OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pimentel

Pimentel (en sard, Pramentelu) és un municipi italià, dins de la Província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 1.238 habitants. Es troba a la regió de Trexenta. Limita amb els municipis de Barrali, Guasila, Ortacesus i Samatzai.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Alessandra Corongiu | Llista cívica |
# Mercantilització

La mercantilització és, en economia, el procés de transformació de béns i serveis en mercaderies comercialitzables amb finalitats de lucre. És a dir, quan el valor de canvi dels objectes preval sobre el seu valor d'ús.
El valor d'ús dels objectes és aquell que es deriva de la seva capacitat per satisfer les necessitats humanes dels subjectes, mentre que el seu valor de canvi és la quantitat de diners necessaris per adquirir els objectes. Segons Karl Marx, el qual va teoritzar sobre el «fetitxisme de la mercaderia» a El capital (1867), el procés de mercantilització del capitalisme avança convertint fins i tot la força de treball, el temps de vida i els recursos naturals en mercaderies en mans de la burgesia especuladora.
El moviment antiglobalització ha criticat la mercantilització i defensa que els serveis de salut i educació i la terra existeixin com a finalitats en si mateixes i no com a mitjà per obtenir uns guanys. Per exemple, l'anticapitalisme implica la denúncia del fet que, en la societat contemporània, aspectes com el treball de cures, la cultura, l'educació i l'habitatge, s'estan convertint en una mera mercaderia. A manera d'exemple, un dels eslògans d'ATTAC és «El món no és una mercaderia».

## Referències

* ↑ Ramis, Margalida. «Ciutats i territoris mercantilitzats». Directa, 19-11-2018. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ Ventura, Joan. «Contra la privatització i la mercantilització». El Punt Avui, 04-09-2019. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ Urbano, Xavi; Ojeda, Helena; Font, Judit. «Apunts per pensar en la sobirania cultural». Crític, 19-10-2016. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ Ballart, Joan. «Cop cooperatiu a la mercantilització de l'habitatge». Directa, 14-11-2018. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ Le Monde n'est pas une marchandise: Face aux prétentions de l'OMC, manifestons le 27 novembre 1999, sitio digital 'ATTAC France', 27 de noviembre de 1999.
* ↑ José Bové, François Dufour, Gilles Luneau, Le monde n'est pas une marchandise: des paysans contre la malbouffe, editorial La Découverte, 2000, ISBN 2266105574 y 9782266105576.

## Enllaços externs

* Christiane Taubira, «Le droit n'est pas uneix marchandise soumise au marché», Le Monde, 8 de desembre de 2014.
* Our world is not for sale Arxivat 2020-02-20 a Wayback Machine.
# Muirita

La muirita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom a l'explorador i geòleg estatunidenc John Muir (1838-1914).

## Característiques

La muirita és un silicat de fórmula química Ba$_{10}$Ca₂Mn$^{2+}$TiSi$_{10}$O$_{30}$(OH,Cl,F)$_{10}$. A part dels elements de la seva fórmula també pot contenir impureses d'alumini, ferro, magnesi, estronci, potassi i protons.
Cristal·litza en el sistema tetragonal en grans i agregats de fins a 3 mm; els cristalls són també comuns acotats principalment per {100} i {001} i també {110} i {h01}. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la muirita és l'únic mineral que pertany a «09.CN: Ciclosilicats amb enllaços de 8 [Si₈O$_{24}$]$^{16-}$ ".

## Formació i jaciments

La muirita apareix en roques metamòrfiques que contenen sanbornita-quars.
La muirita ha estat trobada al dipòsit Rush Creek, al comtat de Freso (Califòrnia, Estats Units) i al llac Wilson, al mont Itsi (Yukon, Canadà).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: sanbornita, verplanckita, gil·lespita, taramel·lita, fresnoïta, pel·lyïta i barita.

## Referències

* 1 2 «Muirite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Muirite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 16 de juliol 2012. [Consulta: 4 gener 2017].
# Lluís García-Ruiz i Guasp

Lluís García-Ruiz i Guasp (Palma, 1946) és un arquitecte mallorquí, fill del també arquitecte Antoni García-Ruiz i Rosselló. La seva obra s'inclou dins el corrent racionalista, amb la utilització d'una distribució de l'espai de caràcter renovador.
Treballa sempre en equip amb el seu germà Jaume (Palma 1948), titulat (1972) per l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona. Ha sigut arquitecte municipal de l'Ajuntament de Sóller (1980-91), on dissenyà el pla general urbanístic de la vila. Projectà la remodelació del Casal Solleric (1988), la reforma de l'edifici del número 7 del carrer de Sant Jaume i de Can Torrella (1990), al número 17 del mateix carrer, i la rehabilitació integral dels patis de Palma (1989). Realitzà el projecte del Museu d'Art Modern i Contemporani de Palma (Es Baluard) i les rehabilitacions de la seu del Parlament de les Illes Balears i del Col·legi d'Advocats, entre d'altres.
Ha obtengut els premis de Rehabilitació, concedits pel Patronat Municipal de l'Habitatge, per l'edifici situat a la cantonada dels carrers del Palau Reial i de Sant Sebastià (1984) i pel Centre de Cultura Sa Nostra (1990), en col·laboració amb Jaume García-Ruiz Guasp i Josep García-Ruiz Serra. Com a membre del departament d'exposicions del Col·legi Oficial d'Arquitectes de les Illes Balears, ha treballat en el muntatge de mostres al Palau Solleric i a la Llotja de Palma. El 2001, fou nomenat acadèmic numerari de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Sebastià, de Palma.

## Cas Palma Arena

Els germans García-Ruiz foren imputats en el Cas Palma Arena. Davant el jutge José Castro, declararen que el seu treball en el velòdrom fou un encàrrec personal del llavors president del Govern de les Illes Balears, Jaume Matas. Així mateix, els tècnics reconegueren que el contracte de 8,5 milions d'euros fou "atípic". El jutge acordà una fiança de responsabilitat civil d'1 200 000 euros. Els arquitectes estarien implicats en una suposada defraudació a la Hisenda Pública. Ells negaren rotundament haver abonat comissions.

## Referències

* 1 2 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 6. Palma: Promomallorca, p. 170-171. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 23. Palma: Promomallorca, p. 179. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Matas va encarregar en persona l'obra del Palma Arena als arquitectes (castellà)
# Erlach (Berna)

Erlach (en francès Cerlier) és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), antic cap del districte d'Erlach, ara forma part del districte administratiu del Seeland.
# Resolució 1387 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1387 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 de gener de 2002. Després de recordar anteriors resolucions sobre Croàcia incloses les resolucions 779 (1992), 981 (1995), 1147 (1997), 1183 (1998), 1222 (1999), 1252 (1999) i 1285 (1999), 1307 (2000), 1335 (2001) i 1362 (2001), el Consell va autoritzar la Missió d'Observadors de les Nacions Unides a Prevlaka (UNMOP) a continuar supervisant la desmilitarització a la zona de la península de Prevlaka sis mesos més fins al 15 de juliol de 2002.
El Consell de Seguretat va acollir amb beneplàcit la situació tranquil·la i estable de la península de Prevlaka i es va animar a saber que tant Croàcia com la República Federal de Iugoslàvia havien acordat establir una Comissió Fronterera. Va assenyalar que la presència de la UNMOP va contribuir enormement a mantenir les condicions propícies per a la solució de la disputa.
La resolució va donar la benvinguda al fet que Croàcia i la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro) avançaven en la normalització de les seves relacions. Va instar ambdues parts a aturar les violacions del règim de desmilitarització, cooperessin amb observadors de les Nacions Unides i asseguressin la llibertat de moviment completa als observadors. Es va demanar a ambdós països que implementessin mesures de foment de la confiança a partir de la Resolució 1252 i que informessin sobre el progrés de les seves negociacions bilaterals almenys dues vegades al mes. Finalment, la Força d'Estabilització, autoritzada a la Resolució 1088 i prorrogada per la Resolució 1357, havia de cooperar amb la UNMOP.
Croàcia havia demanat la suspensió de la missió de permetre que els dos països tinguessin més temps per resoldre les seves diferències, mentre que Montenegro va afavorir un mandat més llarg.

## Referències

* ↑ «Security Council UNMOP mandate for until 15 July 2002». United Nations, 15-01-2002.
* ↑ «Security Council authorizes UN observers to remain in Prevlaka through mid-July». United Nations News Centre, 15-01-2002.
* ↑ Tanjug; AFP; B92 «Security Council Extends Mandate of UN Mission in Prevlaka». Southeast European Times, 16-01-2002.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 - 2002)
* Guerra de la independència croata

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Cantó de Maule-Lextarre

Cantó de Maule-Lextarre (en francès i oficialment canton de Mauléon-Licharre i en basc Maule-Lextarreko kantonamendua) és una divisió administrativa francesa, situat en el departament dels Pirineus Atlàntics i la regió Nova Aquitània. La capital és Maule-Lextarre (per fusió de dues comunes el 1841).

## Composició

El cantó agrupa 19 comunes::
* Ainharbe
* Altzürükü
* Arrokiaga
* Barkoxe
* Berrogaine-Lahüntze
* Bildoze-Onizepea
* Ezpeize-Ündüreine
* Garindaine
* Gotaine-Irabarne
* Idauze-Mendi
* Maule-Lextarre
* Mendikota
* Mitikile-Larrori-Mendibile
* Muskildi
* Ospitalepea
* Sarrikotapea
* Sohüta
* Urdiñarbe
* Ürrütxoi-Larrabile

## Consellers generals

Llista de consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1945 | René Elissabide | | |
| 1951 | René Elissabide | | |
| 1958 | René Elissabide | | |
| 1964 | Dominique Goux | | |
| 1970 | Dominique Goux | | |
| 1976 | Dominique Goux | | |
| 1982 | Pierre Roger | | |
| 1988 | Jean Lougarot | | alcalde de Maule-Lextarre |
| 1994 | Jean-Pierre Mirande | UDF | alcalee de Garindein |
| 2001 | Jean-Pierre Mirande | UDF | alcalde de Garindein |
| 2008 | Jean-Pierre Mirande | DVD | alcalde de Garindein |
| No es coneixen les dades anteriors a 1945. ||||

## Vegeu també

* Cantons de Pirineus Atlàntics

## Notes

* ↑ Cantonales 2008 - Résultats du canton de Mauléon-Licharre

## Enllaços externs

* Mapa del cantó al web de la prefectura Arxivat 2008-12-05 a Wayback Machine.
# Mercan'Tour Classic Alpes-Maritimes

La Mercan'Tour Classic Alpes-Maritimes és una competició ciclista d'un dia que disputa pels voltants de Valberg, als Alps Marítims. La cursa forma part del calendari de l'UCI Europa Tour amb una categoria 1.1.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2021 | Guillaume Martin | Aurélien Paret-Peintre | Bruno Armirail |
| 2022 | Jakob Fuglsang | Michael Woods | David Gaudu |
| 2023 | Richard Carapaz Montenegro | Felix Gall | Lennert Van Eetvelt |
| 2024 | Lenny Martinez | Clément Berthet | Harm Vanhoucke |

## Referències

* ↑ "La Mercan'Tour Classic Alpes-Maritimes" nouvelle course cycliste professionnelle !
* ↑ «Mercan'Tour Classic Alpes-Maritimes (Fra) - Cat.1.1». [Consulta: 27 juny 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial (francès)
# Institut de Reinserció Social

La Fundació Institut de Reinserció Social - IReS és una fundació privada fundada per Oleguer Soldevila i Godó que treballa des de l'any 1969 en l'atenció social, psicològica i educativa de persones i col·lectius marginats en situació de risc social o amb dificultats econòmiques. És membre del Pacte Mundial, una iniciativa de les Nacions Unides per tal que les empreses gestionin èticament des del punt de vista dels drets humans, estàndards laborals, medi ambient i anticorrupció. Ha rebut la Creu de Sant Jordi el 1995 i el Premi Justícia de Catalunya.

## Referències

* ↑ «El Govern atorga els Premis Justícia d'enguany a Jiménez Villarejo i a l'Institut de Reinserció Social». Generalitat de Catalunya, 19-09-1995. [Consulta: 1r abril 2013].

## Enllaços externs

* Web de la Fundació IReS
# Resolució 1383 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1383 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 6 de desembre de 2001. Després de reafirmar totes les resolucions sobre la situació a l'Afganistan, particularment la Resolució 1378 (2001), el Consell va aprovar l'acord de Bonn signat el dia anterior sobre el període de transició al país després de la invasió i precedint l'establiment d'institucions permanents.
Al preàmbul de la resolució, el Consell va subratllar el dret dels afganesos a determinar el seu propi futur polític i estava decidit a ajudar el poble afganès a posar fi als conflictes del país i a l'ús del seu territori com a base del terrorisme i promoure la pau, l'estabilitat i el respecte dels drets humans. Va assenyalar que les disposicions provisionals de l'acord de Bonn eren la base per a la creació d'un govern representatiu en termes de gènere i etnicitat.
Recolzant l'acord de Bonn, la resolució va demanar a tots els grups afganesos que implementessin plenament l'acord amb la cooperació de l'Autoritat Provisional Afganesa que assumirà el càrrec el 22 de desembre de 2001. El Consell declara estar disposat a prendre altres mesures per donar suport a les institucions provisionals basades en un informe del Secretari General Kofi Annan. Es va demanar als partits afganesos que concedissin accés sense restriccions a les organitzacions humanitàries.
Finalment es va convidar tots els donants, a través de la cooperació amb el Representant Especial del Secretari General Lakhdar Brahimi i els òrgans de les Nacions Unides, a assistir a la rehabilitació, la recuperació i la reconstrucció de l'Afganistan.

## Referències

* ↑ «Security Council endorses Afghanistan agreement on interim arrangements signed yesterday in Bonn». United Nations, 06-12-2001.
* 1 2 Fischer, Horst; McDonald, Avril; Dugard, John; Gasser, Hans-Peter; Greenwood, Christopher; Fenrick, William; Posse, Hortensia Gutierrez. Yearbook of International Humanitarian Law:, Volume 4; Volume 2001. Cambridge University Press, 2004, p. 301. ISBN 978-90-6704-169-0.
* ↑ «Security Council endorses agreement on interim arrangements for Afghanistan». United Nations News Centre, 06-12-2001.
* ↑ Watts, Sean M.; Martin, Christopher E. «Nation-Building in Afghanistan: Lessons Identified in Military Justice Reform». Army Law, 2006.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1301 a la 1400 (2000 - 2002)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Jiří Pecka

Jiří Pecka (Praga, 4 de juny de 1917 - Praga, 12 de maig de 1997) fou un piragüista txec, que combinà les aigües tranquil·les i el descens d'aigües braves, i que va competir sota bandera txecoslovaca durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres on, fent parella amb Václav Havel, guanyà la medalla de plata en la competició del C-2, 10.000 metres del programa de piragüisme.
En el seu palmarès també destaquen una medalles de bronze al Campionat del Món en aigües tranquil·les de 1950 i quatre medalles al Campionat del Món de piragüisme d'eslàlom, una d'or, una de plata i dues de bronze, entre el 1951 i 1955.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jiří Pecka». [Consulta: 9 juny 2023].
* ↑ «Jiri PECKA (TCH) [canoeslalom.net]». [Consulta: 13 juny 2023].
# Playa Pascual

Playa Pascual és una antiga localitat balneària del departament de San José, al sud de l'Uruguai, la qual forma part des del 2006 de la Ciudad del Plata. La ruta nacional 1 connecta Playa Pascual amb Montevideo. Limita amb Santa Mónica al nord-est. Tots dos municipis, al costat d'altres poblacions properes, van ser integrats el 2006 a la Ciudad del Plata.

## Població

Segons les dades del cens de 2004, Playa Pascual tenia una població aproximada de 5.653 habitants.
Evolució demogràfica (Font: INE) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 | 2011 |
| 380 | 2283 | 2797 | 4584 | 5653 | 6870 |

## Referències

* ↑ Decret legislatiu 18.052 Arxivat 2011-08-27 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ «Cens de 2004 del Departament de San José» (XLS) (en castellà). INE, 2004. Arxivat de l'original el 2012-03-29. [Consulta: 4 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Mapa de l'INE de Playa Pascual – Santa Mónica (castellà)
# Boodes

Boodes (mil·lenni I aC - segle III aC) (en llatí, Boōdes; en grec antic, Βοώδης Boṓdēs) va ser un senador i lloctinent (hipostrateg, en grec ὑποστράτηγος, hypostràtegos) naval cartaginès que va servir durant la Primera Guerra Púnica. Va comandar amb èxit l'expedició a les illes Lípares on va capturar el cònsol romà Gneu Corneli Escipió Àsina.

## Referències

* ↑ «Boodes - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 28 juny 2024].
* ↑ Polibi, 1:21.6-7
# Museu d'Història Natural de Perpinyà

El Museu d'Història Natural és un museu d'història natural de la ciutat de Perpinyà, de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.
Està situat en el número 12 del carrer de la Font Nova, al barri de la Real.

## Història

Situat en un palau del segle xv construït per la família Blanes, en el seu saló principal es constituí el Tribunal revolucionari el 1793. Posteriorment passà a la família Sagarriga, els quals van vendre el palau a la ciutat de Perpinyà el 1898. El Museu d'Història Natural, que havia viscut els seus primers passos a l'antiga universitat, no disposava d'espai per a mostrar les seves col·leccions. Fou el 1900 que es traslladaren a aquest palau, al mateix temps que se n'organitzaven els fons per a la seva exhibició pública.

## Contingut

Els fons originals d'aquest museu estaven constituïts per dues parts: el Gabinet d'Història Natural, creat pel Marquès de Noailles i el mariscal de Mailly, autoritats borbòniques al llarg del segle xviii al Rosselló, que estaven dipositades a la Facultat de Medicina de la Universitat de Perpinyà, i les col·leccions particulars de Lluís Companyó (1781-1871). Aquest i el seu fill provocaren una allau de donacions fins al 1914, que enriquiren notablement el museu. De la Primera Guerra Mundial ençà, el museu s'ha anat empobrint progressivament.
El museu ofereix una sala, la Sala Companyó, amb classificació general de les espècies vivents. A continuació hi ha unes sales dedicades a la Paleontologia, a la Geologia, a les col·leccions conquiliològiques, a les vitrines amb els ocells mediterranis dissecats, etc.
Les principals col·leccions conservades són:
* Col·lecció Donnezan (Paleontologia)
* Col·lecció Pradines (Paleontologia)
* Col·lecció Companyó (Botànica)
* Col·lecció Puissegur (Entomologia)
* Col·lecció Pétri-Pellet (Entomologia)
El museu, a més, ofereix la seva seu a diverses entitats científiques, entre les quals una de micològica molt activa.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ El Museu d'Història Natural en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* El Museu d'Història Natural a la pàgina web de la Casa de la Vila de Perpinyà Arxivat 2016-11-05 a Wayback Machine.
# Llista de monuments de la Fenolleda

Llista de monuments de la Fenolleda registrats com a monuments històrics, bé catalogats d'interès nacional (classé) o bé inventariats d'interès regional (inscrit).
| Monument | Prot. | Època | Localització | Coordenades | Codi$^?$ | Imatge |
| Pont-aqüeducte sobre l'Aglí | Cat. | Romà, medieval | Ansinyà | 42° 45′ 54″ N, 2° 30′ 53″ E﻿ / ﻿42.765°N,2.514722°E﻿ / 42.765; 2.514722 a prop | PA00103951 (info) | Pont-aqüeducte sobre l'Aglí |
| Església de Sant Esteve | Inv. | | Campossí | 42° 42′ 37″ N, 2° 27′ 32″ E﻿ / ﻿42.710365°N,2.458931°E﻿ / 42.710365; 2.458931 a prop | PA00103977 (info) | Església de Sant Esteve |
| Església de Sant Esteve (Caramany) | Inv. | | Caramany | 42° 44′ 08″ N, 2° 34′ 15″ E﻿ / ﻿42.735692973°N,2.570908069°E﻿ / 42.735692973; 2.570908069 a prop | PA00103980 (info) | Església de Sant Esteve (Caramany) |
| Castell de Coixós | Inv. | Segles XII-XIII | Cassanyes | 42° 44′ 49″ N, 2° 38′ 05″ E﻿ / ﻿42.74702°N,2.634613°E﻿ / 42.74702; 2.634613 a prop | PA66000002 (info) | Castell de Coixós |
| Església de la Mare de Déu de Laval | Cat. | | Caudiers de Fenollet | 42° 48′ 07″ N, 2° 23′ 06″ E﻿ / ﻿42.80191°N,2.3851°E﻿ / 42.80191; 2.3851 a prop | PA00103985 (info) | Església de la Mare de Déu de Laval |
| Torre d'angle, o torre del Veguer | Inv. | | Caudiers de Fenollet | 42° 48′ 46″ N, 2° 22′ 30″ E﻿ / ﻿42.812883°N,2.375107°E﻿ / 42.812883; 2.375107 a prop | PA00103986 (info) | Torre d'angle, o torre del Veguer |
| Vestigis del castell i recinte fortificat | Inv. | Segles XII-XIII | Montalbà del Castell | 42° 41′ 46″ N, 2° 33′ 32″ E﻿ / ﻿42.6962°N,2.559°E﻿ / 42.6962; 2.559 a prop | PA00104048 (info) | Vestigis del castell i recinte fortificat |
| Antic claustre del monestir de Sant Pau | Inv. | | Sant Pau de Fenollet | 42° 48′ 41″ N, 2° 30′ 07″ E﻿ / ﻿42.811305°N,2.502072°E﻿ / 42.811305; 2.502072 a prop | PA66000025 (info) | |
| Església del monestir, dit el Capítol | Inv. | Segles XIV i XVII | Sant Pau de Fenollet | 42° 48′ 41″ N, 2° 30′ 08″ E﻿ / ﻿42.811366°N,2.502343°E﻿ / 42.811366; 2.502343 a prop | PA00104126 (info) | Església del monestir, dit el Capítol |
| Església d'Arçà | Cat. | Segle XII | Sornià | 42° 42′ 56″ N, 2° 23′ 41″ E﻿ / ﻿42.715568°N,2.394703°E﻿ / 42.715568; 2.394703 a prop | PA00104134 (info) | Església d'Arçà |
| Ruïnes de l'antiga església de Sant Miquel | Cat. | Segle X | Sornià | 42° 43′ 26″ N, 2° 25′ 40″ E﻿ / ﻿42.723923°N,2.427828°E﻿ / 42.723923; 2.427828 a prop | PA00104135 (info) | Ruïnes de l'antiga església de Sant Miquel |
| Antiga església Santa Felicitat | Cat. | Segles X-XI | Sornià | 42° 43′ 21″ N, 2° 27′ 40″ E﻿ / ﻿42.722488°N,2.461197°E﻿ / 42.722488; 2.461197 a prop | PA00104136 (info) | Antiga església Santa Felicitat |
| Capella de Sant Martí | Inv. | Segles XIII-XIV | La Tor de França | 42° 45′ 12″ N, 2° 37′ 26″ E﻿ / ﻿42.7534°N,2.624°E﻿ / 42.7534; 2.624 a prop | PA00132616 (info) | Capella de Sant Martí |

## Referències

* ↑ Base Arquitectura Mérimée
# Espineta tímida

La espineta tímida (Hylacola cauta) és un ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives al bosc "mallee" i planures de sorra, des del sud d'Austràlia Occidental i cap a l'est, a través del sud d'Austràlia Meridional fins al sud-oest de Nova Gal·les del Sud i nord-oest de Victòria.

## Referències

* ↑ «Espineta tímida». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/02/2023(català)