OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El desenlace

El desenlace és una pel·lícula espanyola dirigida per Juan Pinzás el 2005 i protagonitzada per Pepe Sancho, Javier Gurruchaga, Isabel de Toro, Beatriz Rico, Carlos Bardem, Miquel Insua, Víctor Rueda, Fernando Epelde i José C. Rodríguez. És la 31a pel·lícula Dogma 95.

## Sinopsi

El director de cinema Mikel de Garay i la productora Andrea Bilbao decideixen realitzar una pel·lícula basada en una novel·la de Rosendo Carballo, un famós escriptor amb tendències homosexuals que acaba de trencar el seu matrimoni-tapadora per a conviure amb un jove. A la trobada dels personatges, s'uneixen tres amics de Rosendo: el productor de cinema independent Fernando, la presentadora de televisió Beatriz i el periodista del cor Nacho. El conflicte comença quan intenten esbrinar el passat fosc que oculten els altres.

## Repartiment

* Carlos Bardem - Rosendo
* Isabel del Toro - Beatriz
* Fernando Epelde - Paralític
* Javier Gurruchaga - Fernando
* Miguel Insua - Nacho
* Beatriz Rico - Andrea
* José Rodríguez - Pianista
* Víctor Rueda - Fabio
* José Sancho

## Crítiques

| « | Un penós vull i no puc. (...) una pura vacuïtat" | » |
| — M. Torreiro: Diari El País |||
| « | "Pinzás es conforma amb la caricatura i confon tensió dramàtica amb desequilibri. (...) La pel·lícula és més falsa que un concurs de telerealitat, però els personatges són més interessants. (...) Puntuació: ★ (sobre 5)." | » |
| — Federico Marín Bellón: Diari ABC |||

## Nominacions i premis

Va rebre el premi especial del públic al Festival de Cinema Llatí de Nova York (LaCinemaFe) i va formar part de la selecció oficial del 27è Festival Internacional de Cinema de Moscou. També va guanyar el Premi del Jurat als Premis ACE de Nova York. D'altra banda, però va obtenir tres nominacions als Premis Godoy 2005: pitjor director, pitjor guió, pitjor direcció artística, però en totes elles fou desbancada per Hot milk.

## Referències

* ↑ «Dogme 95 movies». Listal. Arxivat de l'original el 2013-03-13. [Consulta: 14 abril 2013].
* ↑ Un penoso quiero y no puedo, El País, 7 octubre de 2005
* ↑ El Dogma se agota, ABC, 7 d'octubre de 2005
* ↑ Nueva York premia un filme de Pinzás, Diario de Córdoba, 30 d'agost de 2005
* ↑ La película 'El desenlace', de Juan Pinzás, competirá en Nueva York, El Mundo, 2 d'agost de 2005
* ↑ «27th Moscow International Film Festival (2005)». MIFF. Arxivat de l'original el 3 abril 2013. [Consulta: 14 abril 2013]. Arxivat 3 April 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ The Filmmaker Juan Pinzás Awarded ACE's Special Prize
* ↑ Nominaciones Premios Godoy 2005, espinof.com
# E312

La ruta europea E231 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Vlissingen (Països Baixos) i finalitza a Eindhoven (Països Baixos). Té una longitud de 167 km. Té una orientació d'est a oest.
Viccionari
# El toro fenómeno

El toro fenómeno és una pel·lícula de animació muda espanyola dirigida per Fernando Marco, un conegut historietista espanyol que només va tenir aquesta obra en la seva incursió cinematogràfica.
Considerada la primera pel·lícula cinema d'animació espanyol. Es tracta d'una paròdia de les corrides de toros on es narrava la lídia d'un toro que aconseguia espantar tant al torero com als banderillers a causa de les seves enormes banyes.
La pel·lícula es va realitzar en 1917 amb un tomavistes de Pathé Frères que va ser adaptat en el laboratori d'Hispano Films a Madrid. Finalment es va estrenar el 29 de maig de 1919 al cinema "Royalty" amb bastant èxit. No obstant això cal esmentar que en l'actualitat és qualificada com una "pel·lícula perduda" al no existir-ne cap còpia.

## Referències

* 1 2 3 Candel Crespo, José María. Historia del dibujo animado español. Ediciones Tres Fronteras, 1993, p. 22. ISBN 978-0-7864-3365-0.

## Enllaços externs

* Cine perdido a El Cultural
* Pioners de l'animació a l'Estat espanyol de Miquel Seguí Morey
# Eleanor Anne Ormerod

Eleanor Anne Ormerod (Sedbury, 11 de maig de 1828 – 19 de juliol de 1901, Saint Albans) fou una entomòloga britànica.
Era filla de la il·lustradora botànica Sarah Mayer Latham i de l'historiador George Ormerod (1785-1873) i germana del geòleg George Wareing Ormerod (1810-1891). Eleanor es consagrà a l'estudi dels insectes. S'interessà principalment per l'estudi dels mètodes per prevenir els danys causats pels insectes perjudicials. Va ser consultora de la Societat reial d'agricultura (que li va concedir la medalla Flora) i de la universitat de Édimbourg. Fou la primera dona a rebre un títol de metge honorífic per la universitat de Édimbourg, en 1900. Va rebre igualment la medalla de plata de la Societat nacional d'aclimatació de França en 1899.

## Llista parcial de les publicacions

* Report of observacions of attack of turnip fly in 1881 (1882) ;
* Manual of injurious insects with methods of prevention and remedy for their attacks to food crops, forest trees and fruita: to which is appended ha short introducció to entomology (1890) ;
* París-green (or Emerald-green): its uses, and methods for its aplicació, as ha means of destrucció of orchard moth caterpillars (1891) ;
* Handbook of insects injurious to orchards and bush fruites with means of prevention and remedy (1898) ;
* Flies injurious to stock: being life-histories and means of prevention of ha few kinds commonly injurious, with special observacions es ox warble or bot fly (1900)

## Referències

* ↑ «Eleanor Anne Ormerod (1828-1901)» (en anglès). Find A Grave. [Consulta: 18 maig 2021].
* 1 2 Macho Stadler, Marta. «Eleanor Anne Ormerod, entomóloga» (en castellà). Mujeres con ciencia. Cátedra de Cultura Científica de la Universidad del País Vasco, 11-05-2016. [Consulta: 18 maig 2021].
* ↑ A. Lires, M.; Nuño, T.; Solsona, N.. Las científicas y su historia en el aula (en español). Ed. Síntesis, 2003, p. 101 [Consulta: 11 maig 2016].
* ↑ Ilecara. «MUJERES QUE HACEN LA HISTORIA - BREVES BIOGRAFIAS: Siglo XIX - Anne Eleanor Ormerod». [Consulta: 11 maig 2016].
* ↑ Ormerod, Eleanor. Eleanor Ormerod, Ll. D., economic entomologist : autobiography and correspondence. Nova York: E. P. Dutton and Company, 1904.
* ((anglès)) Arxiu de UK universities and colleges

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia Arxivat 2013-11-05 a Wayback Machine.
# Eleanor Arnason

Eleanor Arnason (Manhattan, 28 de desembre de 1942) nom abreujat de Eleanor Atwood Arnason, és una escriptora estatunidenca de ciència-ficció i d'històries curtes.
Va nàixer a Manhattan i va créixer entre Nova York, Chicago, Londres, París, Washington, Honolulu, Saint Paul i Minneapolis. És filla de H. Harvard Arnason, director del Walker Art Center el 1951, i d'Elizabeth Yard Arnason, una treballadora social que passà la seua infància a la Xina. Des de 1949 a 1961, Arnason i els seus pares van viure a "Idea House II", un espai futurista construït pel Walker Art Center, Minneapolis. Va estudiar Història de l'art i es va graduar a la Universitat de Minnesota.
Va guanyar el premi James Tiptree, Jr. Award i el Mythopoeic Awards, el 1992, per A Woman of the Iron People; el Gaylactic Spectrum Awards i el premi HOMER, el 2000, per "Dapple" i Stellar Harvest, respectivament. A més, va ser nominada als premis Hugo. El 2003 va ser nominada als premis Nébula per la seva novel·la Potter of Bones i el relat "Knapsack Poems".

## Novel·les

La seua obra no s'ha traduït al català fins ara.
* La espada Smith (The Sword Smith, 1978)
* A la estación Resurección (To the Resurrection Station, 1986)
* Hija del Rey Oso (Daughter of the Bear King, 1987)
* Una mujer del pueblo de Hierro (A Woman of the Iron People, 1991)
* Círculo de espadas (Ring of Swords, 1993)

## Referències

* ↑ Earnie Sotirokos «Author Spotlight: Eleanor Arnason». Lightspeed, 01-11-2012.
# Eleanor Bergstein

Eleanor Bergstein (Brooklyn, 1938) és una escriptora estatunidenca coneguda per escriure i coproduir Dirty Dancing, una popular pel·lícula dels anys vuitanta basada en gran part en la seva pròpia infància.
Té una germana gran, Frances, a la seva família jueva. El seu pare, Joseph, era un metge que va deixar gran part de la cura de les noies a la seva mare, Sarah. La família passava els estius als complexos de luxe hotel Catskill Resort de Grossinger a les muntanyes Catskill; i, mentre els seus pares jugaven a golf, Bergstein ballava.
Bergstein era una reina adolescent de Mambo, que competia en competicions locals. Mentre era a la universitat, va treballar com a instructora de dansa als estudis de dansa Arthur Murray.
El 1966 estava casada amb Michael Goldman i treballava com a novel·lista, inclòs Advancing Paul Newman. Aquesta novel·la conté molts dels temes de la seva famosa pel·lícula. També va provar de fer guions i va tenir èxit amb It's My Turn, una pel·lícula protagonitzada per Michael Douglas i Jill Clayburgh. Durant la producció, els productors van tallar una escena de ball eròtic del guió. Això va provocar que Bergstein escrivís una història més extensa, centrada en el "dirty dancing".
El 2004, també va crear la versió escènica de Dirty Dancing, que es va obrir el 2004 a Austràlia.

## Treballs

* Dirty Dancing: The Musical, 2004, producció escènica
* Let It Be Me, 1995, pel·lícula
* Ex-Lover: A Novel, 1989, novel·la
* Dirty Dancing, 1987, pel·lícula
* It's My Turn, 1980, guió
* Advancing Paul Newman, 1973, novel·la

## Referències

* ↑ Kolson, Ann «Fairy Tale Without An Ending (Published 1997)» (en anglès). The New York Times, 17-08-1997. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Posner, Michael. «Dance dirty with me». The Globe and Mail, 14-11-2007. [Consulta: 20 desembre 2018].
* ↑ «To Live & Dialogue in LA: Eleanor Bergstein – Dirty Dancing Screenwriter on Apple Podcasts» (en anglès americà).
# Elzo Coelho

Elzo Coelho (22 de gener de 1961) és un exfutbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1986.

## Palmarès
### Internacional

* Campionat gaúcho: 1982, 1983, 1984

### Atlético Mineiro

* Campionat mineiro: 1985, 1986

### Benfica

* Lliga portuguesa de futbol: 1988-89

## Referències

* ↑ «Elzo Aloísio Coelho». Foradejogo.net.
* ↑ «Futpedia: Elzo (Elzo Aloísio Coelho)» (en portuguès). Globo Esporte. Arxivat de l'original el 7 de desembre 2009. [Consulta: 24 gener 2010].
* ↑ Elzo Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Todos os brasileiros - 1986» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Eduard Rius i Pey

Eduard Rius i Pey (Tarragona, 13 d'abril de 1953 - 11 de desembre de 2023) va ser un metge i polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la V Legislatura

## Biografia

Es va llicenciar en medicina i cirurgia per la Universitat de Barcelona i era especialitzat en Medicina Interna i Nefrologia. Fins a 1988 fou metge adjunt de Nefrologia a l'Hospital de Sant Pau i Santa Tecla de Tarragona.
Militant de CDC des de 1983, de 1988 a 1993 va ser delegat territorial del Departament de Sanitat i Seguretat Social de la Generalitat de Catalunya a la demarcació de Tarragona i de 1994 a 1996, director de l'Àrea Sanitària del Servei Català de la Salut.
Fou nomenat conseller de Sanitat de la Generalitat de Catalunya de 1996 a 2002 i elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1999 per CiU. El 2003 fou nomenat cap de la Fundació Ramon Trias Fargas i posteriorment va ser director general d'Acciona Servicios Hospitalarios.

## Enllaços externs

* Eduard Rius a El País
* Diputats del Parlament de Catalunya en la VI Legislatura p. 247
# Eleccions al Landtag de Baviera de 1990

Les eleccions al Landtag de Baviera de 1990 van ser guanyades novament per la Unió Social Cristiana de Baviera (CSU) amb majoria absoluta. La SPD es manté, la FDP obté novament representació i els Els Verds són la tercera força política. Els Republicans augmenten però no obtenen representació.
| Partit | Percentatge | Escons |
| CSU | 54,9 | 127 |
| SPD | 26,0 | 58 |
| Els Verds | 6,4 | 12 |
| FPD | 5,2 | 7 |
| Die Republikaner | 4,9 | - |
# Eleccions legislatives letones de 2022

Les eleccions legislatives letones de 2022 es van realitzar l'1 d'octubre de 2022 a Letònia i es va renovar els 100 diputats del Saeima. El partit Nova Unitat del primer ministre en funcions Krišjānis Kariņš va rebre el percentatge més gran de vots (19%) i va obtenir el nombre més gran d'escons (26), però no va obtenir majoria absoluta.

## Referències

* ↑ «Latvia PM's New Unity party wins general election — early results» (en anglès). euronews, 02-10-2022. Arxivat de l'original el 2022-10-02. [Consulta: 2 octubre 2022].
# Eloy Fernández Porta

Eloy Fernández Porta és Doctor en Humanitats per la Universitat Pompeu Fabra i professor d'art contemporani al Programa d'Estudis Hispànics i Europeus de la UPF i a la Barcelona School of Management. Ha publicat dos volums de relats, l'antologia Golpes (amb Vicente Muñoz Álvarez) i, a l'editorial Anagrama, els assaigs Afterpop, Homo Sampler, €®O$ (Premio Anagrama) i Emociónese así (Premi Ciutat de Barcelona) i ha estat traduït a l'anglès, francès i portuguès. Col·labora a les revistes Rockdelux i Jot Down.

## Referències

* ↑ «Eloy Fernández Porta». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# El Compostelano

El Compostelano fou un diari que es publicà a Santiago de Compostel·la entre 1920 i 1946.
Succeí a El Correo de Galicia quan va passar a ser propietat de Moreno Fildey. Fundat per Ramón Díaz-Varela Ituarte i Juan Moreno Tilve, aparegué el 2 de febrer de 1920 amb el subtítul de Diario independiente. Des del 2 de març de 1938 adoptà el de Diario gubernamental que mantingué fins al 6 de març. En 1939 tornà a canviar-lo per Diario al servicio de España. Finalment va tenir el subtítol de Diario de la tarde des del 25 d'octubre de 1945. Entre els seus directors figuraren Santiago Maiz Eleizegui i Emilio Merino Losada. Periòdic conservador, durant la Guerra Civil es declarà obertament partidari del bàndol franquista.
Cessà la seva publicació amb el número 7.795 el 30 de gener de 1946. El diari La Noche continuà aquell any amb la numeració d'El Compostelano.

## Bibliografia

* Santos Gayoso, Enrique. Historia de la Prensa Gallega 1800-1986. Sada: Do Castro, 1990, p. 533-534. ISBN 84-7492-489-8.

## Enllaços externs

* Fitxa i exemplars a Galiciana
# Eleccions regionals de Sardenya de 1979

Les eleccions regionals per a renovar el Consell Regional de Sardenya se celebraren el 17 de juny de 1979. La participació fou del 84,5%.
← Eleccions regionals de Sardenya, 1979 → :
| Partits | vots | % | escons |
| Democràcia Cristiana Italiana (DC) | 343.208 | 37,7% | 32 |
| Partit Comunista Italià (PCI) | 238.881 | 26,3% | 22 |
| Partit Socialista Italià (PSI) | 101.429 | 11,2% | 9 |
| Moviment Social Italià-Dreta Nacional (MSI-DN) | 48.695 | 5,4% | 4 |
| Partit Socialista Democràtic Italià (PSDI) | 42.304 | 4,7% | 4 |
| Partit Sard d'Acció (PSd'Az) | 30.238 | 3,3% | 3 |
| Partit Republicà Italià (PRI) | 29.701 | 3,3% | 3 |
| Partit Radical Sard | 28.059 | 3,1% | 2 |
| Partit Liberal Italià (PLI) | 18.073 | 2,0% | 1 |
| Democrazia Nazionale - Costituente di Destra | 9.199 | 1,0% | - |
| Partit d'Unitat Proletària (PDUP) | 8589 | 0,9% | - |
| altres | 10.999 | 1,3% | - |
| Total | 909.375 | 100,00 | 80 |
Font Web del consell regional de Sardenya
# Eleccions regionals de Sardenya de 1969

Les eleccions regionals per a renovar el Consell Regional de Sardenya se celebraren el 15 de juny de 1969. La participació fou del 86,4%.
← Eleccions regionals de Sardenya, 1969 → :
| Partits | vots | % | escons |
| Democràcia Cristiana Italiana (DC) | 329.835 | 44,6% | 36 |
| Partit Comunista Italià (PCI) | 146.155 | 19,8% | 15 |
| PSI - PSDI Unificat | 87.650 | 11,9% | 9 |
| Partit Liberal Italià (PLI) | 33.484 | 4,5% | 3 |
| Partit Socialista Italià d'Unitat Proletària (PSIUP) | 32.810 | 4,4% | 3 |
| Partit Sard d'Acció (PSd'Az) | 33.220 | 4,4% | 3 |
| Moviment Social Italià (MSI) | 26.671 | 3,6% | 2 |
| Partit Democràtic Italià d'Unitat Monàrquica (PDIUM) | 22.620 | 3,1% | 2 |
| Partit Republicà Italià-Moviment Sardinista Autonomista (PRI-MSA) | 22.187 | 3,0% | 1 |
| altres | 5845 | 0,7% | - |
| Total | 740.477 | 100,00 | 74 |
Font Web del consell regional de Sardenya
# Eleccions regionals de Sardenya de 1974

Les eleccions regionals per a renovar el Consell Regional de Sardenya se celebraren el 17 de juny de 1974. La participació fou del 87%.
← Eleccions regionals de Sardenya, 1974 → :
| Partits | vots | % | escons |
| Democràcia Cristiana Italiana (DC) | 305.071 | 38,3% | 32 |
| Partit Comunista Italià (PCI) | 213.300 | 26,8% | 22 |
| Partit Socialista Italià (PSI) | 93.007 | 11,7% | 9 |
| Moviment Social Italià-Dreta Nacional (MSI-DN) | 62.294 | 7,8% | 6 |
| Partit Socialista Democràtic Italià (PSDI) | 46.906 | 5,9% | 3 |
| Partit Sard d'Acció (PSd'Az) | 24.780 | 3,1% | 1 |
| Partit Liberal Italià (PLI) | 22.159 | 2,8% | 1 |
| Partit Republicà Italià (PRI) | 20.570 | 2,6% | 1 |
| Partit Comunista d'Itàlia (marxista-leninista) (PCMLI) | 7.717 | 1,0% | - |
| Total | 795.804 | 100,00 | 75 |
Font Web del consell regional de Sardenya
# Emanuel Rego

Emanuel Fernando Sheffer Rego, conegut com a Emanuel Rego o senzillament com a Emanuel, (Curitiba, Brasil 1973) és un jugador de voleibol platja brasiler, guanyador de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 15 d'abril de 1973 a la ciutat de Curitiba, població situada a l'estat de Paranà.

## Carrera esportiva

Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), on fent parella amb Zé Marco de Melo aconseguí finalitzar en novena posició en la competició masculina de voleibol platja. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) tornà a finalitzà novè, si bé en aquesta ocasió fent parella amb José Loiola. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), i fent parella amb Ricardo Santos, aconseguí guanyar la medalla d'or. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (Xina) aconseguiren guanyar la medalla de bronze. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit) aconseguí guanyar la medalla de plata en aquesta competició, fent parella amb Alison Cerutti.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat quatre medalles en el Campionat del Món de voleibol platja, destacant tres medalles d'or, i dues medalles d'or en el Jocs Panamericans.

## Enllaços externs

* (anglès) www.bvbinfo.com - Emanuel Rego
# Elisabetta Caffau

Elisabetta Caffau és una astrofísica italiana. Després de diversos anys de treball com a professora a les escoles secundàries a Itàlia, Elisabetta Caffau va obtenir un doctorat en astronomia d'observació des de l'Observatori de París el 2009. Després d'una posició postdoctoral amb un any d'Observatori de París, Elisabetta Caffau va obtenir un "company de subvenció Gliese tres anys "al Zentrum für Astronomie de la Universitat de Heidelberg. Elisabetta Caffau ha desenvolupat un mètode per obtenir les abundàncies d'alta precisió dels elements de càlculs hidrodinàmics en 3D. Amb els CRIRES espectrògraf infraroig en ESO/VLT, va mesurar l'abundància de fòsfor de vint estrelles fredes al disc galàctic per primera vegada.
Elisabetta Caffau aplica el seu mètode per reconèixer les estrelles extremadament pobres en metall a la multitud de baixa resolució espectres proporcionat per grans estudis espectroscòpics com la Sloan Digital Sky Survey. Gràcies a aquesta eina molt eficient, que va descobrir el 2011 l'estrella més primitiva coneguda actualment com a (SDSS J1029 + 1729) i que defineix la seva composició química. El descobriment d'una estrella amb una molt baixa abundància de tots els elements de C a Zn, es considera com una clau per a la nostra comprensió de la formació de les estrelles i els elements químics en la història primerenca de la Via Làctia.
El treball s'ha dut a terme al Centre d'Astronomia de la Universitat de Heidelberg (Zah), a l'Observatori de Königstuhl (LSW) i a l'Observatori de París del Departament GEPI.

## Premis

Elisabetta Caffau va obtenir el Premi MERAC 2013 al Millor Investigador de Carrera Primerenc en observació astrofísica, per al descobriment d'un molt primitiu estrella de baixa massa en la nostra galàxia la composició química ha canviat els nostres punts de vista sobre la formació estel·lar en la galàxia primerenca i ha estimulat força una sèrie d'idees innovadores sobre la formació de les primeres estrelles de l'univers Primerenc.

## Referències

* ↑ Lloc web de l'EAS
# Eloquence Entertainment

Eloquence Entertainment és un estudi indie de Madrid, Espanya. La desenvolupadora, fundada en 2017, es troba treballant en diversos videojocs per a Steam i que arribaran a PC, Mac i Linux. El 25 de gener de 2018 van llançar Criminal Bundle, un joc de trets en primera persona amb estètica low poly. El títol ha rebut crítiques majorment positives. El 23 de maig, l'estudi va llançar l'Alpha de Die pig die Battle Royale, encara que no va tenir molt d'èxit, amb la majoria de puntuacions negatives. Posteriorment van canviar el nom a DPD Zombieland per a tractar d'obrir un altre vessant al joc, però el projecte està actualment detingut. Es troba en Steam en early access.

## Jocs

* Die pig die Battle Royale (2018) llançat el 23 de maig de 2018 a través de Steam per a PC, Mac i Linux. Actualment en early access i gratuït a través de Steam.
* Criminal Bundle (2018) llançat a la venda el 25 de gener a través de Steam per a PC, Mac i Linux.
* Age of Seas (2018) llançament previst per a 2018 a través de Steam per a PC, Mac i Linux. Actualment retirat i el projecte detingut.

## Referències

* ↑ «Página de Steam con los juegos de Eloquence Entertainment», enero 2018. [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ «Página de Metacritic de Criminal Bundle», 25-01-2018. [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ «Página de Playground Battle Royale en la tienda de Steam», enero 2018. [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ «El juego español Criminal Bundle llega el 25 de enero a Steam». Hobby Consolas, 08-01-2018. [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ «Página de Criminal bundle en la tienda de Steam», enero 2018. [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ «Age of Seas, el MMORPG de piratas español llegará a Steam en 2018». Game It, 05-12-2017. [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ «Página de Age of Seas en la tienda de Steam», enero 2018. [Consulta: 16 gener 2018].
# Ernesto Grillo

Ernesto Grillo (Buenos Aires, 1 d'octubre de 1929 - Buenos Aires, 18 de juny de 1998) fou un futbolista argentí de la dècada de 1950.
Fou 21 cops internacional amb la selecció argentina.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Independiente, Boca Juniors i A.C. Milan.

## Referències

* ↑ «"El gol de Grillo a los ingleses y el día del futbolista", Terra Deportes». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ «Grillo, Ernesto José». historiadeboca.com.ar. Arxivat de l'original el 18 de març 2012. [Consulta: 1r novembre 2010].
* ↑ "Murió Ernesto Grillo, una leyenda del fútbol" Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., Clarín, 19 juny 1998
* ↑ Entry in the AFA Hall of Fame (castellà)
* ↑ «Futbol Factory profile». Arxivat de l'original el 20 d’octubre 2007. [Consulta: 27 gener 2021]. (castellà)
# Ernesto Fontecilla

Ernesto Fontecilla Camps.(Santiago de Chile, 1938 -) és un pintor, dibuixant, gravador i artista visual xilè.

## Biografia

Va néixer a Santiago de Xile el dia 26 de juny de 1938. Va realitzar cursos de Gravat en tallers particulars i va estudiar Litografia durant un any a l'Escola de Belles arts de la Universitat de Xile. També va estudiar Arquitectura a la Universitat de Xile. Es va exercir més tard com a Professor de Dibuix de l'Escola d'Arquitectura. Des de l'any 1973 es radica a Barcelona. Va viatjar a Nova York, on va romandre fins a l'any 1971. Des de l'any 1973 viu a Catalunya i imparteix classes de pintura a l'Escola Massana de Barcelona. Va fundar el taller de performance de l'Escola Massana, on més tard va ser professor de Pintura. El seu imaginari pictòric surrealista l'ha dut a ser present a la col·lecció del MoMA.

## Referències

* ↑ Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS