OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ezzarat

Ezzarat o Zarat (àrab: الزارات, az-Zārāt) és un poble costaner del sud-est de Tunísia, situat una trentena de quilòmetres al sud de Gabès, dins de la governació de Gabès, de la qual forma una municipalitat amb 5.627 habitants en 2014. El poble es troba en territori de la tribu dels Aleïa.

## Economia

Compta amb un port pesquer. El lloc ha estat triat per situar-hi esculls artificials per tal d'oferir un espai protegit per a les cries de peixos i les posidònies, enfront de la pesca industrial desenvolupada pels bous en el golf.
L'existència d'una deu d'aigua calenta de tipus sulfato-clorurada alimenta uns banys i permet una petita activitat termal a la vila.

## Administració

Forma una municipalitat o baladiyya, amb codi geogràfic 51 20 (ISO 3166-2:TN-12).
Al mateix temps, constitueix un sector o imada, amb codi 51 60 67, de la delegació o mutamadiyya de Mareth (codi geogràfic 51 60).

## Personatges

* Ahmed Laghmani, poeta

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada» (pdf) (en àrab). Arxivat de l'original el 28 de gener 2018. [Consulta: 25 d’octubre 2021]. Arxivat 2018-01-28 a Wayback Machine.
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 158. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 112-115. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Ezzaouite

Ezzaouite (àrab الزاويت) és una comuna rural de la província d'Essaouira de la regió de Marràqueix-Safi. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.341 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Robert J. Conley

Robert J. Conley (Cushing, Oklahoma, 1940) és un escriptor cherokee. Estudià a la Universitat de Texas, on es graduà en anglès i art dramàtic. Ha donat classes a diverses escoles i ha estat assistent de diversos programes per a la Nació Cherokee. Autor prolífic de The actor (1987), Back to Malachi (1986), Border line (1993), Dark way (1993), Crazy snake (1994), Captain Dutch (1995), Brass (1999), Barjack (2000), i el guió cinematogràfic Geronimo: an American legend (1993).

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia
* VIAF
# Robert Jaffe

Robert L. Jaffe (23 de maig 1946, Bath, Maine) és un físic teòric americà especialitzat en la teoria de la interacció forta. Ocupa la càtedra de Físiques "Jane & Otto Morningstar" a l'Institut de Tecnologia de Massachusetts (MIT). Fou director del Centre de MIT de Física Teòrica.
Jaffe es va llicenciar en físiques, summa cum laude, a la Universitat de Princeton el 1968. Va rebre els graus de màster i doctor a la Universitat Stanford el 1971 i 1972, respectivament. El 1972, Jaffe va començar la seva recerca postdoctoral al Centre de Física Teòrica de l'MIT; esdevenint membre de la seva facultat el 1974, i Fellow de l'Alfred P. Sloan Foundation Research (1975-79). Jaffe ha passat anys sabàtics al laboratori de l'Stanford Linear Accelerator Center (SLAC) (1976), Universitat d'Oxford, CERN (1978–79), Universitat de Boston (1986–87), i a la Universitat Harvard (1996–97). Ha servit en comitès de diversos laboratoris com l'SLAC i Brookhaven National Laboratory. Fou president del consell del departament de física de Princeton deu anys. Des del 1996, Jaffe ha estat visitant científic al laboratori RIKEN-Brookhaven. Del 1998 al 2005, Jaffe fou Director del Centre de Física Teòrica a l'MIT.
És Fellow de la Societat Física americana i de l'AAAS. Ha rebut diversos premis per les seves activitats acadèmiques de llicenciatura (1983), postgrau (1988) al departament de física (Premi Buechner, 1997, Margaret MacVicar Faculty Fellow el 1998) a l'MIT. El 2001 fou nomenat Professor "Otto and Jane Morningstar" a l'Escola de Ciències de l'MIT.

## Referències

* ↑ «Robert L. Jaffe CV».
* ↑ «ROBERT L. JAFFE, Jane and Otto Morningstar Professor of Physics». MIT Faculty and Staff. Massachusetts Institute of Technology. [Consulta: 17 agost 2014].
# Rhagomys longilingua

Rhagomys longilingua és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 450 i 2.100 msnm a Bolívia i el Perú. Es tracta d'un animal arborícola. Els seus hàbitats naturals inclouen els camps de sucre de plana i els boscos montans humits. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Dunnum, J.; Vargas, J.; Patterson, B. Rhagomys longilingua. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29 abril 2017.
# Robert Drews

Robert Drews és un professor emèrit d'estudis clàssics de la Universitat Vanderbilt a Nashville (Tennessee-Estats Units)

## Enllaços externs

* Fitxa al web de la Universitat de Vanderbilt Arxivat 2012-02-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Es Claustre

Es Claustre del Carme de Maó és a la vora l'església neoclàssica del Carme iniciada el 1750, edificat entre els anys 1750 i 1808, convent que va allotjar a l'orde dels carmelites, que més tard va ser el palau de la justícia i presó, s'ha transformat en una sèrie d'espais per l'ús cultural, entre ells el que mostra els fons de la Fundació Hernández Mora. Però també s'hi concentra el Conservatori Menorca, l'Escola Municipal de Música, Ceràmica i Pintura, la Sala d'Exposicions, la UNED, etc..
El conjunt és un mercat d'establiments on a la planta baixa del Claustre se situen les parades de carns, fruites i verdures procedents del camp menorquí que ja du més d'un segle ocupant aquest recinte, i davall el pati s'ha creat un nou espai comercial comunicat amb l'aparcament subterrani de la Plaça Miranda.
Des de l'any 2009 durant la primavera i l'estiu al Patí d'Es Claustre es realitzen tot tipus d' activitats culturals: concerts, teatre, poesia, circ...
Un espai al descobert que ofereix un entorn únic al centre de Maó per gaudir una bona estona d'una proposta cultural diària.

## Enllaços externs

* http://esclaustre.com
# Es Coto

Es Coto és una petita platja de la Colònia de Sant Jordi. Està ubicada al costat del Moll de la Sal i davant de l'illot de na Llarga. És una platja de sorra fina i té 60 metres de llargària i 20 d'amplada. Aquesta platgeta solitària és de sorra daurada fina, amb voreres rocoses recobertes de posidònia i molt poca de pendent. El fons marí és rocós i gairebé sense profunditat. Aquests dos últims elements representen un seriós inconvenient per al bany i l'afluència de banyistes, ja que hi ha una espècie d'escull, a mig metre de profunditat, que s'estén des de la bocana fins a la vora.

## Referències

* ↑ «Es Coto». Govern de les Illes Balears. Conselleria de Turisme. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 30 setembre 2018].
# Roca Punxenta (Bellver de Cerdanya)

La Roca Punxenta és una muntanya de 1.323 metres que es troba al municipi de Bellver de Cerdanya, a la comarca de la Baixa Cerdanya.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Riu Daymán

El Daymán és un riu uruguaià, que serveix de límit entre els departaments de Salto i Paysandú. Desemboca al Riu Uruguai.
Sobre les seves costes, en les proximitats de la ciutat de Salto, es troben les termes del mateix nom que constitueixen un centre turístic d'importància a la regió.

## Referències

* ↑ Enciclopedia Geográfica del Uruguay
# Església dels Sants Metges (l'Espunyola)

Els Sants Metges és una església al nord del nucli de l'Espunyola (el Berguedà) i s'hi accedeix des de la carretera C-26 (de Solsona a Berga). Al km. 137,5 (42° 03′ 14″ N, 1° 45′ 46″ E﻿ / ﻿42.053793°N,1.762842°E﻿ / 42.053793; 1.762842) una pista ben senyalitzada "Camí de Sants Metges" hi mena en poc més de 400 metres.
La capella dels Sants Metges, nom amb què es coneix a Catalunya la devoció als Sants Cosme i Damià, és una obra del segle xviii, edificada a l'indret anomenat peu de Roques, just a l'emplaçament de l'antiga capella del segle xvi, on s'originà el culte. L'església conserva una interessant talla de fusta policromada dels segles xvii o XVIII.
Església d'una sola nau sense absis i amb la façana principal orientada a ponent. A migdia fou bastida una sagristia de petites dimensions. La façana presenta una porta allindada coronada per un frontó semicircular suportat per dues falses pilastres amb capitells força senzills. A sobre seu, a mitja façana, trobem un òcul que il·lumina l'interior. Adossat a la façana principal trobem una torre campanar de planta quadrada. El parament és pedres irregulars unides amb morter i la coberta, a dues aigües de teula àrab.

## Referències

* 1 2 «Església dels Sants Metges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Rosa Estaràs i Valeri

Rosa Estaràs i Valeri (Buenos Aires, 25 de maig de 1893 - Palma, Mallorca, 1972) era una mestra de Palma que va contribuir sensiblement a la renovació educativa a les escoles públiques de les Balears a principi del segle xx.
Filla d'emigrants mallorquins, va néixer a Buenos Aires (Argentina) el 1893. Becada per l'Ajuntament de Palma, es va iniciar a la pedagogia de Montessori a l'escola d'estiu de Rosa Sensat a l'Escola del Bosc a Montjuïc, mètode que va introduir a l'escola de la Milagrosa de Can Capes, junt amb Josepa Bauzà Pérez.
Amb Benet Pons Fàbregues i Paula Canyelles va tenir un paper important en la creació de l'Institut d'Estudis Superiors per a la Dona.
El 2009, l'Ajuntament de Mallorca li va dedicar un carrer al barri de Son Gual.

## Referències

* 1 2 Colom i Cañellas, Antoni Joan «Cinc educadores mallorquines en el si de la renovació educativa». Annals del Patronat d'Estudis Històrics d'Olot i Comarca, 21, 2010, pàg. 449–464. ISSN: 0211-8424.
* ↑ Roig, Maria Antònia «Anàlisi d’un fracàs: l’Institut d’Estudis Superiors per a la Dona (Palma de Mallorca, 1915)». Educació i Història: Revista d'Història de l'Educació, Núm. 5, 2001, pàg. 186, nota 33. Arxivat de l'original el 2022-06-20 [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ «Influències de la pedagogia europea a Mallorca 1910-1920». Institut de Ciències de l'Educació de la UIB. [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ Jaume i Campaner, Miquel. «El projecte educatiu de Miquel Ferrà». A: Miquel Ferrà, el poeta compromès : actes de les jornades "Miquel Ferrà, el poeta compromès" (Binissalem, febrer-març de 2011).. Palma: Consell Insular de Mallorca, 2012, p. 87. ISBN 978-84-9883-408-6.
* ↑ Comas i Rubí, Francesca. Els viatges pedagògics i la renovació educativa : les relacions de la JAE (Junta para la Ampliación de Estudios) amb les Balears. 1. ed. Palma: Edicions Documenta Balear, 2007, p. 158-159. ISBN 84-96841-49-9.
* ↑ Fullana i Puigserver, Pere «Ramon Llull, inspirer and pedagogue of civil religion» (en anglès). Catalan Social Sciences Review, pàg. 64-67. ISSN: 2014-6035.
* ↑ «Memòria de Secretaria» (pdf) p. 14. Ajuntament de Palma, 2009. Arxivat de l'original el 2020-03-24. [Consulta: 24 març 2020].
# Rovenac

Rovenac (en francès Rouvenac) és un municipi de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude.
# Estela (monument)

* Aquest article tracta sobre Estela (monument). Vegeu-ne altres significats a «Estela».
Una estela (en grec antic: στήλη) és un monument commemoratiu, en forma de làpida o pedestal, que s'erigeix sobre la terra. Normalment són monolítiques, de diversos materials petris i grandàries variades, i poden algunes arribar a grans dimensions.
A les esteles, s'inscrivien textos, signes, símbols, i figures, descrivint el perquè de la seva ubicació, i constitueixen importants documents per a arqueòlegs i historiadors, ajudats per especialistes en epigrafia.
Les esteles commemoratives, de caràcter funerari, han estat erigides -encara avui- des de dates remotes, per pobles de diverses cultures i regions. Porten una inscripció commemorativa, o un retrat del difunt, pintat o en relleu, i moltes vegades les dates de naixement i defunció de la persona difunta. La forma més senzilla d'estela és en una llosa de marbre llisa o un pilar on hi consta el nom.
Alguns exemples coneguts en són les anomenades pedres rúniques, aixecades als països escandinaus entre el 200 i el 1100. Són particularment nombroses a Suècia. L'estela d'Hammurabi, una pedra basàltica negra de dos metres d'alçada, on hi ha escrit el Codi d'Hammurabi. L'estela de la Calma a Catalunya, un megàlit que es va trobar l'any 1976 al Pla de la Calma, al massís del Montseny.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Stele». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ Page, Ramon Ian (et al.). Runes and runic inscriptions : collected essays on Anglo-Saxon and Viking runes. Woodbridge: Boydell Press, 1999, p. 210-212. ISBN 9780851153872.
* ↑ Lara Peinado, Federico. Código de Hammurabi (en castellà). 3a edició. Madrid: Tecnos, 1997, p. CXXXVIII, 229 p.. ISBN 8430913521.
* ↑ «Estela de la Calma». nventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juny 2024].

## Vegeu també

* Alfabets i escriptures del món
* Cip
* Esteles de Hedeby
* Estela nestoriana
* Estàtua-menhir
Viccionari
# Ferrer d'Abella (militar)

Ferrer d'Abella (segle XIV) fou un militar català documentat a la segona meitat del segle xiv.
Va participar en la campanya de 1392 a fi per tal retornar Sicília a les mans de la reina Maria de Sicília. El rei Martí el va nomenar membre de l'orde de la Corretja, que era de titular únic.

## Referències

* ↑ «Ferrer d'Abella (militar)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Royuela

Royuela és un municipi d'Aragó situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca de la Serra d'Albarrasí.
# Roystonea oleracea

Roystonea oleracea, és un tipus de palmera de cabdell nativa del Carib, nord d'Amèrica del Sud i Trinitat i Tobago.

## Morfologia

Roystonea oleracea és una gran palmera que arriba a fer 40 m d'alt. Els seus estípits són grisos o gris lanquinosos i tenen un diàmetre d'uns 60 cm. La inflorescència fa 1,4 m de llargada. Els fruits fan de 12 a 18 mm de llarg.
El primer a descriure aquesta espècie va ser Nikolaus von Jacquin el 1763 com Areca oleracea. L'epítet oleracea significa "verdura". El 1838, Carl Friedrich Philipp von Martius el transferí al gènere Oreodoxa com O. oleracea. Berthold Carl Seemann el transferí al gènere Kentia el 1838.</ref [[Liberty Hyde Bailey]] va descriure ''Roystonea venezuelana'' el 1949 basant-se en la col·lecció de [[Julian Alfred Steyermark|Julian Steyermark]]. El 1996 [[Scott Zona]] en la seva monografia del gènere ''Roystonea'', informà que ell era "incapaç de trobar diferències morfològiques o moleculars entre els dos tàxons", i posà ''R. venezuelana'' com a sinònim de ''R. oleracea''.<ref name=Zona/>

## Distribució i ecologia

Roystonea oleracea és nativa de Guadalupe (França), Dominica i Martinica, Barbados, Trinitat i Tobago, nord de Veneçuela i nord-est de Colòmbia. S'ha naturalitat a l'illa d'Antigua, Guyana, Surinam i Guyana francesa. Sovint creix prop de la mar, boscos galeria i sabanes inundades amb estacionalitat.
El fruit de Roystonea oleracea és un component important de la dieta dels lloros amazònics d'ala taronja (Amazona amazonica) i dels macaus a Nariva Swamp, de Trinitat i Tobago.

## Usos

Es fa servir com planta ornamental. La fusta pot servir per a la construcció. El brot terminal és comestible. De la saba se'n pot fer alcohol. En el seu llibre de 1750 Natural History of Barbados Griffith Hughes informa que les inflorescències immadures es poden menjar com a verdura.

## Referències

* 1 2 «Roystonea oleracea». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 7 abril 2009].
* 1 2 3 Zona, Scott «Roystonea (Arecaceae: Arecoideae)». Flora Neotropica, 71, December 1996, pàg. 1–35.
* ↑ Jacquin, Nicolai Josephi. Selectarum Stirpium Americanarum Historia, in Qua Ad Linnæanum Systema Determinatæ Descriptæque Sistuntur Plantæ Illæ, Quas in Insulis Martinica, Jamaica, Domingo, Aliisque et in Vicinæ Continentis Parte Observavit Rariores; Adjectis Iconibus in Solo Natali Delineatis, 1763, p. 278.
* ↑ Bonadie, Wayne A.; Peter R. Bacon «Year-round utilisation of fragmented palm swamp forest by Red-bellied macaws (Ara manilata) and Orange-winged parrots (Amazona amazonica) in the Nariva Swamp (Trinidad)». Biological Conservation, 95, 1, 2000, pàg. 1–5. DOI: 10.1016/S0006-3207(00)00018-5.
# Royuela de Río Franco

Royuela de Río Franco és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de l'Arlanza.

## Demografia

Evolució demogràfica del municipi entre 1996 i 2007 :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 354 | 352 | 341 | 338 | 333 | 317 | 301 | 289 | 271 | 264 | 250 |
# Rosalina de Vilanova

Rosalina de Vilanova (1263 – 1329) va ser una monja cartoixana francesa, considerada com a beata per l'Església Catòlica.
Roselina, del llatí Rossolina, ou Rossa, Rufa, filla d'Arnau II de Vilanova i Sybille Burgolle Sabran de Los Arcs
Aquesta cosina d'Ausiàs de Sabran va ser educada per les clarisses d'Avinyó; però als 25 anys decidí ingressar a la cartoixa.
Va fer el seu noviciat a Sant-André-de-Ramières, prop de Prébayon (Valclusa) i un segon noviciat a la cartoixa de la Mare de Déu de Bertaud (Santa Maria de Aurouse), als Alts Alps abans de ser admesa a fer la professió religiosa el dia de Nadal de 1280.
Ella va a viure en l'austeritat i més tard es va convertir en priora de la cartoixa fundada pel seu germà Hélion a la diòcesi de Fréjus, a l'Abadia de La Celle-Roubaud, prèviament ocupada per benedictins. ·
A Les Arcs, la capella de Santa Rosalina, construïda al segle xi va ser classificada com a monument històric el 1980. Conté les restes de Santa Roselina que s'exposen en una urna de vidre i un reliquiari que manté els seus ulls, miraculosament conservats.

## Referències

* ↑ gran mestre dels Hospitalers de Sant-Joan de Jerusalem el 1325
* ↑ «Inventaire des sanctuaires et lieux de pèlerinage chrétiens en France».
* ↑ Referència n. PA00081525, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
# Roxobel

Roxobel és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 263 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Roxobel tenia 263 habitants, 112 habitatges i 72 famílies. La densitat de població era de 98,6 habitants per km².
Dels 112 habitatges en un 26,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,9% hi vivien parelles casades, en un 15,2% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 29,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,3% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 22,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.393 $ i la renda mediana per família de 28.036 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.833 $ mentre que les dones 14.063 $. La renda per capita de la població era de 12.798 $. Entorn del 10,5% de les famílies i el 12,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Roxobel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Roxobel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Risc de tipus d'interès

Risc de tipus d'interès és el risc que el preu d'un títol que merita un interès fix, com pot ser un bo, una cèdula hipotecària, o un préstec, es vegi afectat per un augment dels tipus d'interès del mercat. En general, un augment dels tipus d'interès de mercat influeixen negativament en el preu d'un bo de cupó fix i al contrari un descens dels tipus d'interès afectés positivament a la cotització dels bons de cupó fix.
El risc de tipus d'interès es mesura per la durada del títol, com més gran sigui la vida del títol, més augmenta aquest risc. La durada és la tècnica més antiga de les moltes que s'utilitzen per a la gestió de risc de tipus d'interès.

## Influència del tipus d'interès en el preu dels títols

Com ja s'ha esmentat abans les variacions dels tipus d'interès solen afectar el preu dels títols. El mecanisme per explicar aquesta influència es pot veure amb un exemple:
Un títol de renda fixa emès al 10% d'interès, tindrà una determinada valoració. Si el tipus d'interès del mercat descendeix fins a un 2%, per exemple, el títol de referència s'apreciarà pel fet que ofereix un interès molt superior al que ofereix el mercat, (10% del títol enfront del 2% del mercat) per tant el seu preu pujarà. En canvi quan els tipus en el mercat s'eleven, suposem des del 10% en què es trobaven fins a un 15%, el preu baixarà, ja que el títol de referència deixarà de tenir atractiu en oferir un interès inferior al qual el remuneren els mercats, i si algú vol vendre haurà de baixar el seu preu per aconseguir-ho.
Una altra forma d'observar la influència dels tipus d'interès del mercat sobre el preu d'un títol és a través del mecanisme financer pel qual es calcula el preu d'un bo o en general qualsevol títol. El preu d'un bo de renda fixa es calcula portant al moment actual tots els cobraments que s'espera obtenir pel mateix, és a dir els cupons a cobrar i l'amortització. Per això s'utilitza una tècnica financera consistent en actualitzar els fluxos obtinguts. Per actualitzar aquests fluxos de caixa s'ha d'emprar un tipus d'interès o d'actualització. Matemàticament es pot observar que com més alt sigui el tipus d'interès que s'empra en l'actualització, menor serà el valor que obtenim del bo, perquè el descompte que es fa per atreure al moment actual és més gran. El que ens porta al mateix tipus de relació exposada anteriorment, una pujada dels tipus d'interès comporta una baixada del preu dels bons en el mercat.

## Vegeu també

* Risc financer
# Ndweni

El riu Ndweni (en afrikaans: Ndwenirivier) és un riu que flueix pel centre de KwaZulu-Natal, Sud-àfrica. El riu desemboca al riu Buffalo que més tard s'uneix al riu Tugela.

## Enllaços externs

* Mapa de Google de l'estuari del riu Ndweni a Geonames.org (cc-by)
# Risch-Rotkreuz

Risch-Rotkreuz és un municipi del cantó de Zug (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].