OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Surinamita

La surinamita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al supergrup de la safirina. Anomenada així pel país «Surinam», on fou descoberta. Només el politip 1M es coneix en la natura. El seu anàleg sense beril·li es coneix com a UM1988-26-SiO:AlMg.

## Característiques

La surinamita és un silicat de fórmula química (Mg,Fe)₃Al₄BeSi₃O$_{16}$. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la surinamita pertany a «09.DH - Inosilicats amb 4 cadenes senzilles periòdiques, Si₄O₁₂» juntament amb els següents minerals: ohmilita, haradaïta, suzukiïta, batisita, shcherbakovita, taikanita, krauskopfita, balangeroïta, gageïta, enigmatita, dorrita, høgtuvaïta, krinovita, makarochkinita, rhönita, serendibita, welshita, wilkinsonita, safirina, leucofanita, khmaralita, deerita, howieïta, taneyamalita, johninnesita i agrel·lita.

## Formació i jaciments

S'ha descrit en gneisos milonítics i mesopertítics, probablement formats en fàcies metamòrfiques tipus granulita d'alta pressió que afectaren roques alumíniques (Surinam); en segregacions riques en sil·limanita en pegmatites (Antàrtida); i com a pseudomorf de cordierita (Zàmbia). Es troba associada a biotita, cianita, sil·limanita i espinel·la (Surinam); quars, sil·limanita i safirina (Antàrtida); cordierita (Zàmbia).

## Referències

* ↑ «Surinamite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Barthelmy, Dave. «Surinamite Mineral Data». [Consulta: 24 maig 2018].
* ↑ «Surinamite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2012-09-25. [Consulta: 24 maig 2018].
# Frigil plebeu

El frigil plebeu (Geospizopsis plebejus) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones rocoses i arbustives amb vegetació dispersa dels Andes, de l'Equador, Perú, Bolívia, Xile i nord-oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Frigil plebeu». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Munàcia Plancina

Munàcia Plancina (en llatí Munatia Plancina) va ser l'esposa de Gneu Calpurni Pisó. Era probablement filla de Luci Munaci Planc, cònsol el 42 aC. pertanyia a la gens Munàcia, una família romana d'origen plebeu.
Quan el seu marit va ser nomenat governador de Síria (any 17) el va acompanyar. Durant l'any 18 va enfrontar-se a Agripina Major, la dona de Germànic Cèsar, seguint instruccions de Lívia Drusil·la, la viuda d'August i mare de Tiberi. A la seva tornada a Roma l'any 20 ella i el seu marit van ser rebuts pel poble com a criminals, ja que se sospitava que havien enverinat a Germànic. Pisó es va acabar suïcidant però Plancina va ser indultada pel senat per influència de l'emperadriu mare.
Va viure tranquil·la fins a la mort de Lívia l'any 29. L'any 33, ja sense cap protector, va ser acusada d'aquell crim i es va suïcidar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 382.
# Pic de la Socarrada

«Pic de la Socarrada» té aquests significats:
* Pic de la Socarrada (els Angles), muntanya del terme comunal dels Angles, pertanyent a la comarca del Capcir, a la Catalunya del Nord
* Pic de la Socarrada (Caudiers de Conflent), muntanya del límit dels termes comunals d'Aiguatèbia i Talau i de Caudiers de Conflent, tots dos pertanyents a la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
# Sant Vicenç de Reiners

L'església de Sant Vicenç de Reiners és l'església parroquial del poble de Reiners, de la comuna del mateix nom, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada al bell mig del terme de Reiners, en el petit nucli disseminat del poble cap de la comuna.
Es té notícia de Sant Vicenç de Reiners des del 1027, quan els comtes de Besalú Guillem i Adelaida cedeixen l'església de Sant Vicenç in locum Reinensis amb els seus alous a la canònica de Besalú. L'església de Reiners fou fins al segle xviii sufragània de Sant Pere de Ceret. L'església actual es reconstruí entre 1698 i 1712, i l'església anterior, possiblement romànica, és del tot desapareguda, almenys pel que es veu fins ara (l'arrebossament de les parets impedeix veure si queden elements romànics amagats sota la capa d'arrebossat. Des del 1725 Sant Vicenç de Reiners té el caràcter d'església parroquial.
És una església d'una sola nau coberta amb volta de llunetes sobre arcs torals de mig punt. La capçalera és rectangular, amb el mur de llevant corbat. Al nord hi ha afegida una torre campanar de planta quadrada, amb un pis amb arcs fets de rajoles. L'edifici és arrebossat i pintat amb calç, cosa que amaga la construcció de les parets de sota. A la façana oest, a la dovella de la porta, hi consten els anys 1727 i 1878. Hi ha un retaula barroc a l'altar major que la tradició el fa procedent de Sant Pere de Ceret.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. «Vall 65. Sant Vicenç de Reiners». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Reiners». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Badia i Homs, Joan. «Esglésies del Vallespir anteriors al 1300: Sant Vicenç de Reiners». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.

## Referències

* ↑ L'església de Sant Vicenç de Reiners en els ortofotomapes de l'IGN
# Abdulrazak Gurnah

Abdulrazak Gurnah (Ciutat de Zanzíbar, 20 de desembre de 1948) és un novel·lista tanzà en llengua anglesa, resident al Regne Unit. Les seves novel·les més famoses són Paradís (1994) i A la vora del mar (2001).
Li van atorgar el premi Nobel de Literatura l'any 2021 «pel compromís i l'explicació compassiva dels efectes del colonialisme i el destí dels refugiats en la intersecció entre cultures i continents».

## Orígens i carrera

Nascut a l'illa de Zanzíbar, de la costa de l'Àfrica de l'est, Gurnah va traslladar-se al Regne Unit com a estudiant l'any 1968.
Del 1980 al 1982, Gurnah va fer classes a la Bayero University, a Kano, Nigèria. Després va traslladar-se la Universitat de Kent, on es va doctorar l'any 1982 i on és professor i director d'estudis de llicenciatura del departament de llengua anglesa. El seu interès acadèmic principal és la literatura postcolonial i els discursos associats al colonialisme, especialment pel que fa a l'Àfrica, el Carib i l'Índia.

## Obra
### Novel·les

* Memory of Departure (1987)
* Pilgrims Way (1988)
* Dottie (1990)
* Paradise (1994)
* Admiring Silence (1996)
* By the Sea (2001). A la vora de la mar. Traducció de Carles Andreu Saburit, Barcelona: La Magrana, 2022.
* Desertion (2005)
* The Last Gift (2011)
* Gravel Heart (2017)
* Afterlives (2020). La vida, després. Traducció de Ricard Gil Giner, Barcelona: La Magrana, 2022.

### Històries curtes

* My Mother Lived on a Farm in Africa (2006)

## Referències

* 1 2 "Abdulrazak Gurnah", Literature, British Council.
* ↑ Profile of Abdulrazak Gurnah
* ↑ Gurnah, "A Note on the Author." In Desertion, London: Bloomsbury, 2006, p. 263.
* ↑ 324cat. «La literatura postcolonial d'Abdulrazak Gurnah, Premi Nobel de Literatura», 07-10-2021. [Consulta: 30 març 2024].
* ↑ «The Nobel Prize in Literature 2021». NobelPrize.org, 07-10-2021.
* ↑ Pons, Pere Antoni. «'A la vora de la mar': una novel·la important de l'últim Nobel». Diari Ara, 08-04-2022. [Consulta: 9 juny 2022].

## Enllaços externs

* «Abdulrazak Gurnah» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
* Perfil, base de dades de l'Àfrica contemporània.
# Orgue de Gerhard Grenzing

L'Orgue de Gerhard Grenzing és un instrument destinat a funció didàctica i investigadora. Fou construït pels tallers Gerhard Grenzing al 2002.
Com a petita descripció de característiques, és un orgue d'estudi de dos teclats manuals de 56 notes i un teclat de pedal de 30.
Hi ha poca informació sobre aquest orgue, i una virtualització feta per en Pere Casulleras.

## Referències

* ↑ «Grenzing Organ 2002 at Esmuc». [Consulta: 13 abril 2020].
* ↑ «10180000001». [Consulta: 13 abril 2020].
* ↑ «Article». [Consulta: 13 abril 2020].
# Comunió completa

Comunió plena o Comunió completa és un terme de l'eclesiologia cristiana per descriure la relació de la comunió de les doctrines essencials entre una comunitat cristiana i les altres o entre una comunitat i els individus. L'Església Catòlica Romana i l'Església Ortodoxa Oriental consideren que la comunió plena unifica les esglésies locals en una sola Església.
# Llista d'ocupacions militars de Letònia

La nació bàltica sobirana de Letònia ha estat ocupada per les forces militars d'altres nacions algunes vegades. Les ocupacions de Letònia inclouen:
* Croada de Livònia (segle xiii)
* Ocupació soviètica de Letònia el 1940
* Ocupació de Letònia per l'Alemanya nazi 1941-1945
* Reocupació soviètica de Letònia
* República Socialista Soviètica de Letònia (21 de juliol de 1940 - 21 d'agost de 1991)
# Matiana

Matiana (en llatí Matiana, en grec antic Ματιανή o Ματιηνή) era un districte de Mèdia al sud-oest de la Mèdia Atropatene. Els seus límits són incerts i no es pot aclarir quin territori ocupava realment. És probablement la mateixa regió que Claudi Ptolemeu anomena Μαρτιανή (Martiene). Estrabó esmenta que els arbres de la regió destil·laven mel.
Formava part de la satrapia XVIII de l'Imperi Persa segons la relació que en fa Heròdot. Després del repartiment de Triparadisos, la part nord de Mèdia va correspondre al sàtrapa Atròpat, mentre el sud, la Matiana, va ser pel general macedoni Pitó.

## Referències

* ↑ Claudi Ptolemeu. Geografia, VI, 2, 5
* ↑ Estrabó. Geografia, II, 73; IX, 509
* ↑ Heròdot. Històries, III, 94
* ↑ Smith, William (ed.). «Matiana». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 28 gener 2022].
# Sant Vicenç de Riells

Sant Vicenç de Riells és l'església parroquial d'origen romànic del poble de Riells del Fai, pertanyent al terme municipal de Bigues i Riells del Fai, al Vallès Oriental.
L'església és enmig del petit nucli de Riells del Fai, al final del traçat de la carretera BV-1483, quatre quilòmetres al nord-oest de Bigues (poble del Vallès).

## Història

En un document del 971 ja es parla de la basilica Sancti Vincencii, in villa nuncupata Riello, L'any 1045 el bisbe Guislabert de Barcelona la va unir al monestir de Sant Miquel del Fai, i durant segles fou aquest monestir qui designava els rectors de Sant Vicenç de Riells. Al segle xvi, a causa de la poca feligresia que tenia, va passar a ser sufragània de Sant Pere de Bigues. Entre els segles xvi i xviii fou refeta diverses vegades, i va perdre gairebé totes les restes antigues.

## Característiques

L'únic fragment romànic que conserva és una part del mur de sota el campanar, a l'angle nord-occidental del temple, sota un ull de bou d'època barroca.
Al Museu Diocesà de Barcelona es conserva una creu patriarcal i reliquiari romànica procedent d'aquesta església. Duu el número 101 de l'inventari d'aquest Museu.

## Bibliografia

* ANGLADA I BAYÉS, Manuel, PLADEVALL I FONT, Antoni i SAURA I TARRÉS, Jordi. "Sant Vicenç de Riells". Dins El Vallès Occidental. El Vallès Oriental. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991 (Catalunya romànica, XVIII). ISBN 84-7739-271-4
* GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0.

## Enllaços externs

* Sant Vicenç de Riells en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Oziórnoie

«Oziórnoie» té aquests significats:

## Rússia

* Oziórnoie (Primórie), localitat del krai de Primórie, a Rússia
* Oziórnoie (Altai), localitat de la república de l'Altai, a Rússia
* Oziórnoie (Astracan), localitat de l'óblast d'Astracan, a Rússia
* Oziórnoie (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia

## Crimea

* Ozerne (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea
# Gasoducte Nabucco

El gasoducte Nabucco és un projecte de gasoducte per al transport de gas natural des d'Erzurum, a Turquia, a Baumgarten an der March, a Àustria. L'objectiu d'aquesta nova canonada seria el de diversificar les actuals rutes de subministrament gasístic existents a Europa, disminuint així la dependència respecte a Rússia.

## Referències

* ↑ «Europa lanza el gasoducto Nabucco para reducir su dependencia del suministro ruso» (en castellà). ABC, 13-07-2009. [Consulta: 28 octubre 2012].
# Muntanyes de Baiu

Les muntanyes de Baiu (en romanès: Munții/Muntele Baiu/Baiul/Baiului/Munții Gârbova, en hongarès: Baj-hegység) són muntanyes al centre de Romania, a pocs quilòmetres al sud de Brașov.
Dins de la classificació tradicional romanesa, les muntanyes de Baiu pertanyen als Carpats de curvatura. Segons les divisions geològiques dels Carpats, pertanyen als Carpats Orientals Exteriors.
Les muntanyes de Baiu van des de la vall d’Azuga al nord i fins a les gorges de Posada al sud, i des de la vall de Doftana a l'est fins a la vall de Prahova a l’oest. Les muntanyes tenen una elevació mitjana de 1.110 m i una alçada màxima de 1.923 m al pic Neamțu, amb una superfície d’uns 300 km².
Les muntanyes Baiu es troben immediatament al sud de les muntanyes de Gârbova, una llarga cresta nord-sud.

## Referències

* ↑ «List of mountains in the Eastern Carpathians». Arxivat de l'original el 2009-05-14. [Consulta: 30 setembre 2021].
* ↑ The Mountains of Romania, by James Roberts, page 56

## Enllaços externs

* Informació sobre les muntanyes de Baiu a tourist-informator.info
* Năstase, Răzvan. «Cealaltă vale a Prahovei. Una mai gârbovită» (en romanès), January 4, 2013. [Consulta: December 7, 2020].
# Petru Rocca

Petru Rocca (Vico, vora Ajaccio 1887-1966) fou un escriptor i líder nacionalista cors. Va estudiar a Aiacciu, on va treballar d'impressor, i col·laborà a la revista de Santu Casanova A Tramuntana el 1913. Lluità a la Primera Guerra Mundial, on fou ferit i condecorat amb la Legió d'Honor. Quan tornà del front es decantà per l'autonomisme cors i fundà la revista A Muvra (1920), que serà l'òrgan del seu Partitu Corsu d'Azione (PCdA), inspirat en el Partit Sard d'Acció, també fundat per excombatents, i lligat amb el Partit Autonomista Bretó i el Heimatbund alsacià. Es relacionà amb Olier Mordrel, l'abat Jean-Marie Gantois i Hermann Bickler, tot col·laborant amb ells a la revista Peuples et Frontières.
El 1927 s'anomenarà Partitu Corsu Autonomistu, i el 1934 proposà l'elaboració d'una constitució corsa i la declaració d'una resistència fiscal vers França. El partit serà prohibit el 1939 acusat de col·laborar amb Benito Mussolini. El 1945 fou condemnat 15 anys de presó sota l'acusació de col·laboracionisme, i morí foscament al seu poble.

## Obres

* Les corses devant l'anthropologie, 1913
* Pruverbii, massime è detti corsi, 1921
* A pignatta, cumedia di Plautu, 1924
* Storia populare di Corsica, 1930
* Una Vittoria Autonomista. L'Assemblea di i "Stati Generali di Corsica, 1934
* Quaderni di u Cursismu, 1935
* Parlà d'Aghjacciu, puesii, 1955
* Tempi è tempi, 1963

## Enllaços externs

* Biografia per l'alcaldia de Vico Arxivat 2006-11-27 a Wayback Machine.
* Llengua i identitat: l'exemple del cors durant la tercera república Arxivat 2006-11-29 a Wayback Machine.
* Partits nationalistes, autonomia i clans a Còrsega Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine.
# Mati Klarwein

Abdul Mati Klarwein (nat a Hamburg] el 9 d'abril de 1932 i mort a Deià el 7 de març del 2002) va ser un pintor conegut sobretot per treballs emprats a cobertes d'àlbums musicals. Es va emmarcar dins el surrealisme, el realisme fantàstic, l'art visionari i l'art psicodèlic.

## Enllaços externs

* La llista d'Artists.org Arxivat 2009-03-22 a Wayback Machine.
* http://www.matiklarweinart.com
* http://www.matiklarwein.de
* http://art-bin.com/art/aklarwein.html
# Cantó de Hazebrouck-Sud

El cantó d'Hazebrouck-Sud (neerlandès Kanton Hazebroek-Zuid) és una divisió administrativa francesa situat al departament del Nord a la regió dels Alts de França. Forma part del Westhoek (Flandes francès)

## Composició

El cantó aplega 8 comunes:
| Nom francès | Nom flamenc | Població | Codi Postal | Codi INSEE |
| Boëseghem | Boezegem | 755 | 59189 | 59087 |
| Borre | Borre | 540 | 59190 | 59091 |
| Hazebrouck | Hazebroek | 21.396 | 59190 | 59295 |
| Morbecque | Moerbeke | 2.669 | 59190 | 59416 |
| Pradelles | Pradeels | 184 | 59190 | 59469 |
| Steenbecque | Steenbeke | 1.612 | 59189 | 59578 |
| Strazeele | Strazele | 681 | 59270 | 59582 |
| Thiennes | Tienen | 856 | 59189 | 59590 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | 6.255 | 6.524 | 6.865 | 6.977 | 7.297 | 15.494 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Paul Blondel | UPM |
| 2008- | Françoise Polnecq | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ de Hazebrouck-Sud: 7.977

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Oziórnoie (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Oziórnoie».
Oziórnoie (en rus: Озёрное) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 167 habitants. Està a 3 km a l'est d'Orlínoie.

## Referències

* ↑ Законодательное Собрание Приморского края. Закон Приморского края № 161-КЗ от 14 ноября 2001 г «Об административно-территориальном устройстве Приморского края», в ред. № 148-КЗ от 8 ноября 2007 г.
# Roberts Zīle

Roberts Zīle (Riga, 20 de juny de 1958) és un economista i polític letó. És eurodiputat per l'Aliança Nacional, un partit conservador nacionalista. En la setena legislatura del Parlament Europeu, és membre del grup Conservadors i Reformistes Europeus. Anteriorment, havia sigut vicepresident de la desapareguda Unió per l'Europa de les Nacions.

## Referències

* ↑ "Roberts Zile".
* ↑ "ECR group".

## Enllaços externs

* Roberts Zīle - Lloc web oficial
# L'Alcoraia

L'Alcoraia és una entitat i nucli de població del municipi d'Alacant. Està situada al costat de la serra de Fontcalent. Durant el segle xix, l'Alcoraia va pertànyer a l'ajuntament de Sant Vicent del Raspeig. El seu nom prové de l'àrab al-qurayya, diminutiu d'alqueria, 'alquerieta' o 'poblet' segons el filòleg Federico Corriente Córdoba (1977). El 1880, José Carlos Aguilera, va impulsar la conducció d'aigua des de l'Alcoraia fins a Alacant segons un projecte tècnic de Pasqual Pardo i Gimeno.

## Festes

Se celebren en honor de sant Joaquim i santa Anna, entre el 28 de juliol i el 2 d'agost. Té una ermita en honor de santa Anna, i des d'allí surten i acaben les processons en el seu honor. També, durant les festes es realitzen diverses activitats, entre elles la paella geganta, l'ouada geganta, el soparet, la presentació de belleses i dames, carreres de bicicletes, concurs de petanca i la més que tradicional tira a bola. És l'única partida d'Alacant que compta amb Foguera, que es crema l'últim dia de festes amb la tradicional «banyà». El seu primer president i fundador va ser Daniel Moya Pastor l'any 2001.

## Referències

* ↑ «L'Alcoraia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Alcoraia a toponimiamallorca.net
* ↑ Alfqp. «Estudis i publicacions relacionats amb l'Alcoraia...», 21-11-2015. [Consulta: 5 juny 2021].
# Liverpool (Pennsilvània)

Liverpool és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 876 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Liverpool tenia 876 habitants, 406 habitatges, i 235 famílies. La densitat de població era de 352,3 habitants/km².
Dels 406 habitatges en un 21,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,3% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 42,1% no eren unitats familiars. En el 37,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,09 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,5% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 23,5% de 45 a 60 i un 20% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.850 $ i la renda mediana per família de 43.036 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.417 $ mentre que les dones 22.411 $. La renda per capita de la població era de 17.626 $. Entorn del 7,3% de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Liverpool». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Liverpool». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Marússino

Marússino (en rus: Марусино) és un poble del krai de Khabàrovsk, a l'Extrem Orient de Rússia. El 2012 tenia 473 habitants. Pertany al districte rural de Lazó.

## Referències

* ↑ Закон Хабаровского края от 14.03.2005 № 264 «Об административных центрах сельских поселений и муниципальных районов Хабаровского края»
# Cantó de Méréville

El cantó de Méréville és un antic cantó francès al districte d'Étampes (departament d'Essonne). Comptava amb 22 municipis: Abbéville-la-Rivière, Angerville, Arrancourt, Blandy, Bois-Herpin, Boissy-la-Rivière, Brouy, Chalou-Moulineux, Champmotteux, Congerville-Thionville, Estouches, Fontaine-la-Rivière, Guillerval, La Forêt-Sainte-Croix, Marolles-en-Beauce, Méréville, Mespuits, Monnerville, Pussay, Roinvilliers, Saclas i Saint-Cyr-la-Rivière. El cap era Méréville.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del cantó d'Étampes.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | Serge Lefranc | PCF |
| 1958-1964 | Pierre Barberot | Centrista |
| 1964-1985 | Serge Lefranc | PCF |
| 1985-2004 | Philippe Allaire | UDF |
| 2004-2005 | Franck Marlin | RPR, després UMP |
| 2005- | Guy Crosnier | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 9.624 | 10.680 | 11.549 | 12.910 | 14.036 | 15.770 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||