa, que s'ha convertit també en una icona de la cultura pop per la gran quantitat de paròdies i mems que se n'han fet; si feu una ullada ràpida a internet trobareu que la parella de grangers ha estat suplantada per muppets, gossos, zombies i ninots de lego.
En l'original, l'home amb el rasclet a la mà és la imatge de l'home treballador, i la dona, amb posat seriós, vestit i pentinat impecables i davantal, el símbol de la muller virtuosa. Posen davant de la casa com se solia fer en les fotografies de l'Amèrica profunda a finals del segle XIX: els matrimonis orgullosos davant de la seva propietat. L'estampa és significativa, perquè l'any en què va ser pintada, el 1930, el país havia patit la Gran Depressió. Sembla que, encerta manera, Wood volia donar l'esperança que a través del treball dur i uns valors ferms és possible avançar.
L'obra va impulsar el pintor a la fama. Fins aquell moment la vida de Wood no havia estat fàcil. De jove havia marxat a Europa per aprendre a pintar, però en va tornar decebut perquè no l'havien valorat. Va instal·lar-se a la petita ciutat de Cedar Rapids, a Iowa, on va haver de viure a l'àtic d'una funerària que compartia amb la seva germana i la seva mare vídua. La seva fortuna va canviar quan va presentar l'obra a un concurs de l'Institut d'Art de Chicago. Tots els jutges podien interpretar la peça com una sàtira, Wood va ser premiat. Des d'aleshores el quadre no s'ha mogut d'aquest museu, on encara avui hom el pot contemplar i centenars d'artistes s'acosten a inspirar-s'hi.

## Curiositats

El dentista de Wood va ser el model per a la figura masculina: tenia càries sovint i va tenir temps per a valorar la seva particular fesomia. El rasclet és el símbol de la feina dura.
Per a la dona va triar una model més convencional en el món de l'art: la seva germana. Tot i així, la diferència d'edat del suposat matrimoni li va valdre alguns escàndols, tot i que els models no van posar mai junts ni van ser mai davant d'aquesta casa.
Tot viatjant per Iowa, a Wood li va cridar l'atenció una casa de camp inusual a la petita ciutat d'Eldon, amb finestres altes i de volta apuntada com les del gòtic europeu. L'artista en va quedar captivat, va fer-ne esbossos i li va servir per al rerefons del quadre. Avui és un centre d'interpretació de la figura i l'obra de Wood --per descomptat l'atractiu principal és fer-se la fotografia en la pose de la parella.

## Referències

* Sàpiens n.º 209, d'agost de 2019. pàg. 82. article de Montse Armengol (ISNN 1695-2014)
# Baltasar de Bacardí i Tomba

Baltasar de Bacardí i Tomba (Barcelona, 1752 - Barcelona, 1822) va ser un comerciant ennoblit.

## Biografia

Era fill de Baltasar Bacardí i Clavell (†1798), que s'havia enriquit gràcies als contractes d'aprovisionament de pa i de carn de la ciutat de Barcelona, i de Maria Àngela Tomba.
Com el seu pare, als inicis només era un mestre peller. Però el 1763 disposava de prou capital com per ser un dels socis d'una fàbrica d'indianes, i arran d'això va esdevenir comerciant. El seu fulgurant ascens social va culminar el 1788, quan va obtenir el títol de noble del Principat de Catalunya. El 1803 fou nomenat diputat del comú de l'Ajuntament de Barcelona.
El 1856, el seu fill Ramon de Bacardí i Cuyàs obrí el passatge que porta el seu nom (vegeu Passatge de Bacardí).

## Referències

* 1 2 «Bacardí, passatge de». Nomenclator dels carrers. Història dels noms dels carrers de Barcelona. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 6 Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 83,. ISBN 84-297-3521-6.

## Enllaços externs

* «Baltasar de Bacardí y Tomba». Portal de l'investigador Julio-Carlos García Castrillón sobre la família Bacardí.
* «Carta de Maria del Carme Julià i de Bacardí». La Vanguardia, 07-03-1963, pàg. 23.
# La ruta natural

La ruta natural és un curtmetratge espanyol del 2004 dirigida per Àlex Pastor Vallejo. És la seva opera prima. Fou nominada al Goya al millor curtmetratge de ficció.

## Argument

Divad té un estrany accident a la banyera. Quan es desperta no és capaç de recordar res, ni tan sols el seu propi nom, ni la seva casa ni la seva esposa Arual, tot li és desconegut. Alhora, encara que no és capaç de dir el perquè, hi ha quelcom inquietant i fora del normal al lloc que l'envolta.

## Repartiment

* Pere Ventura... Divad
* Albert López-Murtra... Divad jove
* Albert Capdevila ... Divad nen
* Carlota Ribes ... Divad nadó
* Lucas Zamora ... Divad nadó
* Silvia Serván ... Arual
* Begoña Guillén ... Arual jove
* Alada Vila ... Arual nena

## Premis

* Premi al millor curtmetratge als IV Premis Barcelona de Cinema
* Premi al millor curtmetratge del Festival de Sundance

## Referències

* ↑ "La ruta natural" de Alex Pastor obtiene el premio al mejor cortometraje en el festival de cine Sundance, Europa Press, 29 de gener de 2006
* ↑ La ruta natural, al web dels Premis Goya
* ↑ Isabel Coixet i "La vida secreta de las palabras", grans triomfadores dels premis Barcelona
* ↑ "La ruta natural", del català Àlex Pastor, millor curt internacional a Sundance, ccma.cat, 29 de gener de 2006

## Enllaços externs

* La ruta natural a YouTube
* 'La ruta natural' de Alex Pastor en la red a espinof.com
# Wild Rose

Wild Rose és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 765 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wild Rose tenia 765 habitants, 312 habitatges, i 186 famílies. La densitat de població era de 223,8 habitants per km².
Dels 312 habitatges en un 29,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,9% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 40,1% no eren unitats familiars. En el 36,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 22,7% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 26,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.655 $ i la renda mediana per família de 37.361 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.188 $ mentre que les dones 20.438 $. La renda per capita de la població era de 18.887 $. Aproximadament el 4,2% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wild Rose» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wild Rose». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Serie A 2012-13

La Serie A 2012-13 (coneguda com la Sèrie A TIM per motius de patrocini) va ser la 111a edició de la Lliga italiana de futbol i la 81a temporada d'ençà que es disputa en sistema de lliga i la tercera des de la seva organització sota un comitè de lliga independent de la Sèrie B. Va començar el 25 d'agost de 2012 i va acabar el 19 de maig de 2013. La Juventus va ser la campiona.

## Competició

Un total de 20 equips van disputar la lliga, formats per 17 equips de la temporada 2011-12 i tres promocionats de la Sèrie B 2011-12. Com en els anys anteriors, Nike va proporcionar la pilota oficial per a tots els partits, amb un nou model Nike Maxim Sèrie A que s'utilitzaria durant tota la temporada per a tots els partits.
El 21 d'agost de 2012, la FIGC va permetre als equips de la Sèrie A tenir fins a 12 jugadors de substitució a la banqueta per cada partit.

## Esdeveniments

La temporada 2012-13 va comptar amb el retorn de Pescara, Torino i Sampdoria, que van tornar a pujar a la Sèrie A després de dinou, tres i un any respectivament. També és la primera temporada del Cagliari fora de l'Estadi Sant'Elia després de més de 40 anys, després del seu tancament per problemes de seguretat; com a substitució, l'equip va acordar renovar l'Estadi Is Arenas situat a Quartu Sant'Elena, per tal d'utilitzar-lo com a seu per a aquesta temporada (Cagliari té plans en curs per construir el seu propi estadi nou en els pròxims anys). Els aparells es van presentar el 26 de juliol en una luxosa cerimònia televisiva d'una hora de durada.

## Classificació

* Font: www.resultados-futbol.com/serie_a2013'

## Referències

* ↑ «No early Serie A start». Football-Italia.net. Football Italia, 26-03-2012.
* ↑ «Nike MAXIM, La Liga and Serie A 2012/13 balls» (en castellà). pes-parche.com, 20-04-2012. Arxivat de l'original el 2 abril 2012. [Consulta: 20 abril 2012].
* ↑ «Figc | News - La Figc autorizza la 'panchina lunga' con 12 giocatori». Arxivat de l'original el 8 febrer 2018. [Consulta: 7 febrer 2018].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 4 març 2016. [Consulta: 7 febrer 2018].
* ↑ «Sant'Elia addio, 'Is Arenas' è realtà» (en italià). La Repubblica, 21-05-2012 [Consulta: 21 maig 2012].
# Francesc Torras Armengol

Francesc Torras Armengol (Terrassa, 1832 - Madrid, 1878) fou un pintor, escultor i gravador català.

## Biografia

Format en el món acadèmic, amplià estudis al París de l'època de Delacroix, i a Madrid, on inicià una carrera notable d'artista i docent.
Després d'uns inicis com escultor, en els que destaca el relleu de la Conquesta de Mallorca per Jaume I, conservat a la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, practicà una pintura d'història i religiosa elegant, en la tradició romàntica. Les seves millors obres ingressaren al Museo del Prado, que les té dipositades a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú (Martiri de Sant Servand i Sant Germà), Girona i Olot. Fou també un retratista sobri, especialment de la burgesia terrassenca, que sabia copsar la personalitat dels seus personatges.
Fou un dels primers artistes a l'estat espanyol que practicà el gravat calcogràfic amb intenció no documental sinó creativa, a la sèrie El grabador al aguafuerte (Madrid 1874-76).
Obra seva es conserva també al MNAC -on hi ha la major part dels seus dibuixos-, el Museu de Terrassa, el Museu d'Art de Sabadell, o al Museo de Farmacia de Madrid. Hi ha diverses matrius calcogràfiques seves a la Calcografía Nacional de Madrid, i una bona col·lecció d'estampes a la Unitat Gràfica de la Biblioteca de Catalunya.

## Fonts

* Francesc Fontbona, Francesc Torras Armengol 1832-1876, Caixa de Terrassa-Lunwerg, Barcelona 2005.

## Referències

* ↑ «Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi». Arxivat de l'original el 2022-01-22. [Consulta: 17 agost 2013].
# Txistopólie (Ivànovo)

* Per a altres significats, vegeu «Txistopólie».
Txistopólie (en rus: Чистополье) és un poble de l'óblast d'Ivànovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 10 habitants.
# Caldwell (Ohio)

Caldwell és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.956 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Caldwell tenia 1.956 habitants, 831 habitatges, i 480 famílies. La densitat de població era de 770,6 habitants per km².
Dels 831 habitatges en un 26% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,6% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 42,2% no eren unitats familiars. En el 39,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,1% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 23,5% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 26,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.020 $ i la renda mediana per família de 36.094 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 19.643 $. La renda per capita de la població era de 14.942 $. Aproximadament el 9,7% de les famílies i el 14,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Caldwell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Caldwell». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Wakken

* No s'ha de confondre amb Wacken, un municipi d'Alemanya..
Wakken és un antic municipi de Bèlgica, al marge del Mandel, prop de la desembocadura al Leie. L'1 de gener de 1977 va fusionar amb Dentergem.
És principalment un poble residencial i agrícola. Fins al darrere quart del segle xx hi havia unes menudes indústries de llí, tèxtil, una fàbrica de cervesa i malteria. És regat pel Mandel, que hi rep les aigües del Trogbeek, Kelderbuisbeek, Scheldeputbeek i Aalbeek. El primer esment escrit Wackinis data del 791. El nucli antic a l'entorn de l'església de Pere i Pau és un paisatge urbà protegit des del 1998.

## Monuments

* El costell
* El castell de Wakken

## Persones

* Jodocus Hondius (1563-1612), cartògraf i editor
* Joris van Severen (1894-1940), polític i activista d'extrema dreta

## Referències

* 1 2 3 Van Vlaenderen, P.; Vranckx, M. «Wakken» (en neerlandès). Inventaris Onroerend Erfgoed. [Consulta: 7 juliol 2019].
* ↑ «Dorpskom Wakken» (en neerlandès). Inventaris Onroerend Erfgoed. [Consulta: 7 juliol 2019].
# West Point (Alabama)

West Point, Alabama és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 295 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Point tenia 295 habitants, 114 habitatges, i 89 famílies La densitat de població era de 98,2 habitants/km².
Dels 114 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 21,9% no eren unitats familiars. En el 21,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 27,8% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones hi havia 99,3 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.295 $ i la renda mediana per família de 36.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.821 $ mentre que les dones 19.250 $. La renda per capita de la població era de 14.963 $. Aproximadament l'11% de les famílies i el 12,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Bernay

Bernay és un municipi francès de la regió de Normandia, al departament de l'Eure.

## Geografia

La comuna de Bernay es troba a l'oest del departament de l'Eure, a una cinquantena de quilòmetres de la prefactura d'Évreux.
La vila es troba al límit del País d'Ouche i de Lieuvin.
Sobre el seu territori discorren la Charentonne, un afluent de la Risle, i el Cosnier.

## Toponímia

L'origen etimològic de Bernay ens indica que es tracta d'un lloc pantanós o fangós (del cèltic brin / bren i el sufix -āko de localització), cosa que no és pas estranya, doncs el torrent de la Charentonne ve a recolzar-se sobre un vessant («els Monts») i rep el Cosnier, un dèbit important.

## Fills il·lustres

* Loyset Piéton compositor segles XV-XVI.
# Dècada del 1140
## Esdeveniments

* Segona Croada (1145–1149)

## Personatges destacats

* Celestí II, papa.
* Luci II, papa.
* Eugeni III, papa.
* Bernat de Claravall, monjo i reformador francès fundador de l'orde monàstic cistercenc.
# Regió econòmica del Nord-oest

La regió econòmica del Nord-oest (en rus: Се́веро-За́падный экономи́ческий райо́н: sévero-zàpadni ekonomítxeski raion) és una de les dotze regions econòmiques de Rússia. Les ciutats més importants d'aquesta regió són Sant Petersburg, Nóvgorod i Pskov.
Té una superfície de 196.500 km² i segons el cens del 2002 tenia 7.785.589 habitants amb un 89% de la població en àrees urbanes.

## Composició

La regió econòmica del Nord-oest comprèn els següents subjectes federals de Rússia:
* Óblast de Leningrad
* Óblast de Nóvgorod
* Óblast de Pskov
* Ciutat federal de Sant Petersburg
# Akulovka

Akulovka (en rus: Акуловка) és un poble (un khútor) de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 9 habitants. Pertany al districte rural de Gorxétxnoie.

## Referències

* ↑ «Akulovka». GeoNames. [Consulta: 22 febrer 2019].
# Cal Posas (Vilafranca del Penedès)

Cal Posas és una casa de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Cal Posas és un edifici entre mitgeres fent cantonada, amb pati posterior, destinat a habitatge unifamiliar.
La planta de l'edifici és irregular i fa una corba a la façana. Es compon d'un cos central de planta semisoterrani, entresolat, planta baixa (en part), dues plantes pis i golfa i amb un pis menys a la façana posterior, i dos cossos laterals de planta baixa, planta pis i golfa. Consta de dues crugies paral·leles i dues perpendiculars a façana al cos central amb escala de quatre trams d'accés a cada planta, situada a una de les crugies perpendiculars. A la golfa s'hi accedeix per una escala secundària. Les cobertes són a dues vessants a diferent nivell.
Les parets de càrrega són de paredat comú i totxo. Els forjats són de biga de fusta i revoltó de rajola. Les cobertes són de teula àrab sobre estructura de bigues, llates de fusta i rajola. Les escales són de volta a la catalana.
La façana de la plaça es compon segons eixos verticals. Trobem un cos principal central i dos cossos laterals d'alçada inferior. La porta principal és d'arc rebaixat i portes secundàries amb llinda i amb arc de mig punt. Els balcons tenen obertura amb llinda i arc rebaixat. Les finestres de la planta pis són amb llinda. Trobem ulls de bou el·líptics (un d'ells transformat en balcó). El coronament és un ràfec de maó i tortugada. La façana posterior té balcons amb obertura d'arc rebaixat i ulls de bou el·líptics. La façana lateral té balcó d'obertura d'arc rebaixat i finestres amb llinda. Les obertures generalment són emmarcades amb pedra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Posas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].