OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platja de Ponent (Benidorm)

La platja de Ponent, antigament anomenada platja de l'Escata, és una platja de sorra del municipi de Benidorm. Aquesta platja limita al nord amb el port esportiu i al sud amb el Tossal i té una longitud de 3.100 m, amb una amplitud de 110m. Se situa en un entorn urbà, i disposa d'accés per carrer. Compta amb passeig marítim i pàrquing delimitat, i disposa d'accés per a minusvàlids. Compta amb el distintiu de bandera blava.
A la platja de Ponent es troben els dos edificis més alts de Benidorm: l'hotel Bali i la torre Intempo.

## Llocs d'interés

* El parc d'Elx
* L'espigó del moll
* El passeig de Ponent, de l'arquitecte Carles Ferrater, inaugurat el 2009
* El club Nàutic

## Referències

* ↑ Benidorm amplía su paseo de Poniente (diari Información)
* ↑ Benidorm abre el remozado paseo marítimo de la playa de Poniente. El País [Consulta: 27 febrer 2014]
# Greaser

Greaser és el nom d'una tribu urbana de mitjans del segle XX que té l'origen del seu nom en un terme despectiu aplicat membres de la classe baixa dels Estats Units del segle xix. Posteriorment va ser adoptat pels joves d'aquesta condició com una etiqueta identitària. Va triomfar entre els anys 40 i 60 i es va fer popular gràcies a la pel·lícula Grease.
Els nois greasers portaven pentinats amb brillantina (d'on prové el nom del grup), caçadores de cuir i texans o pantalons amples. Les noies portaven pentinats alts, roba ajustada (es va posar de moda el pantaló capri i jaquetes curtes de tela o cuir. Ambdós escoltaven rock and roll i emulaven l'estil de vida de les seves cançons, amb concentracions sorolloses i presència de cotxes i motos a les festes. Van ser mal vistos per les classes benestants, perquè els associaven amb risc de violència i costums sexuals laxos.

## Referències

* ↑ Symmons, Tom (2016). The New Hollywood Historical Film: 1967-78 (illustrated ed.). Springer. ISBN 9781137529305.
# La tía Alejandra

La tía Alejandra és una pel·lícula mexicana de terror dirigida per Arturo Ripstein. Va ser estrenada en 1979, protagonitzada per Isabela Corona i Diana Bracho.

## Argument

La trama se sustenta en l'arribada a una llar familiar, format per dos pares i els seus tres fills, de l'anciana tia del marit. Una dona en principi afectuosa que sofreix greus canvis d'humor, que es reclou a la seva habitació amb bastant regularitat i que sembla estar envoltada per una aura de misteri que causa rebuig en el major dels fills i no fa més que portar desgràcies a la casa des de la seva arribada. La Tia posseeix una fortuna que segurament ajudarà als seus parents, però en realitat comença a destruir a tota la família en forma diabòlica, perquè intenta ensenyar bruixeria als nens. Quan un d'ells li fa entremaliadures provoca la seva mort, i quan el seu nebot la tira de la casa l'ofega en el seu propi llit. Després la nena major li crema el rostre i ella fa que s'incendiï una habitació completa amb la nena dins. Només sobreviu l'esposa i la filla petita, però aquesta sembla haver après els secrets de la Tia.

## Repartiment

* Isabela Corona... Tía Alejandra
* Diana Bracho... Lucía
* Manuel Ojeda... Rodolfo
* María Rebeca... Martha
* Lilan Davis ... Malena
* Adonay Somoza Jr. ... Andrés
* Ignacio Retes ... Médico

## Comentaris

La tía Alejandra és un cas curiós i atípic, una rara avis dins de la cinematografia de gènere mexicana. No és estrictament una cinta de terror però transmet inquietud en molts dels seus passatges. No és explícita en el que mostra però joguineja amb encert amb bruixeria, malediccions, màgia negra i satanismo. No és gràfica a l'hora d'exposar violència en pantalla, però de manera subtil la mostra amb una elegant feresa que causa fins i tot malestar en espectador. La posada en escena de Ripstein és austera, senzilla, gairebé podria dir-se que de telenovel·la. Però el seu control sobre el tempo narratiu és excel·lent. Gràcies l'atmosfera i a la magnètica presència d'una gran Isabela Corona que des d'un físic frèvol i fins a desvalgut aconsegueix transmetre un matís amenaçador que semblaria inviable sinó fora per la bona feina entre el director i l'actriu. Basta veure l'escena de la conversa d'Alejandra amb el doctor i el ritual amb la noia nua al fons de l'enquadrament, per a percebre que amb només una lleu pinzellada es pot perfilar el personatge de la protagonista mostrant els seus atípics costums i els llocs que regenta.

## Referències

* ↑ “La tía Alejandra”, brujería, maldiciones y ocultismo a la mexicana, cineoculto.com
* ↑ Abandomoviez: La Tía Alejandra
* ↑ Trangresión continua blogspot: La Tía Alejandra: El día de la bruja

## Enllaços externs

* La tía Alejandra a YouTube
# Locomotora de Vapor 030-2471

La Locomotora 030-2471 també anomenada Ferrocarril Central de Aragón 1 és una locomotora fabricada per l'empresa Marcinellé Couillet a Bèlgica que es troba conservada actualment al Museu del Ferrocarril de Catalunya, amb el número de registre 00011 d'ençà que va ingressar el 1981, com una donació de la companyia Ferrocarril Central de Aragón, posteriorment absorbida per Renfe.

## Història

Tot i la seva mida reduïda i el seu aspecte, aquesta és una locomotora de viatgers. El seu rodament 0-3-0 "Six Wheeler" fa que tot el seu pes sigui adherent, qualitat indicada per a màquines de mercaderies o de viatgers a velocitat reduïda. Aquesta locomotora belga, fou encarregada pel Ferrocarril Central de Aragón, companyia de característiques especials.
Era un model adaptat a la duresa dels seus perfils i, també, capaç de remolcar trens de viatgers a velocitats superiors. Aquesta és la raó d'haver optat per aquest model de diàmetre de rodes notable, que la capacitava per velocitats més altes. Remolcaren tota classe de trens de viatgers fins als anys vint, quan foren relegades a trens lleugers de viatgers a la línia València-Terol-Caminreal fins a la seva baixa a finals dels seixanta. El seu estat de conservació és bo.

## Referències

* ↑ Museu del Ferrocarril, 2004: pp.26-59

## Bibliografia

* Marshall, L.G., Los tiempos de vapor en renfe, 1987
* museu del ferrocarril de vilanova i la geltrú. catàleg.. 2004. vilanova i la geltrú: museu del ferrocarril del vilanova i la geltrú. fundación de los ferrocarriles españoles, 2004. b-10890-04. ISBN 84-95968-37-1.
* fundacion de los ferrocarriles espanoles; museu del ferrocarril de vilanova i la geltrú. museu del ferrocarril: guia. museu del ferrocarril, 1 de juliol de 1997. ISBN 9788488675408 [Consulta: 4 juny 2011].
* ddaa. 20 anys del museu del ferrocarril. vilanova i la geltrú: museu del ferrocarril, novembre de 2010. ISBN 978-84-92745-27-2.

## Enllaços externs

* Locomotoras de vapor (castellà)
# Khotan

«Khotan» té aquests significats:
* Riu Khotan, riu del Xinjiang
* Khotan o Hotan, ciutat moderna del Xinjiang
* Prefectura de Khotan, divisió administrativa del Xinjiang
* Regne de Khotan, estat de l'Àsia central centrat a l'oasi de Khotan al Turquestan Xinès (Xinjiang Uigur contemporani) amb continuïtat política entre el segle I i principis del XI
# Borístenes

Borístenes (grec antic: Βορυσθένης, llatí: Borysthenes) fou el nom que rebé a l'antiguitat el riu Dnièper. Per extensió, també s'aplicà a:
* Borístenes, nom que rebia la ciutat corresponent al jaciment arqueològic de l'illa de Berezan, a prop de la desembocadura del riu Borístenes
* Borístenes, nom original de la ciutat d'Òlbia, a escassos quilòmetres de l'anterior
* Boristenites, poble que vivia entorn de la desembocadura del riu
* Borístenes, divinitat fluvial del riu Borístenes
** Boristenis, filla de Borístenes
* Borístenes, cavall de l'emperador Hadrià
* Borysthenes, gènere d'insectes
# Platja de Picón

La platja de Picón, coneguda també com a Huelga Negra, és una platja situada en l'occident del Principat d'Astúries (Espanya), en el concejo de Valdés i pertany a la localitat de Caroyas. Forma part de la Costa Occidental d'Astúries, i s'emmarca a la franja protegida pel Paisatge Protegit de la Costa Occidental d'Astúries.

## Descripció

Té forma de petxina, la longitud mitjana és d'uns 100m i una amplària mitjana d'uns 10 m. El seu entorn és rural, amb un grau d'urbanització i una perillositat mitjana. L'accés per als vianants és inferior a 500 m i és de fàcil recorregut. El jaç és palets i sorres de color torrat i gra mitjà sent el grau d'ocupació bastant baix.
Per localitzar-la cal tenir en compte que els pobles més propers són Cueva i Caroyas. No obstant això per accedir a ella cal fer-ho travessant el pedrer de la Platja de Los Molinos de Barcia i solament durant la baixamar, que també cal tenir en compte de forma important per sortir. Si solament es desitja veure-la cal partir des del camí que porta a la Platja de Los Molinos, seguint uns 200 m cap al nord. S'arribarà a la part superior del penya-segat de la platja. No disposa de cap servei i com única activitat possible és la pesca submarina si bé s'han d'extremar les precaucions respecte a les marees.

## Referències

* ↑ http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.PLAYAS.PLY_CO_PLAYA&valores=545 Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 71. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Tossal de la Servereta

El Tossal de la Servereta és una muntanya de 388 metres que es troba al municipi de Maials, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Locomotora de Vapor 120-2131

La Locomotora de vapor 120-2131 "Oeste 77" és una locomotora fabricada per l'empresa Esslingen a Alemanya el 1884 i que es troba conservada actualment al Museu del Ferrocarril de Catalunya, amb el número de registre 00004 d'ençà que va ingressar el 1981, com una donació de la companyia Ferrocarril de Salamanca a la Frontera Portuguesa (adquirida per Renfe).

## Història

Adquirides inicialment pel Ferrocarril de Salamanca a la frontera portuguesa, van ser construïdes a Alemanya pel fabricant Esslingen. És un model molt estès durant l'últim terç del s. XIX. En el seu moment resultà innovador pel fet d'introduir un eix davanter lliure (sense bieles) que el capacitava per a velocitats més elevades. Van ser utilitzades per remolcar trens de viatgers en línies de poc pendent. Progressivament serien desplaçades a mesura que va ser necessari un increment de potència i prestacions, particularment a partir de finals de segle.
El 1928 l'antiga companyia seria absorbida per la Compañía del Oeste, on la present locomotora rebia el número 77, i finalment el 1941 per Renfe, encara que tan sols n'existien ja dues de les tretze locomotores inicials. Des de llavors, serien utilitzades com a màquines de maniobres al dipòsit de Salamanca, fins que foren retirades definitivament en la dècada de 1960.

## Conservació

El seu estat de conservació és bo. Entre els anys 1990 i 1991 es va sotmetre a un procés de restauració de xapa i pintura.

## Referències

* ↑ Museu del Ferrocarril, 2004: pp.26-59

## Bibliografia

* Museu del Ferrocarril de Vilanova i la Geltrú. Catàleg.. 2004a ed.. Vilanova i la Geltrú: Museu del Ferrocarril del Vilanova i la Geltrú. Fundación de los Ferrocarriles Españoles, 2004. B-10890-04. ISBN 84-95968-37-1.
* Fundacion de los Ferrocarriles Espanoles; Museu del Ferrocarril de Vilanova i la Geltrú. Museu del Ferrocarril: guia. Museu del Ferrocarril, 1 de juliol de 1997. ISBN 9788488675408 [Consulta: 4 juny 2011].
* Ddaa. 20 anys del Museu del Ferrocarril. Vilanova i la Geltrú: Museu del Ferrocarril, novembre de 2010. ISBN 978-84-92745-27-2.

## Enllaços externs

* Web oficial del Museu del Ferrocarril de Catalunya
# Khosrov I d'Armènia

Kosrov I d'Armènia (en armeni Խոսրով Ա) fou un rei d'Armènia de la dinastia dels arsàcides que va regnar del 191 al 216/217 segons la cronologia rectificada de Cyrille Toumanoff.

## Biografia

Cyril Toumanoff considera que Khosrov I d'Armènia era gairebé segur el fill del rei Vologès II d'Armènia, assimilant aquest al «Gran-Rei » dels Parts Vologès V.
En aquesta hipòtesi hauria succeït al seu pare sobre el tron d'Armènia el 191, en el moment de l'accés d'aquest últim a la reialesa dels Parts.
Sempre en aquest mateix context, Khosrov I hauria regnat sobre Armènia com a vassall del seu pare Vologès V i després dels seus germans Vologès VI i Artaban V, llevat de durant el període 197-200 durant el qual hauria reconegut la supremacia de l'Imperi romà durant l'expedició oriental de Septimi Sever.

## Controvèrsia

René Grousset, seguint als historiadors antics d'Armènia (Agathàngelos, seguit per Moisès de Khoren), identifica per la seva part a aquest rei amb Tiridates II (segons ell « assassinat cap a 238 o més tard ? »), el qual fa el pare de Tiridates III, primer rei cristià d'Armènia mort cap a 330 o sigui 92 anys després.
Cyrille Toumanoff considera que aquesta tradició oculta diverses generacions i diversos sobirans, i que els successors de Vologès II foren: Khosrov I el seu fill, Tiridates II (fill de Khosrov), els dos fils de Tiridates II, Khosrov II d'Armènia i Tiridates III d'Armènia, i a continuació finalment Tiridates IV.
Més recentment, Christian Settipani, que no reconeix pas en Vologès V al rei Vologès II d'Armènia sinó únicament al Gran-Rei dels Parts, considera igualment una successió de tres reis d'Armènia després del seu fill segon Khosrov I: Tiridates II, Khosrov II i finalment Tiridates III, mort l'any 338.

## Notes i referències

* ↑ Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX $^e$ siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 85 et 97-98.
* ↑ René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 p., p. 114.
* ↑ Moïse de Khorène (trad.
* ↑ Christian Settipani, Continuités des élites à Byzance durant les siècles obscurs.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 p., p. 113-116.
* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX $^e$ siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 85 et 97-98.
* (anglès) Cyrille Toumanoff, «The Third-Century Armenian Arsacids: A chronological and Genealogical Commentary», a Revue des études arméniennes, n$^o$ 6 (1969), p. 233-281.
# Mont Queen Mary

El Mont Queen Mary és una muntanya de les Muntanyes Saint Elias que s'eleva fins als 3.928 msnm i té una prominència de 1.348 metres. El cim es troba a 85 quilòmetres de Destruction Bay, Yukon. La muntanya va ser batejada el 1935, juntament amb la veïna Mont King George (6 km), pel jubileu dels 25 anys de regnat del rei Jordi V i la reina Maria.
El primer ascens no es va produir fins al 1961, quan una expedició formada per set persones de Seattle el van ascendir per la cara nord-est. La cara oest va fou escalada per primera vegada el 1978 per un equip canadenc.

## Referències

* ↑ Mount Queen Mary, Yukon Territory a peakbagger.com
* ↑ «A mountain by any other name...». Canadian Geographic Magazine. Arxivat de l'original el 2009-12-10. [Consulta: 2 desembre 2009].
* ↑ «Mount King George Expedition 1996». Ade Miller. [Consulta: 2 desembre 2009].
# Resolució del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

Una resolució del Consell de Seguretat de les Nacions Unides és una decisió de les Nacions Unides adoptada pels quinze membres del Consell de Seguretat, el cos de les Nacions Unides encarregades amb la «responsabilitat principal del manteniment de la pau i la seguretat internacionals». El Consell és habilitat per emetre resolucions de caràcter jurídicament vinculant, particularment quan es produeix una amenaça a la pau, una ruptura de la pau o un acte d’agressió. El Consell pot imposar sancions de mena diplomàtica, econòmica o militar quan les resolucions no són respectades.
La Carta de les Nacions Unides especifica en l'article 27 com es prenen les decisions del Consell de Seguretat. Generalment s'aspira a un consensus compartit pels quinze membres del Consell. Hi ha dues menes de qüestions: decisions de procediment i decisions substantives. Les decisions de procediment es prenen per majoria de nou vots. Per les decisions substantives cal nous vots afirmatius, inclosos els vots concurrents dels cinc membres permanents (Xina, França, Rússia, el Regne Unit i els Estats Units). Si un membre permanent no està totalment d'acord amb una proposta de resolució però no vol emetre un veto, pot optar per abstenir-se (és a dir, rebutjar votar a favor o en contra a proposta) i així permetre que una resolució d'adopti, si obté el nombre requerit de nou vots favorables.
Les qüestions de procediment van ser establertes per la resolució de l'Assemblea General de les Nacions Unides l'abril de 1949.
Qualsevol membre del Consell que sigui part d'un conflicte s'ha d'abstenir ipso facto.

## Referències

* ↑ Saura Estapà, Jaume «L’Ombudsman del Consell de Seguretat de l’ONU: una institució original encara en construcció». Revista Catalana de Dret Públic, 54, 2017, pàg. 185–198. DOI: 10.2436/rcdp.i54.2017.2873. ISSN: 1885-8252.
* ↑ Saura Estapà, 2017, p. 187.
* ↑ Saura Estapà, 2017, p. 188.
* ↑ «Instrument d'acceptació de les obligacions de la Carta de les Nacions Unides, de 4-11-93.». Butlletí Oficial del Principat d’Andorra. Consell General Principat d'Andorra, any 5, 64, 29-11-1993, pàg. 1119.
* 1 2 «Security Council» (en anglès). Nacions Unides. [Consulta: 11 novembre 2021].
* ↑ «A/RES/267/III Question de vote au conseil de sécurité» (en anglès, francès). Résolutions adpotées sur les rapports de la commission politique spéciale p. 7-10. Nacions Unides, 14-04-1949. [Consulta: 11 novembre 2021].

## Enllaços externs

* «Base de dades dels documents oficials de les Nacions Unides» (en anglès). Official Document System. Nacions Unides. Arxivat de l'original el 2019-04-16. [Consulta: 11 novembre 2021].
# Annita

L'annita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la biotita. Va rebre el seu nom originàriament l'any 1868 per James Dwight Dana com a mica fèrrica, sent redefinida l'any 1925 per Alexander N. Winchell com una mica ferrosa. Tots dos autors l'anomenen amb el nom del mateix indret, a Rockport, al cap Ann, a Essex (Estats Units).

## Característiques

L'annita és un silicat de fórmula química KFe₃$^{2+}$(AlSi₃O$_{10}$)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic, formant cristalls tabulars i fragments exfoliats amb contorns pseudohexagonals, de fins a 15 centímetres. De manera comuna es troba en forma de masses foliades. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. És l'anàleg hidroxil de la fluorannita i forma una sèrie de solució sòlida amb la flogopita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'annita pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, willemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilithionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilithionita, fluorannita, shirokshinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, bileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïita, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyita, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Es troba en roques metamòrfiques i ígnies pobres en magnesi. Sol trobar-se associada a fluorita i zircó. La seva localitat tipus es troba a Rockport (Massachusetts, Estats Units), on va ser descoberta l'any 1868.

## Referències

* ↑ «Annite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 desembre 2015].
* ↑ «Handbook of Mineralogy» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 desembre 2015].
* ↑ «Mica Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 desembre 2015].
* ↑ «Annite-Phlogopite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Gènesi de Viena

El Gènesi de Viena (Viena, Österreichische Nationalbibliothek, cod. theol. gr.31) és un manuscrit il·luminat compost probablement a Síria a la primera meitat del segle vi, probablement durant el regnat de Justinià I, entre els anys 526 o 531 fins al 595. És el més antic i millor conservat còdex bíblic il·lustrat que ha arribat als nostres dies.
El text és un fragment del llibre del Gènesi a la traducció grega de la Septuaginta, amb freqüents abreviatures. Se'n conserven 24 folis, cadascú amb una miniatura al final, a ambdós costats. Se considera que originàriament estava compost per aproximadament 96 pàgines i 192 il·lustracions. Està escrit en caràcters uncials amb tinta platejada en pell de vedell, tenyit amb la mateixa porpra que s'usava per tenyir les robes imperials, i en conseqüència forma part de la família de Codex purpureus. La seva qualitat sembla indicar que va estar destinat a l'ús a Constantinoble potser per a la litúrgia imperial.
Les il·lustracions estan dibuixades a l'estil naturalista habitual a la pintura romana de l'època, transició entre les pròpies dels rotlles de papir i les posteriors dels manuscrits medievals, car comença a mostrar-se falta de cohesió espacial, per mostrar diverses figures dintre de la il·lustració. Cada il·lustració pot representar dos o més episodis d'una mateixa història, i en conseqüència és freqüent que un mateix personatge aparegui repetides vegades en una il·lustració. Una de les escenes més importants i millor conservades és la de Rebeca sortint de Jericó a la recerca d'aigua per als camells. En una mateixa escena es representa Rebeca dues vegades: cercant aigua i, al costat mateix, donant-li ella mateixa als camells.
Algunes mostren episodis no extrets del text bíblic, per la qual cosa es pensen que puguin derivar d'alguna paràfrasi jueva.
Encara que no s'ha conservat l'enquadernació original, la qualitat del manuscrit fa suposar que era de gran qualitat, probablement adornada amb joies i or.
* Rebeca donant aigua als camells
* El comiat de Josep
* Josep a la presó
* Benedicció d'Efraïm i Manassès

## Referències

* Calkins, Robert G. Illuminated Manuscripts of the Middle Ages. Ithaca, Nova York: Cornell University Press, 1983. pp. 21-22.
* Walther, Ingo F. and Norbert Wolf. Codices Illustres: The world's most famous illuminated manuscripts, 400 to 1600. Köln, TASCHEN, 2005.
* Weitzmann, Kurt. Late Antique and Early Christian Book Illumination. Nova York: George Braziller, 1977.