OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hekimoğlu Ali Paixà

Hekimoğlu Ali Paşa (4 de juny de 1689-Kütahya 14 d'agost de 1758) fou gran visir otomà.
Era fill d'un metge venecià convertit a l'islam, de nom musulmà Nur Efendi, que era metge de Mustafà II. Va ocupar diversos càrrec administratius a la cort i a províncies. Fou governador d'Adana (1722) i va sotmetre les turbulentes tribus turcmanes de Cilícia; el 1724 fou nomenat governador d'Alep i va participar en el setge i conquesta de Tabriz el mateix any.
El 1725 fou nomenat visir, i va exercir com beylerbeyi d'Anatòlia, serasker d'Orient, governador de Sivas, i governador de Diyarbakir; el 1730 va retornar al càrrec de serasker d'Orient i va derrotar el xa de Pèrsia, Tahmasp III a Kuzidjan el 15 de setembre de 1731, ocupant Hamadan, Urmiya i Tabriz.
El 12 de març de 1732 fou nomenat gran visir i va restablir les finances de l'estat. Va formar aliança amb França contra Àustria però les condicions imposades als francesos a suggeriment d'Ahmed Pasha Bonneval van fer fracassar l'acord. Quan es va reprendre la guerra contra Pèrsia, fou destituït (12 de juliol de 1735) i fou enviat exiliat a Mitilene de Lesbos; poc després fou nomenat governador de Bòsnia on va exercir tres anys (1738-1740) en els quals va fer front als austríacs, defensant amb èxit Travnik i derrotant el mariscal de Saxònia-Hildburghausen a Banja Luka (4 d'agost del 1737). El 1740 fou enviat a Egipte on va combatre la revolta dels mamelucs locals. El 1741 va ser nomenar beylerbeyi d'Anatòlia.
El 21 d'abril de 1742 fou nomenat gran visir per segona vegada, càrrec que va ocupar fins al 23 de setembre de 1742 quan volia dirigir en persona l'exèrcit d'Orient contra Nàdir-Xah Afxar, en oposició a l'opinió del sultà.
El 1744 fou nomenat governador de Bòsnia i el 1745 governador d'Alep i al cap d'uns mesos fou nomenat comandant en cap de l'exèrcit d'Orient però en aquest temps es va signar la pau amb Nàdir-Xah Afxar (1746) i no va tenir ocasió d'exercir el comandament. Fou llavors altre cop governador de Bòsnia i després de Trebisonda.
El 15 de febrer de 1755 fou nomenat gran visir per tercera vegada per Osman III el mateix dia que va pujar al tron, però destituït el 18 de maig de 1755 per pressió del silihdar Miyikil Ali Agha. Fou enviat a l'exili a Xipre, però abans de final d'any fou nomenat governador d'Egipte, i el 1756 altre cop governador (beylerbeyi) d'Anatòlia, fins que fou destituït el 1757.
Es va retirar a Kütahya on va morir el 14 d'agost de 1758 i fou enterrat a la mesquita que havia construït el 1734 a Istanbul

## Bibliografia

J. Von Hammer, Histoire de l'Empire Ottoman.
Gran visir otomà :
# Guelta Zemur

Guelta Zemur o Gueltat Zemmour (àrab: كلتة زمور, Galtat Zammūr; amazic estàndard marroquí: ⴳⵓⵍⵜⴰⵜ ⵣⵎⵎⵓⵔ, Gultat Zmmur) és un localitat de la província de Boujdour, a la regió de Laâyoune-Sakia El Hamra, al Sàhara Occidental limítrof amb Mauritània. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.393 persones El seu nom prové de l'amazic i vol dir ‘estany dels olivers'.
En els camps de refugiats de Tindouf, a Algèria, és una daira dins la wilaya d'Al-Aaiun al Sàhara Occidental.
El poble es localitza en una guelta o oasi, el qual reté aigua de pluja durant llargs períodes. Va ser un campament dels nòmades sahrauís de la zona durant centenars d'anys.

## Història

Funcionava com una de les fortaleses militars més importants per als indígenes de les guerrilles del Front Polisario després de la retirada d'Espanya del que era llavors Sàhara Espanyol en 1976. Quan Marroc i Mauritània van assegurar el control sobre l'antiga colònia espanyola des del nord i el sud d'acord amb l'Acord tripartit de Madrid, Guelta Zemmur va servir com un punt de parada per als refugiats que anaven camí als campaments de refugiats sahrauís a Tindouf (Algèria).
Durant la guerra de 1975-1991 entre el Polisario i el Marroc, va haver-hi diverses batalles pel control de Guelta Zemmur, les més importants van tenir lloc del 24 al 27 de març i el 13 d'octubre de 1981. En l'actualitat, la ciutat està controlat pel Marroc com a part del que reclama com les seves Províncies Meridionals, però el seu estatus definitiu està encara per determinar. En l'actualitat manté una base militar marroquina, amb un centre satèl·lit de comunicacions, i les àrees al voltant de la ciutat (que està prop del Mur marroquí) estan plagades de mines.
La ciutat és el lloc de naixement de Mohammed Daddach, que era el pres polític que més temps porta pres al Marroc.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ «La vérité sur la guerre du Sahara». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 31 juliol 2016].
# Cophixalus verrucosus

Cophixalus verrucosus és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Allison, A. 2004. Cophixalus verrucosus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Aldo Capitanio

Aldo Capitanio (Camisano Vicentino, Vicenza, Itàlia, 28 de maig de 1952 - ibíd., 19 de setembre de 2001) fou un dibuixant i il·lustrador italià.

## Biografia

Va debutar a 18 anys d'edat, el 1970, realitzant il·lustracions per a la revista Il Santo dei Miracoli. El 1972 va dibuixar "Nel giorno delle nozze", un conte de Gianni Bono publicat per la revista Eureka. L'any següent va començar a col·laborar amb Il Giornalino dibuixant, entre un altre, una versió en historieta de les novel·les d'aventures d'Emilio Salgari El Corsari Negre i La reina dels caribes, amb textos de Renata Gelardini (1977).
El 1980 va entrar a formar part de l'equip de dibuixants de Storie a fumetti, un projecte de divulgació històrica de Mondadori ideat pel periodista Enzo Biagi. El 1989 va passar a col·laborar amb l'editorial Bonelli, dibuixant tres històries del còmic policíac Nick Raider, amb textos de Claudio Nizzi i Michele Medda. A més va il·lustrar tres episodis de la historieta més popular de la Bonelli, el western Tex, amb guions de Claudio Nizzi i Mauro Boselli.
En 1995 va dibuixar l'episodi "Avventura sul San Lorenzo" de la historieta Blek el gegant, en ocasió dels quaranta anys del personatge. El mateix any va realitzar il·lustracions de la Vicenza romana i medieval per a la revista Storia Vicentina de Scripta Edizioni. El 1997 va treballar per a la sèrie La Storia dell'Uomo de l'editorial De Agostini. Va morir el 2001 amb només 49 anys.

## Premis

* Premi ANAFI (Associazione Nazionale Amici del Fumetto i dell'Illustrazione) 1996 com a millor dibuixant.
* Premi INCA (Italian Internet Comics Award) edició Winter 2002, a la categoria Millor Dibuix per Matador! - La Collera dei Montoya, Tex n. 488-489.

## Bibliografia

* Bono, Gianni (1994). Foto di famiglia. 293 autori del fumetto bonellià. Milà: Sergio Bonelli Editore.
* Frediani, Graziano (1995). «Aldo Capitani e i sogni in 3-D». Speciale Tex 8 : 7-11. Milà: Sergio Bonelli Editore.

## Referències

* 1 2 «Aldo Capitanio» (en italiano). sergiobonelli.it, 09-05-2013. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Renata Gelardini De Barba» (en italiano). lfb.it. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Aldo Capitanio» (en italiano). lfb.it. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Collaboratori - Nick Raider» (en italiano). sergiobonelli.it. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Collaboratori - Tex» (en italiano). sergiobonelli.it. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Aldo Capitanio» (en italiano). vicenzanews.it. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Albo d'oro dei Premi ANAFI (1992-2018)» (en italiano). amicidelfumetto.it. Arxivat de l'original el 7 de març de 2019. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «INCA Winter 2002» (en italiano). ubcfumetti.com. [Consulta: 5 maig 2019].
# Cottus spinulosus

Cottus spinulosus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 10,3 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conca superior del riu Sirdarià (l'Uzbekistan).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Berg, L.S., 1965. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. vol. 3, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem.
* ↑ Kamilov, G. i Z.U. Urchinov, 1995. Fish and fisheries in Uzbekistan under the impact of irrigated agriculture. p. 10-41. A: T. Petr (ed.). Inland fisheries under the impact of irrigated agriculture: Central Asia. FAO Fisheries Circular Núm. 894.
* ↑ Konurbaev, A.O. i Timirkhanov S.R., 2003. Looking at fishes in Kyrgyzia. Central Asia. Daru Ltd. 120 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Kinziger, A.P., R.M. Wood i D.A. Neely, 2005. Molecular systematics of the genus Cottus (Scorpaeniformes: Cottidae). Copeia (2):303-311.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Marxa dels pobles originaris

La marxa dels pobles originaris és una gran desfilada que es va organitzar el 2010 per presentar les reclamacions indígenes a la presidència del país; seguint un model iniciat a Bolívia, grups d'indígenes surten de les seves comunitats confluint al lloc designat.
Aquestes manifestacions s'han convertit després en habituals; conflueixen a l'Argentina en la Plaza de Mayo de Buenos Aires i a Xile al Cerro Santa Lucia de Santiago de Xile; són organitzades per les associacions indígenes i amb suport de moviments d'esquerra. A Xile també s'anomena com el "Dia de la resistència maputxe".
Hi va haver una marxa de 4.000 persones a Bolívia el 2008 i una de 6.000 a Santiago de Xile el 2009, però l'autèntica i més important marxa fou la del maig del 2010 a Buenos Aires quan milers d'indígenes van ser rebuts per la presidenta argentina, a la que van presentar les seves reclamacions sobretot referent a les terres (que de fet no foren ateses).
La manifestació s'han anat repetint cada any amb el mateix nom. El 2011 es va fer a Santiago de Xile a l'octubre i hi van participar prop de dues mil persones (acabant en incidents); el maig del 2012 es va repetir a Buenos Aires tornar a tenir una bona participació; l'octubre del 2013 es va fer a Concepción (ciutat xilena); se'n van fer una a Santiago el 2014 i el 2015 es va fer també a Santiago, produint-se incidents.
La bandera designada com a comuna per aquestes manifestacions és la bandera del Dia Americà de l'Indi que té un disc central amb Tupac Amaru i altres símbols (com un còndor dels Andes, el Sol i la lluna, un jaguar, una serp, dues fulles i dos braços agafats) estan el disc dins d'una creu inca blanca. La resta de la bandera per fer-la rectangular, està formada per quadrats de diversos colors a imitació de la bandera tradicional o wiphala.

## Referències

* ↑ http://www.pagina12.com.ar/diario/ultimas/20-146034-2010-05-20.html
* ↑ http://www.emol.com/noticias/nacional/2011/10/10/507334/marcha-de-los-pueblos-originarios-reune-a-un-millar-de-personas-en-la-alameda.html
* ↑ https://darioaranda.wordpress.com/2012/05/19/gobierno-extractivismo-y-pueblos-originarios/
* ↑ http://www.soychile.cl/Concepcion/Sociedad/2013/10/10/205600/Una-marcha-por-los-derechos-de-los-pueblos-originarios-se-congrego-en-Concepcion.aspx
* ↑ https://www.youtube.com/watch?v=pMXmk6uEKEw
* ↑ http://www.latercera.com/noticia/nacional/2015/10/680-651060-9-incidentes-empanan-marcha-de-pueblos-originarios.shtml Arxivat 2015-10-13 a Wayback Machine.
# Antandros

Antandros (en llatí Antandrus, en grec antic Ἄντανδρος) era una ciutat a la costa de la Tròade, prop del golf d'Adramitium, a la banda nord de la ciutat d'Edremit.
Segons Aristòtil, en un passatge recollit per Esteve de Bizanci, la ciutat abans s'anomenava originàriament Edonis perquè l'habitava la tribu tràcia dels edons, i afegeix "o cimmèria", perquè els cimmeris hi van viure durant cent anys. Plini el Vell també ho diu, però sembla que còpia d'Aristòtil. Hi havia doncs la tradició de que els cimmeris, en les seves incursions de les que parla Heròdot, s'havien apoderat de la ciutat. Però Heròdot els anomena pelasgs. Estrabó diu que era una ciutat dels leleges. Per això se suposa que era molt antiga, i la seva posició a tocar de les serralades que baixaven del mont Ida molt abundants en fusta, la convertien en una ciutat ben situada. Virgili diu que Eneas va construir aquí la seva flota.
Després va ser una colònia eòlia, diu Tucídides, i més endavant la va ocupar l'Imperi Persa en temps de Darios I el Gran. Durant la guerra del Peloponès, va canviar de mans entre Pèrsia i Atenes. L'any 411 aC el poble va expulsar a la guarnició persa de l'acròpoli ja que desconfiava d'Arsaces, que governava la ciutat en nom de Tissafernes, però els perses van mantenir la ciutat sota el seu poder, segons diu Xenofont.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Antandrus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 6 maig 2021].
# Antanas Impulevičius

Antanas Impulevičius-Impulėnas, també conegut com a Antanas Impulionis, (Panevėžys, 28 de gener de 1907 - Filadèlfia, 4 de desembre de 1970) va ser un militar lituà, major de l'exèrcit lituà, que va participar activament com a col·laboracionista de les forces d'ocupació nazi a la Policia Auxiliar Lituana i al 2n Batalló Schutzmannschaft.
El 1940, durant l'ocupació soviètica de Lituània, va ser arrestat per l'NKVD però, el juny de 1941, va ser alliberat en el marc de l'aixecament lituà. Tot seguit, es va unir a la Policia Auxiliar Lituana de les forces d'ocupació nazi i va comandar el 2n Batalló Schutzmannschaft (posteriorment, 12è Batalló). La seva unitat va ser enviada a Belarús on va participar en execucions massives de jueus, particularment a Minsk i Kletsk. També es va unir a l'efímera Força de Defensa Territorial de Lituània. El 1944 es va traslladar a Alemanya i el 1949 als Estats Units d'Amèrica. El 1962, el Tribunal Suprem de l'RSS de Lituània el va condemnar a mort in absentia. Després del judici, l'URSS va sol·licitar als Estats Units una petició d'extradició però va ser rebutjada.

## Referències

* 1 2 3 «Identifying Veterans of SS Presents Special Problems» (en anglès). Newspapers.com, 23-11-1988. [Consulta: 23 juliol 2023].
* 1 2 3 «Soviets Demand S. Phila. Man as 'War Criminal'» (en anglès). Newspapers.com, 19-06-1962. [Consulta: 21 juliol 2023].
* 1 2 «Russians Want 'War Criminal' Immigrant—He's Just Amused» (en anglès). Newspapers.com, 19-06-1962. [Consulta: 25 juliol 2023].
* ↑ «Nazi Papers Name Brooks Man» (en anglès) p. 1, 3, 22-05-1985. [Consulta: 22 juliol 2023].
* ↑ «The Twelfth (previously Second) Battalion» (en anglès). LithuanianJews.org.il. Arxivat de l'original el 2016-08-05. [Consulta: 23 setembre 2023].
# Anisotremus dovii

Anisotremus dovii és una espècie de peix pertanyent a la família dels hemúlids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 45 cm de llargària màxima (normalment, en fa 35).
* Cos comprimit.
* Boca petita amb llavis gruixuts i molsuts.
* Aleta dorsal amb 11-12 espines i 13-16 radis tous.
* Línia lateral amb 45-52 escates.
* Dors marronós, ventre argentat, aletes fosques i flancs amb 5 franges verticals fosques.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des del sud del golf de Califòrnia fins al Perú.

## Costums

És bentònic sobre els fons durs de la plataforma continental.

## Ús comercial

Es comercialitza fresc.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill, T. N., 1861. Catalogue of the fishes of the eastern coast of North America, from Greenland to Georgia. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13 (Suppl.): 1-63.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Günther, A., 1864. On some new species of Central-American fishes. Proceedings of the Zoological Society of London. 1864 (pt 1): 23-27, Pls. 3-4.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ CENAIM, 1992. A field guide to the edible fishes and shellfishes in coastal waters of Ecuador. Centro Nacional de Acuicultura e Investigaciones Marinas (CENAIM), l'Equador. 95 p.
* ↑ McKay, R.J. i M. Schneider, 1995. Haemulidae. Burros, corocoros, chulas, gallinazos, roncos. P. 1136-1173. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.). Guia FAO para Identificación de Especies para los Fines de la Pesca. Pacífico Centro-Oriental. 3 Vols. FAO, Roma.
* ↑ Jiménez Prado, P. i P. Béarez, 2004. Peces Marinos del Ecuador continental. Vol. 2: Guía de Especies. SIMBIOE/NAZCA/IFEA.
* 1 2 McKay, R.J. i M. Schneider, 1995.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Aplocheilichthys meyburghi

Aplocheilichthys meyburghi és una espècie de peix pertanyent a la família dels pecílids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 4 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical (22 °C-26 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: el llac Victòria (sud d'Uganda, sud-oest de Kenya i nord-oest de Tanzània).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Wildekamp, R.H., R. Romand i J.J. Scheel, 1986. Cyprinodontidae. P. 165-276. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.). Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les, MRAC; Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 2.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* ↑ Van Oijen, M.J.P., 1995. Appendix I. Key to Lake Victoria fishes other than haplochromine cichlids. P. 209-300. A: F. Witte i W.L.T. van Densen (eds.). Fish stocks and fisheries of Lake Victoria. A handbook for field observations. Samara Publishing Limited, Dyfed, Gran Bretanya.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* Discover Life (anglès)
# Apòstrof

* No s'ha de confondre amb Apòstrofe.
L'apòstrof és un signe ortogràfic emprat en català (vegeu Regles d'apostrofació del català) i altres llengües que consisteix en una coma volada (').

## Usos

Assenyala l'elisió d'una lletra (com la a de l'article dins l'onada i la e del pronom feble dins porta'l) i les elisions quan es reprodueix el llenguatge parlat ( 'xò, en comptes de la forma completa això).
També s'utilitza com a cometa simple (en aquest cas de manera doble, una cometa d'obertura i una de tancament) per marcar gràficament el significat d'una paraula (magne vol dir 'gran').
Des del punt de vista tipogràfic, existeixen l'apòstrof recte (') i el rodó (’). En entorn web s'usa principalment l'apòstrof recte, però en edició en paper (àmbit en què hi ha una tradició de cinc-cents anys) es considera que s'ha d'utilitzar el rodó.
No s'ha de confondre l'apòstrof amb el símbol internacional dels minuts (′) de les coordenades geogràfiques, astronòmiques, matemàtiques i físiques, ja que en aquest darrer cas el símbol és una cometa inclinada semblant a l'accent agut.

## Tipografia

La taula següent mostra els tipus d'apòstrofs i símbols relacionats:
| Mostra | Unicode (decimal) | HTML | Descripció |
| ’ | U+2019 (8217) | &rsquo; | Apòstrof rodó o tipogràfic |
| ' | U+0027 (39) | ' | Apòstrof recte |
| ′ | U+2032 (8242) | &prime; | Prima (unitats de peus i minuts) |
| ‘ | U+2018 (8216) | &lsquo; | Cometa d'obertura i pausa glotal |
| ` | U+0060 (96) | &grave; | Accent greu |
| ´ | U+00B4 (180) | &acute; | Accent agut |

## Bibliografia

* COSTA, Joan; FITÉ, Ricard; MESTRES, Josep M.; OLIVA, Mireia. Manual d'estil: la redacció i l'edició de textos. Vic: EUMO; Barcelona: Universitat de Barcelona: Universitat Pompeu Fabra: Associació de Mestres Rosa Sensat, 1995. Apartats VII.14 i XII.4.1.i.
* UOC, Servei Lingüístic. 18 de juliol de 2007. Data de consulta 18/3/2012.

## Vegeu també

* Cometes
* Tipografia
* Ortografia
* Regles d'apostrofació del català
* Ús dels articles dels topònims
# Anna Turró i Casanovas

Anna Turró i Casanovas (n. 1975 a Calella), és una escriptora i traductora catalana de novel·la romàntica des de 2008, que signa les seves novel·les com Anna Casanovas i sota el pseudònim d'Emma Cadwell les seves novel·les amb elements paranormals. Va ser membre fundadora de l'Associació d'Autores Romàntiques d'Espanya (ADARDE).

## Bibliografia
### Com a Anna Casanovas
#### La familia Martí

* Nadie como tú (2008)
* A fuego lento (2009)
* Dulce locura (2010)
* Hotel California (2012)

#### La Hermandad del Halcón

* Todo por tu amor (2010)
* Te di mi alma (2011)
* Perdido (2012)

#### Nualart

* Doce años y un instante (2013)
* Saltar al vacío (2014)

#### Malditos bastardos

* Sin miedo a nada (2013)

#### Las reglas del juego

* Las reglas del juego (2014)
* Cuando no se olvida (2014)
* Donde empieza todo (2014)
* Fuera de juego (2015)

### Com a Emma Cadwell
#### Los Guardianes de Alejandría

* Plenilunio (2010)
* Oscuridad (2011)
* Infierno (2012)
Serie:
* 1.Vanderbilt
* El universo en tus ojos
* Si todo desapareciera

## Referències

* ↑ «¿Qué es Adarde?». Arxivat de l'original el 2012-07-06. [Consulta: 1r agost 2017].
* ↑ Rincon_Romantico. «Los traductores nos cuentan: Anna Turró» (en espanyol europeu). [Consulta: 1r agost 2017].
# Anna Paleòloga

Anna Paleòloga, en grec medieval Ἅννα Παλαιολογίνα, va ser una princesa i reina consort (basilissa) del Despotat de l'Epir.
Era filla del coemperador romà d'Orient Miquel IX Paleòleg i de la seva esposa Rita d'Armènia. Cap al 1304, la regent de l'Epir, Anna Paleòloga Cantacuzena, buscava una esposa per al seu fill Tomàs I Àngel. El matrimoni va tenir lloc finalment circa el 1307. Quan Tomàs va ser assassinat pel seu nebot, Nicolau I Orsini, el 1318, aquest va prendre Anna com a esposa. Va morir el 1320.

## Referències

* ↑ Trapp, Erich. Prosopographisches Lexikon der Palaiologenzeit. Faszikel 6 Komonos. Viena: Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, 1998, p. 21344. ISBN 9783700105671.
# Anna Papiol i Constantí

Anna Papiol i Constantí (nascuda en 1946) és una filòloga catalana. És doctora en Filologia per la Universitat de Barcelona. Fou Directora de Planificació Estratègica de l'Escola Superior de Disseny (ESDi) i és professora de literatura i comunicació. Ha estat docent a l'escola Elisava i ha impartit classes a la Universitat Pompeu Fabra.
És autora del llibre La Mirada de Narcís, amb el qual va guanyar el Premi Joan Fuster d'assaig en 1993. També és coautora amb Joan Vinyets de ¿Otro consumo es posible? (2003). A les eleccions municipals espanyoles de 2015 fou candidata a l'ajuntament de Palafrugell per la candidatura Entesa per Palafrugell.

## Texts

* La mirada de Narcís (1994), ISBN 8475024173
* El perdurable i l'efímer, Temes de Disseny, 1997
* ¿Otro consumo es posible? (2003), ISBN 978-84-7948-981-6

## Referències

* ↑ Anna Papiol al web d'Elisava (enllaç no actiu)
* ↑ «Entesa per Palafrugell». Arxivat de l'original el 2016-10-17. [Consulta: 10 novembre 2016].

## Enllaços externs

* «Papiol, Anna». Catàleg Autors. Edicions Tres i Quatre. [Consulta: 12 febrer 2014].
* Anna Papiol al CCUC