OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tifaldó cerví (grup de bolets)

Els tifaldons cervins o cervins són tifaldons que en la maduresa presenten a l’interior una gleba densa, uniforme i pulverulenta.
Es tracta de fongs micorrízics que pertanyen al gènere Elaphomyces (elapho-, cérvol; -myces, fong).Són bolets força pudents, que atrauen en especial a diferents cèrvids, senglars i rosegadors.
Es de bolets globulosos coberts per una paret o peridi engruixit. El color del peridi en secció és un caràcter de molta importància taxonòmica. Cobrint la paret pot existir un embolcall miceliar dens, una tofa, que cal retirar per observar els detalls de la paret o peridi. És el cas del cerví groc (Elaphomyces citrinus), de tofa groga i peridi negre.
A Europa hi ha descrites una trentena d'espècies. Probablement són els fongs micorrízics hipogeus més abundant i estesos arreu del món, i fructifiquen durant tot l'any. Prefereixen boscos de coníferes i arbres madurs. Cap d'ells és comestible pels humans.

## Grups de tifaldons cervins

Per les característiques de la superfície podem ordenar els cervins en tres grups:

### Cervins amb tofa

* Elaphomyces citrinus, cerví groc

### Cervins nus, de paret groga o brunenca

* Elaphomyces granulatus, cerví
* Elaphomyces muricatus, cerví marbrat
* Elaphomyces asperulus, cerví porpra

### Cervins nus, de paret bruna a negra

* Elaphomyces anthracinus, cerví negre
* Elaphomyces personii, cerví verrucós

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* 1 2 Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* ↑ Paz, A.; Bellanger, J.-M.; Lavoise, C.; Molia, A.; Ławrynowicz, M. «The genus Elaphomyces (Ascomycota, Eurotiales): a ribosomal DNA-based phylogeny and revised systematics of European 'deer truffles'». Persoonia - Molecular Phylogeny and Evolution of Fungi, 38, 1, 30-06-2017, pàg. 197–239. DOI: 10.3767/003158517X697309. PMC: PMC5645184. PMID: 29151633.
# Tine Baanders

Tine Baanders (Amsterdam, 4 d'agost de 1890 – Maarssen, 24 de novembre de 1971) fou una il·lustradora, dissenyadora gràfica, tipògrafa i professora neerlandesa. És coneguda principalment pels seus dissenys d'ex-libris i cobertes de llibre.

## Biografia

Va ser educada pel seu pare, l'arquitecte Herman Hendrik Baanders, i més tard va estudiar en el Instituut voor Kunstnijverheidsonderwijs a Amsterdam, on finalment va exercir de professora. Va col·laborar amb freqüència per a la revista d'art Wendingen i va exhibir el seu treball a Amsterdam (1913, 1917), Rotterdam (1918), Haarlem (1919) i París (1925). A la Exposición International de les Arts Decoratives i Industrials Modernes (1925) a París, li va ser atorgat un Diploma amb la Medalla de Bronze.
A més com a professora a Amsterdam, ella va ensenyar també cal·ligrafia durant els anys 1949-1953 a la Academie voor Kunst en Industrie (AKI) a Enschede.

## Referències

* ↑ Tine Baanders in the RKD

## Bibliografia

* Marjan Groot - Vrouwen in toegepaste kunst en industriële vormgeving in Nederland 1880-1940 – Uitgeverij 010 – Rotterdam 2007. ISBN 978 90 6450 521 8
# Termes anatòmics de neuroanatomia

Per entendre els termes utilitzats per a la localització anatòmica, considereu un animal amb un sistema nerviós central recte, com un peix o un llangardaix. En aquests animals, els termes "rostral/cranial", "caudal", "ventral" i "dorsal" signifiquen, respectivament, cap al cap, cap a la cua, cap al ventre i cap a l'esquena.
* "Dorsal" significa "en la direcció d'allunyament de la medul·la espinal, és a dir, en la direcció del sostre de la cavitat cranial".
* "Ventral" significa cap avall, cap a terra de la cavitat cranial i d'allí al cos.
Eixos: Es troben en l'eix superoinferior o dorsoventral. El tercer eix passa a través de les orelles, i es diu l'eix esquerra-dreta, o lateral.
Aquests tres eixos del cervell humà coincideixen amb els tres plans en què es troben, tot i que les condicions dels plans no s'han canviat a partir dels termes dels plans corporals. Els plànols de referència més utilitzats són:
    Axial, el pla que és horitzontal i paral·lel al pla axial del cos en la posició anatòmica estàndard. Conté (i, per tant, es defineix per) el lateral i els eixos medial del cervell.
    Coronal, un pla vertical que passa a través de les dues orelles, i conté els eixos laterals i dorsoventral.
    Sagital, un pla vertical que passa d'entre les fosses nasals, i entre els hemisferis cerebrals, dividint el cervell en meitats esquerra i dreta. Conté els eixos dorsoventral i medial del cervell. Un pla parasagital és qualsevol pla paral·lel al pla sagital.
# Arsène Lupin contra Arsène Lupin

Arsène Lupin contra Arsène Lupin (títol original en francès: Arsène Lupin contre Arsène Lupin) és una pel·lícula franco-italiana dirigida per Édouard Molinaro, estrenada el 1962. Ha estat doblada al català.

## Argument

L'industrial André Laroche acaba de morir. Al seu enterrament es troba François de Vierne, a qui la seva mare li confessa: «Laroche era Arsène Lupin, i ets el seu fill». Arsène Lupin havia tingut un altre fill, Gérard Dagmar, ballarí, mag i de vegades atracador. François de Vierne s'assabenta pel notari que ha de cercar el tresor reial de Poldàvia. Aquest tresor és de manera successiva trobat per Gérard, tornat a agafar per François, robat pel cònsol de Poldàvia, el sinistre Von Krantz, que no vacil·la a expulsar el petit príncep de Poldàvia, germà de la bella Catherine. Finalment el tresor és recuperat. François i una jove periodista, Nathalie, Gérard i la princesa Catherine només han de posar fil a l'agulla al perfecte amor.

## Repartiment

* Jean-Claude Brialy: François de Vierne
* Jean-Pierre Cassel: Gérard Dagmar
* Françoise Dorléac: Nathalie Cartier
* Geneviève Grad: Catherine, la príncesa de Poldàvia
* Jean el Poulain: el prefecte de policia
* Michel Vitold: baron von Krantz
* Anne Vernon: Madame de Bellac
* Daniel Cauchy: Charly
* Jean-Marie Proslier: M. de Bellac
* André Badin: periodista
* Gregori Chmara: Basile
* Yvonne Clech: Sra. de Vierne
* Madeleine Clervanne: Cécile Borel
* Paul Demange: Sra Puisette
* Mary Marquet: Elisabeth de Poldàvia
* Henri Garcin: Hans + veu d'Arsène Lupin (No surt als crèdits)
* Henri Virlogeux: Ganimard
* Robert Arnoux: Hector Martin
* Hubert Deschamps: el ministre
* Fernand Fabre: M. de Vierne
* Pascal Mazzotti: el comissari de Dieppe
* Jacques Herlin
* Jacques Mancier: el governador
* Dominique Zardi: Albert, el barman

## Referències

* ↑ esadir.cat. Arsène Lupin contra Arsène Lupin. esadir.cat.
* ↑ « Arsène lupin contre arsène lupin». The New York Times.
# Arngrímur Jónsson

    En aquest nom islandès, el darrer nom és un patronímic, no pas un cognom. La manera de referir-se a aquesta persona és pel nom de pila.
Arngrimur Jonsson (Víðidalur, 1568-Vestur-Húnavatnssýsla, 27 de juny de 1648) era un erudit islandès. El seu retrat aparegué en un bitllet islandès de 10 corones, avui en desús. El 1593, publicà una defensa d'Islàndia en llatí en la qual criticava les tesis sobre aquest país que haguessin emprat o poguessin emprar diversos autors. És conegut pel seu paper en el nacionalisme europeu emmarcat en la transmissió d'una etnografia nacional que permetés a cada país distingir-se dels altres.

## Obres

* Brevis commentarius de Islandia
* Crymogæa
* Supplementum Historiæ Norvegicæ
* Rerum Danicarum fragmenta
* Ad catalogum regum Sveciæ annotanda
* Anatome Blefkeniana
* Epistola pro patria defensoria
* Apotribe virulentæ et atrocis calumniæ
* Athanasia (en memori de Guðbrandur Þorláksson)
* Specimen Islandiæ historicum
* Gronlandia
* Arngrimi Jonae opera latine conscripta, ed.Jakob Benediktsson, Bibliotheca Arnamagnaeana, 9-12, 4 vols. (Copenhagen 1950-57)

## Referències

* ↑ Arngrímur Jónsson (en anglès). Encyclopaedia Britannica [Consulta: 26 març 2016]. Arxivat 2016-04-03 at Archive.is
# The Avenging Conscience

The Avenging Conscience també titulada Thou Shalt Not Kill és una pel·lícula muda de la Majestic Motion Picture Company dirigida per D. W. Griffith i protagonitzada per Henry B. Walthall i Blanche Sweet. Està basada en el relat “El cor delator” d’Edgar Allan Poe i el seu poema “Annabel Lee”. Amb una llargada de quatre bobines, es va estrenar 24 d’agost de 1914.

## Argument

Un home decideix criar personalment el fill de la seva germana que acaba de morir. Anys més tard, el nen, ara home, apassionat de l’obra de Poe, inicia una relació amorosa amb una dona tot i l’oposició del seu oncle. Com a conseqüència abandona qualsevol relació amb ell, fins i tot a la feina. Turmentat per visions de mort i sofriment s’adona que el seu oncle és la única cosa que li impedeix viure la seva història d'amor, amb la que anomena la seva “Annabel Lee”. Finalment decideix matar-lo. Un cop mort l’empareda darrera de la llar de foc. Un italià ha presenciat l'escena des de la finestra i ell compra el seu silenci. Per evitar despertar sospites, també escenifica la seva desaparició. No obstant això, el jove se sent turmentat per la culpa de l'assassinat del seu oncle i es torna sensible a qualsevol soroll, per lleuger que sigui. El fantasma del seu oncle se li comença a aparèixer i acaba perdent el control de la realitat, per lo que la policia descobreix què ha fet i el persegueix. Al final tot ha estat un somni i el seu oncle és viu. Es reconcilien i el nebot es casa amb la seva estimada.

## Repartiment

* Henry B. Walthall (el nebot)
* Blanche Sweet (l’estimada)
* Spottiswoode Aitken (l’oncle)
* George Siegmann (l’italià)
* Ralph Lewis (detectiu de la policia)
* Mae Marsh (criada)
* Robert Harron (el noi de la botiga)
* Wallace Reid⁣ (el metge)
* Josephine Crowell (mare de la xicota)
* Dorothy Gish
* Donald Crisp
* George Beranger

## Referències

* ↑ Schickel, Richard. D.W. Griffith: An American Life (en anglès). Hal Leonard Corporation, 1996, p. 643. ISBN 978-0-87910-080-3.
* ↑ Soister, John T.; Nicolella, Henry; Joyce, Steve. American Silent Horror, Science Fiction and Fantasy Feature Films, 1913-1929 (en anglès). McFarland, 2014-01-10, p. 16. ISBN 978-0-7864-8790-5.
* ↑ Schickel, Richard. D.W. Griffith: An American Life (en anglès). Hal Leonard Corporation, 1996, p. 209. ISBN 978-0-87910-080-3.
* ↑ Usai, Paolo Cherchi. The Griffith Project, Volume 8: Films Produced in 1914-15 (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2019-07-25, p. 40. ISBN 978-1-83902-016-2.
# Torneträsk

El llac Torneträsk o Torne träsk (en sami: Duortnosjávri, Meänkieli: Tornio o Torniojärvi) és un llac de Lapònia, al comtat de Norrbotten, a l'extrem nord de Suècia, als Alps Escandinaus. És el setè llac més gran de Suècia, amb una superfície total de 330 km² i una longitud de 70 km. El llac desguassa pel sud-est, a través del riu Torne älv. Al sud-oest del llac hi ha el Parc Nacional d'Abisko i la Reserva de la Biosfera de la UNESCO de Lapònia.
El llac Torneträsk es va originar de les reminiscències d'una glacera, la qual va fer que tingués una profunditat de 168 m, sent el segon més profund de Suècia. Habitualment està cobert de gel de desembre a juny.
# Ascona (Ticino)

Ascona és un municipi del cantó de Ticino (Suïssa), situat al districte de Locarno.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
Viccionari
# Tolmatxovo

«Tolmatxovo» té aquests significats:
* Tolmatxovo (Novossibirsk), localitat de l'óblast de Novossibirsk, a Rússia
* Tolmatxovo (Sverdlovsk), localitat de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia
# Antonio Royo Villanova

Antonio Royo Villanova (Saragossa, 12 de juny de 1869 - Madrid, 7 de novembre de 1958) fou un advocat, periodista i polític espanyol.

## Biografia

Fill de l'enginyer Mariano Royo Urieta i de Pilar Villanova Perena i germà del periodista Luis Royo Villanova. Catedràtic de Dret Administratiu a la Universitat de Valladolid, va ser director del periòdic El Norte de Castilla entre 1912 i 1956. La seva carrera política com a diputat es va iniciar en les eleccions generals espanyoles de 1910 quan, com membre del Partit Liberal, va ser escollit pel districte de Vall-de-roures. A les eleccions generals espanyoles de 1916 va tornar a obtenir escó, aquest cop pel districte de Terol. Oposat a qualsevol classe de reivindicació catalana, el 1917 va traduir al castellà La nacionalitat catalana d'Enric Prat de la Riba. El 1920 va ingressar com a acadèmic de número a la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.
Amb la proclamació de la Segona República Espanyola i com independent en la candidatura del Partit Agrari va obtenir novament un escó, en aquesta ocasió per la circumscripció de Valladolid, a les eleccions de 1931, escó que novament va obtenir ja com membre del Partit Agrari a les eleccions de 1933.
En les Corts Constituents es van fer notar, per la seva actuació en el si de la Minoria Agrària, els qui haurien de ser els seus principals dirigents: Antonio Royo Villanova, cèlebre per la seva aferrissada oposició a l'Estatut de Núria de 1932; José María Cid Ruiz-Zorrilla, tenaç opositor a la Llei de Reforma Agrària; i José Martínez de Velasco, president, en aquell temps, d'aquesta minoria, convertida en baluard combatiu de les diverses dretes no republicanes.
Durant el bienni radical-cedista, va ocupar la cartera de ministre de Marina, entre el 6 de maig i el 25 de setembre de 1935, al govern que va presidir Alejandro Lerroux.

## Obres

* La descentralización y el regionalismo, 1900
* El problema catalán, 1908
* Por la nación única. Un grito contra el Estatuto, 1932

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ «Antonio Royo Villanova». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pich Mitjana, Contreras Ruiz i Pastrana Piñero, 2015, p. 622.
* ↑ Medalla 35 Arxivat 2017-12-24 a Wayback Machine. de la RACMYP

## Bibliografia

* Gil Cuadrado, Luis Teofilo. El Partido Agrario Español (1934-1936): Una alternativa conservadora y republicana. Madrid: Universidad Complutense de Madrid, 2006. ISBN 978-84-669-2932-5.
* Pich Mitjana, Josep; Contreras Ruiz, José; Pastrana Piñero, Juan «A sangre y fuego. Antonio Royo Villanova, maestro de administrativistas y de anticatalanistas». Historia contemporánea. Universitat del País Basc [Bilbao], 51, 2015, pàg. 609-640. ISSN: 1130-2402.

## Enllaços externs

* Biografia (especial 150 aniversari El Norte de Castilla)
# Tir als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - Rifle militar, de genolls

Tir als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
| Pistola ràpida, 25 metres | homes |
| Pistola militar | homes |
| Fossa olímpica | homes |
| Rifle militar, dempeus | homes |
| Rifle militar, de genolls | homes |
| Rifle militar, bocaterrosa | homes |
| Rifle militar, tres posicions | homes |
| < 1896 1908> |||
La competició de rifle militar de genolls va ser una de les proves de Tir dels Jocs Olímpics de París de 1900. Es disputà entre el 3 i el 5 d'agost de 1900. Hi van prendre part 30 tiradors representants de 6 nacions, amb 5 tiradors per equip. Aquesta és una de les tres posicions que componen la prova de rifle militar, en què s'entreguen medalles per a cada posició de manera individual i fent la suma de les tres posicions per al millor individual i pel millor equip.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Konrad Stäheli | Emil Kellenberger Anders Peter Nielsen | No s'entrega |

## Resultats

Cada tirador dispara 40 trets, per a una puntuació màxima de 400 punts.
| Posició | Tirador | Puntuació |
| | Konrad Stäheli | 324 |
| | Emil Kellenberger | 314 |
| | Anders Peter Nielsen | 314 |
| 4 | Paul van Asbroeck | 308 |
| 5 | Marcus Ravenswaaij | 306 |
| 6 | Uilke Vuurman | 303 |
| 7 | Franz Böckli | 300 |
| 8 | Lars Jørgen Madsen | 299 |
| 9 | Charles Paumier | 297 |
| 9 | Louis Richardet | 297 |
Classificació final (11–30) :
| 11 | Antonius Bouwens | 296 |
| 12 | Ole Sæther | 293 |
| 13 | Hellmer Hermandsen | 290 |
| 13 | Viggo Jensen | 290 |
| 15 | Ole Østmo | 289 |
| 16 | Achille Paroche | 287 |
| 17 | Auguste Cavadini | 286 |
| 17 | Léon Moreaux | 286 |
| 19 | Henrik Sillem | 281 |
| 20 | Solko van den Bergh | 274 |
| 21 | Tom Seeberg | 272 |
| 22 | Laurids Jensen-Kjær | 271 |
| 22 | Maurice Lecoq | 271 |
| 24 | Jules Bury | 269 |
| 25 | Alfred Grütter | 265 |
| 26 | Axel Kristensen | 260 |
| 27 | Olaf Frydenlund | 259 |
| 27 | René Thomas | 259 |
| 29 | Edouard Myin | 249 |
| 30 | Joseph Baras | 210 |

## Referències

* Base de dades del COI
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Shooting 1900". Accés 3 de març de 2006. Consultable digitalment a Herman's Full Olympians: "Shooting 1900" Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Resultats de totes les proves amb comentaris. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 978-0-7864-0378-3.
# Torre de Binisermenya

La Torre de Binisermenya és una talaia situada a la base naval del port de Maó.
És una torre de base quadrada. Les parets són de morter de pedra reforçat amb marès, construïda a principis del segle xix. Al seu costat s'han construït més cases i per això és difícil de veure.

## Referències

* ↑ «Atalaya de Binissermenya» (en castellà). Arquitectura defensivo-militar de Menorca, 2014. [Consulta: 9 febrer 2015].
# Tornac

Tornac és un municipi francès, situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Municipis del Gard
# Tornadizos de Ávila

Tornadizos de Ávila és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 347 | 361 | 362 | 370 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Arcos de Valdevez

Arcos de Valdevez és un municipi portuguès, situat al districte de Viana do Castelo, a la regió del Nord i a la subregió de Minho-Lima. L'any 2006 tenia 24.466 habitants. Es divideix en 51 freguesies. Limita al nord amb Monção, al nord-est amb Melgaço, a l'est amb Galícia, al sud amb Ponte da Barca, al sud-oest i oest amb Ponte de Lima i a l'oest amb Paredes de Coura.

## Població

Població del concelho d'Arcos de Valdevez (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 21435 | 25824 | 31968 | 32163 | 38739 | 31156 | 26976 | 24761 | 24635 |

## Freguesies

| Aboim das Choças Aguiã Álvora e Loureda Ázere Cabana Maior Cabreiro Carralcova Cendufe Couto Eiras Ermelo Extremo Gavieira Giela Gondoriz Grade Guilhadeses | Madalena de Jolda Mei Miranda Monte Redondo Oliveira Paçô Padroso Parada Portela Prozelo Rio Cabrão Rio de Moinhos Rio Frio Sá Sabadim Salvador | Salvador de Padreiro Santa Cristina de Padreiro Santa Maria de Távora Santar São Cosme e São Damião São Jorge São Paio São Paio de Jolda São Vicente de Távora Senharei Sistelo Soajo Souto Tabaçô Vale Vila Fonche Vilela |
# Arcos de la Llana

Arcos de la Llana és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Alfoz de Burgos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 228 | 249 | 341 | 502 |
# Torre de Quintela

La Torre de Quintela és una torre de defensa situada a la parròquia de Vila Marim, al municipi de Vila Real, Portugal. Construïda al segle xiii, durant el regnat d'Alfons III, un document del 1258 esmenta la seva construcció. Un altre document de 1695 esmenta el seu propietari, D. Francisco de Portugal, comte de Vimioso, i descriu la torre i els altres elements de la finca.
A principis del segle XX un paleta va comprar la torre amb la intenció de desmuntar-la per a reaprofitar les pedres, però el seu elevat cost el va fer desistir. El 1910 la torre Quintela va ser declarada Monument Nacional. El 1982 l'Institut Portuguès del Patrimoni Cultural la va restaurar, donant-li l'aspecte actual, amb la principal diferència amb l'original de l'escala en planta baixa de pedra, que hauria estat de fusta. El 1989 es va cedir la torre al municipi de Vila Real per a instal·lar-hi un museu.
La torre és de planta quadrada, amb accés per portal sobrealçat, amb façanes esquinçades per espitlleres. Al segle xiv s'hi van afegir finestres balconades i matacans a les cantonades del terrat. Construïda sobre un aflorament rocós, té 12 metres d'amplada i 21 metres d'alçada. Façanes en pedra vista, de tres plantes, amb un soterrani amb xamfrà per sota, que correspon a les dues filades inferiors de carreus.

## Referències

* 1 2 «Torre de Quintela» (en portuguès). Municipi de Vila Real. Arxivat de l'original el 2022-05-19. [Consulta: 5 juny 2022].
* ↑ «Torre de Quintela» (en portuguès). All About Portugal.
* ↑ «Torre de Quintela» (en portuguès). Direcció General del Patrimoni Cultural. Govern de Portugal, 27-06-2011.
# Torre de Puig Castellar

La Torre de Puig Castellar és una obra de Vidreres (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Restes d'una torre circular amb un màxim d'alçada d'un metre i un diàmetre de set metres.

## Història

Possible funcionament defensiu relacionat amb el castell proper de Sant Iscle, d'època medieval. Destrucció progressiva des d'època medieval, possiblement per saqueig i reaprofiatment. Actualment està dins el bosc, és de difícil accés i està molt embardissat.

## Referències

* 1 2 «Torre de Puig Castellar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 juliol 2018].
# Torre Elisa

La Torre Elisa és una obra del municipi de Martorell (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa aïllada, envoltat de jardí. Consta de planta baixa, dos pisos i coberta que al centre té una torre, d'una alçada més, amb coberta ceràmica a sis vessants. El conjunt aconsegueix una composició rítmica i harmònica perfecta a partir dels diferents nivells entre els dos mòduls, la torre, la terrassa i l'altra sortida a la part nord.
Presenta una ornamentació variada amb sòcol de pedra, esgrafiats amb temes florals i filigrana, merlets a la terrassa, motllures, aplacat ceràmic, obertures ogivals i d'altres geminades per pilastres, carteles i barbacana de fusta. Hi ha persianes de llibret i d'enrotllades.

## Història

Aquesta torre va ser construïda com a casa d'estiueig. Posteriorment va ser residència de la tercera edat. Fou la casa particular de l'arquitecte Josep Ros i Ros, l'arquitecte municipal de Martorell que treballà per tota la comarca fins pocs anys després de la Guerra Civil.

## Referències

* 1 2 3 «Torre Elisa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 febrer 2016].
# Toledo (Metro de Nàpols)

Toledo és una estació de la línia 1 del metro de Nàpols, que rep el nom de la Via Toledo que hi ha a prop. Va guanyar el premi LEAF el 2013 com a "Edifici públic de l'any".
L'estació es va inaugurar el 17 d'abril de 2012 dins el tram completat anteriorment a la Università.

## Vegeu també

* Estacions d'art del Metro de Nàpols

## Referències

* ↑ Schwandl, Robert. «Napoli». urbanrail.
# Ayşe Ayhan

Ayşe Ayhan (Ankara, 1989) és una novel·lista, assagista i traductora turca. Professora de matemàtiques de professió, Ayhan va escriure dues novel·les, Aşk Nerede? (On és l'amor?) i Üç Yapraklı Yonca (Trèvol de tres fulles) i va traduir al turc la novel·la El hombre sentimental de Javier Marías.

## Referències

* ↑ Hilal ERKAZANCI DURMUS. Pierre Bourdieu Sosyolojisi Işığında Türk tiyatro alanında çevirinin rolü ve dostlar tiyatrosunun konumu. Hiperlink eğit.ilet.yay.san.tic.ve ltd.sti., 17 abril 2020, p. 41–. ISBN 978-605-281-842-8.
* ↑ https://kidega.com/yazar/ayse-ayhan-098740 Arxivat 2020-06-19 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.kitapyurdu.com/yazar/ayse-ayhan/52388.html

## Enllaços externs

* Entrevista amb Ayşe Ayhan (turc)
* Entrevista amb Ayşe Ayhan Arxivat 2020-06-18 a Wayback Machine. (turc)