OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ciclocròs d'Igorre

El Ciclocròs d'Igorre (oficialment Ziklokross Igorre) és una cursa ciclista de la modalitat de ciclocròs que es disputa cada desembre a Igorre al País Basc. En algunes edicions ha estat puntuable per la Copa del món de ciclocròs.

## Palmarès masculí

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1977 | José María Yurrebaso | Iñaki Mayora | Ramón Medina |
| 1978 | Peter Hägi | Alfons Van Parijs | Martin De Cock |
| 1979 | Reimund Dietzen | José María Yurrebaso | Peter Hägi |
| 1980 | Iñaki Mayora | Iñaki Vijandi | José María Yurrebaso |
| 1981 | Klaus-Peter Thaler | Iñaki Mayora | Francesc Sala |
| 1982 | Gilles Blaser | Benito Durán | José María Yurrebaso |
| 1983 | José María Yurrebaso | Frank Ommer | Iñaki Mayora |
| 1984 | Mathieu Hermans | Paul De Brauwer | Francesc Sala |
| 1985 | Albert Zweifel | Marcel Russenberger | José María Yurrebaso |
| 1986 | Albert Zweifel | Pascal Richard | Paul De Brauwer |
| 1987 | José María Yurrebaso | Francesc Sala | Christian Hautekeete |
| 1988 | Albert Zweifel | Laurent Dufaux | Adrie van der Poel |
| 1989 | Petr Hric | Pascal Richard | Eric Chanton |
| 1990 | Stanislav Bambula | Laurent Dufaux | Pascal Richard |
| 1991 | Radovan Fořt | Karel Camrda | Huub Kools |
| 1992 | Daniele Pontoni | Karel Camrda | Peter Van Den Abeele |
| 1993 | Paul Herijgers | Danny De Bie | Adrie van der Poel |
| 1994 | Daniele Pontoni | Jérôme Chiotti | Paul Herijgers |
| 1995 | Daniele Pontoni | Luca Bramati | Jiri Pospisil |
| 1996 | Daniele Pontoni | Ondřej Lukeš | Jiri Pospisil |
| 1997 | Jiri Pospisil | Ondřej Lukeš | Kamil Ausbuher |
| 1998 | Daniele Pontoni | Jiri Pospisil | Petr Dlask |
| 1999 | Beat Wabel | David Seco | Václav Ježek |
| 2000 | Daniele Pontoni | Beat Wabel | Jiri Pospisil |
| 2001 | Sven Nys | Bart Wellens | Erwin Vervecken |
| 2002 | Mario De Clercq | David Seco | Jiri Pospisil |
| 2003 | Jiri Pospisil | David Seco | John Gadret |
| 2004 | Arnaud Labbe | David Seco | František Klouček |
| 2005 | Bart Wellens | Petr Dlask | Enrico Franzoi |
| 2006 | Sven Nys | Bart Wellens | Klaas Vantornout |
| 2007 | Sven Nys | Bart Wellens | Klaas Vantornout |
| 2008 | Sven Nys | Klaas Vantornout | Erwin Vervecken |
| 2009 | Zdeněk Štybar | Niels Albert | Sven Nys |
| 2010 | Niels Albert | Francis Mourey | Sven Nys |
| 2011 | Kevin Pauwels | Sven Nys | Tom Meeusen |
| 2012 | Aitor Hernández | Egoitz Murgoitio | Isaac Suárez |
| 2013 | Aitor Hernández | Javier Ruiz de Larrinaga | Martin Haring |
| 2014 | Aitor Hernández | Javier Ruiz de Larrinaga | Kevin Suárez |
| 2015 | Kevin Suárez | Aitor Hernández | Ismael Esteban |
| 2016 | Stan Godrie | Ismael Esteban | Nadir Colledani |
| 2017 | Wietse Bosmans | Aitor Hernández | Javier Ruiz de Larrinaga |

## Palmarès femení

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2016 | Aida Nuño | Lucía González | Sara Casasola |
| 2017 | Elle Anderson | Aida Nuño | Lucía González |

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Palmarès masculí a sitiodeciclismo.net
* Palmarès femení a sitiodeciclismo.net
* Palmarès masculí a cyclebase.nl
* Palmarès femení a cyclebase.nl
# Brentwood (Anglaterra)

Brentwood és un poble del districte de Brentwood, Essex, Anglaterra. Té una població de 54.782 habitants i districte de 76.386.

## Referències

* ↑ (anglès)«Brentwood». City Population. [Consulta: 1r juny 2018].
* ↑ (anglès)«Brentwood». City Population. [Consulta: 1r juny 2018].
# Carol (cràter)

Carol és un petit cràter d'impacte situat a la regió equatorial de la cara oculta de la Lluna. Està situat entre els cràters Ibn Firnás (al sud) i Ostwald (al nord). En les seves rodalies es localitza una sèrie de cinc petits cràters: Ewen, Kasper, Melissa, Romeo i Shahinaz.
* Localització de Carol (a la dreta del centre de la imatge)
* Rodalies de Carol
Situat a la cara exterior de la vora d'Ibn Firnas, la seva forma és gairebé circular, amb la seva part sud-oest superposada pel cràter Kasper. Juntament amb els cràters Melissa i Kasper, Carol forma una cadena de cràters. La seva vora té una altura sobre el terreny circumdant de 300 m, i el seu volum és d'aproximadament 20 km³. La part inferior del cràter és relativament plana, sense elements en relleu notables.
El nom procedeix d'una designació originalment no oficial, continguda en la pàgina 65C1 / S2 de la sèrie de plànols del Lunar Topophotomap de la NASA, que va ser adoptada per la UAI el 1979.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Blue Mound (Kansas)

Blue Mound és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 277 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Blue Mound tenia 277 habitants, 116 habitatges, i 69 famílies. La densitat de població era de 169,8 habitants per km².
Dels 116 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,6% hi vivien parelles casades, en un 6% dones solteres, i en un 39,7% no eren unitats familiars. En el 37,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,3% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 24,5% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 18,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.364 $ i la renda mediana per família de 41.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.083 $ mentre que les dones 15.313 $. La renda per capita de la població era de 10.650 $. Entorn del 12,5% de les famílies i el 18,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Blue Mound». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Blue Mound». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ratolí de Thomas

Els ratolins de Thomas (Thomasomys) són un gènere de rosegadors de la tribu dels thomasominis, dins la subfamília dels sigmodontins, que viuen als Andes des de Veneçuela fins a Bolívia, a un altitud d'entre 1.500 i 4.300 metres. Aquests animals viuen a páramos i boscos. S'han trobat espècies fòssils de ratolins de Thomas a l'Equador i Bonaire.

## Taxonomia

El gènere conté les espècies següents:
* Ratolí de Thomas d'Anderson (T. andersoni — Bolívia)
* Ratolí de Thomas d'Antonio Brack (T. antoniobracki — Perú)
* Thomasomys apeco (Perú)
* Thomasomys aureus (Veneçuela i Bolívia)
* Thomasomys australis (Bolívia)
* Thomasomys baeops (Equador)
* Thomasomys bombycinus (Colòmbia)
* Thomasomys burneoi (Equador)
* Thomasomys caudivarius (Equador)
* Thomasomys cinereiventer (Colòmbia)
* Thomasomys cinereus (Perú)
* Thomasomys cinnameus (Equador)
* Thomasomys daphne (Perú fins a Bolívia)
* Thomasomys eleusis (Perú)
* Thomasomys erro (Equador)
* Thomasomys gracilis (Perú)
* Thomasomys hudsoni (Equador)
* Thomasomys hylophilus (Colòmbia fins a Veneçuela)
* Thomasomys incanus (Perú)
* Thomasomys ischyrus (Perú)
* Thomasomys kalinowskii (Perú)
* Thomasomys ladewi (Bolívia)
* Thomasomys laniger (Colòmbia fins a Veneçuela)
* Ratolí de Thomas de Loja i Piura (T. lojapiuranus — Equador i Perú)
* Thomasomys macrotis (Perú)
* Thomasomys monochromos (Colòmbia)
* Thomasomys niveipes (Colòmbia)
* Thomasomys notatus (Perú)
* Ratolí de Thomas ashaninca (T. onkiro — Perú)
* Thomasomys oreas (Perú i tot Bolívia)
* Ratolí de Thomas de Pagaibamba (T. pagaibambensis — Perú)
* Thomasomys paramorum (Equador)
* Thomasomys pardignasi (Equador)
* Thomasomys popayanus (Colòmbia)
* Thomasomys praetor (Perú)
* Thomasomys pyrrhonotus (Equador i Perú)
* Thomasomys rhoadsi (Equador)
* Thomasomys rosalinda (Perú)
* Ratolí de Thomas de Salazar (T. salazari — Equador)
* Ratolí de Thomas de la Jalca (T. shallqukucha — Perú)
* Thomasomys silvestris (Equador)
* Thomasomys taczanowskii (Perú i Bolívia)
* Ratolí de Thomas de la Serralada Oriental (T. ucucha — Equador)
* Thomasomys vestitus (Veneçuela)
* Thomasomys vulcani (Equador)

## Bibliografia

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
# Carrer Major de Guàrdia de Noguera

El Carrer Major és una via pública de Castell de Mur (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer vell del poble, d'uns 300m de llargada, amb portals de mig punt de pedra, que marquen un punta i l'altra. Petit desnivell que fa una mica la riereta. Vorejat a banda i banda d'habitatges unifamiliars de planta baixa i dos pisos. Eixamplament a la part alta. Portal de les cases pairals donant sobre el carrer. Paviment en mal estat.

## Història

El 1569 data el portal d'entrada i el 1588 consta que s'erigí la Casa Bassa.

## Referències

* 1 2 «Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# NRA

NRA té els següents significats:
* National Rifle Association of America, societat defensora de la propietat particular d'armes de foc als Estats Units
* Exèrcit de Resistència Nacional (del seu nom en anglès National Resistance Army), organització guerrillera històrica d'Uganda
* National Recovery Administration, òrgan administratiu històric creat en el context del New Deal als Estats Units
* Àrea Recreativa Nacional (del seu nom en anglès National Recreation Area), tipus d'unitat oficial del Servei de Parcs Nacionals dels Estats Units
# Arame (alga)

Arame (en japonès:荒布) Eisenia bicyclis, sinónim: Ecklonia bicyclis és una espècie d'alga comestible, del tipus kelp. Es fa servir molt en la gastronomia japonesa.
L'arame té molt calci, iode, ferro, magnesi i vitamina A a més d'altres minerals. És una font d'alginat. El seu pèptid eisenina té activitat immunològica.
Normalment es compra dessecada i es reconstitueix en aigua en uns cinc minuts. El seu gust és suau, semidolç i de textura ferma. Se serveix sola o o amb altres algues, com a guarnició en amanides o plats marinats.

## Enllaços externs

* Diet Foods & Nutrition: Arame Seaweed Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
* Algaebase Info Page

## Bibliografia

* Kojima, T. et al. (1993). Eisenin (L-pyroGlu-L-Gln-L-Ala), a new biological response modifier. Journal of Immunotherapy. 13(1):36-42.
* Kristina Turner. 1996. The Self-Healing Cookbook: A Macrobiotic Primer for the Healing Body. p.122
# Brenzone sul Garda

Brenzone sul Garda és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 120 quilòmetres a l'oest de Venècia i a uns 35 quilòmetres al nord-oest de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 2.484 habitants.
Brenzone sul Garda limita amb els següents municipis: Ferrara di Monte Baldo, Gargnano, Malcesine, San Zeno di Montagna, Tignale, Torri del Benaco i Tremosine.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Saorla

Saorla ([sə'orlə], oficialment en francès Sahorle) és un poble del terme comunal de Vinçà, a la comarca del Conflent (Catalunya del Nord).
Està situat al sud-oest del terme municipal i de la vila de Vinçà. Actualment resta pràcticament unit a Vinçà per un contínuum d'urbanitzacions que hi ha entremig de les dues poblacions.
El poble antic està arraïmat en un turonet al voltant de l'església parroquial de Santa Maria Magdalena de Saorla, un edifici del segle xvi documentat des del 1600. És una petita església d'una sola nau, amb un senzill campanar d'espadanya.

## Etimologia

Segons Coromines, el topònim Saorla i el proper de Saorra, prové d'un diminutiu, sabǔrrǔla, diminutiu de sabǔla, forma paral·lela i amb el mateix significat de sabǔrra (sorra). Descarta, d'altra banda, un possible origen en sa orla, així com un origen preindoeuropeu, que també explica.

## Història

El poble de Saorla és esmentat des del 950, en un esment d'un alou de Sant Martí del Canigó a Saorla. L'any 1067 apareix lligat a Arnau Bernat de Fullà, i posteriorment és unit a la baronia i vescomtat de Jóc fins a la Revolució Francesa.
Fou una universitat de l'Antic Règim, ja que entre el 1790 i el 1794 fou incorporat a Vinçà.

## Demografia
### Demografia antiga

Només hi ha dades anteriors a la Revolució Francesa, atès que a partir d'ella, Saorla roman sempre unit a Vinçà.
La població està expressada en nombre de focs (f) o d'habitants (h)
Evolució demogràfica de Saorla entre 1358 i 1789 :
| 1365 | 1378 | 1470 | 1515 | 1553 | 1720 | 1767 | 1774 | 1789 |
| 36 f | 8 f | 7 f | 9 f | 10 f | 15 f | 109 h | 111 h | 16 f |
Notes:
1365: per a Saorla i Jóc 1774: Saorla, annex de Vinçà.

## Bibliografia

* Basseda, Lluís. Toponymie historique de Catalunya Nord, t. 1. Prada: Revista Terra Nostra, 1990.
* Becat, Joan. «6 - Arboçols». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Mkntner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Coromines, Joan. «Saorra i Saorla». A: Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i la Caixa, 1996 (Onomasticon Cataloniae, VII Sal-Ve). ISBN 84-7256-854-7.
* Kotarba, Jérôme; Castellvi, Georges; Mazière, Florent [directors]. Les Pyrénées-Orientales 66. París: Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Ministère de l'Education Nationale. Ministère de la Recherche. Ministère de la Culture et de la Communication. Maison des Sciences de l'Homme, 2007 (Carte Archeologique de la Gaule). ISBN 2-87754-200-5.
* Pélissier, Jean-Pierre. Paroisses et communes de France: dictionnaire d'histoire administrative et démographique, vol. 66: Pyrénées-Orientales. París: CNRS, 1986. ISBN 2-222-03821-9.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Arboçols». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Saorla en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Coromines, 1997.
* ↑ Pélissier, 1986.
# Raymond Yip

Raymond Yip Wai-man (葉偉民) (nascut el 1966) és un director de cinema de Hong Kong.

## Filmografia

* 1993 The Kung Fu Cult Master - directo assistent.
* 1995 Sixty Million Dollar Man - guionista, Director.
* 1998 Portland Street Blues - Director.
* 2000 For Bad Boys Only
* 2000 Those Were the Days...
* 2002 Beauty and the Breast
* 2003 Anna in Kungfuland
* 2010 Bruce Lee, My Brother
* 2010 Lost on Journey
* 2012 Blood Stained Shoes
* 2014 The House That Never Dies
* 2015 Tales of Mystery
* 2016 Phantom of the Theatre
* 2017 Cook Up a Storm

## Referències

* ↑ «Raymond Yip Wai Man». allmovie.com. Rovi Corp. [Consulta: 16 febrer 2012].
* ↑ «倚天屠龍記之魔教教主 (1993) Kung Fu Cult Master». hkmdb.com, December 18, 1993. [Consulta: October 8, 2020].
* ↑ «古惑仔情義篇之洪興十三妹 (1998) Portland Street Blues». hkmdb.com, February 21, 1998. [Consulta: October 8, 2020].
* ↑ «Cook Up a Storm». emp.hk, 2017. [Consulta: October 9, 2020].

## Enllaços externs

* Raymond Yip a hkmdb.com
* Raymond Yip Wai-Man a lovehkfilm.com
* Raymond Yip Wai-man a bfi.org.uk
* Raymond Yip Wai Man a hkcinemagic.com
# Casa al carrer de la Cort, 25 (Valls)

La Casa al carrer de la Cort, 25 és una obra noucentista de Valls (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Planta baixa dedicada a les oficines comercials del "Banco Espanyol de Credito- Banesto". hi ha tres plantes més. A la primera, com a les altres, hi ha quatre obertures que corresponen a finestres totalment rectangulars i emmarcades amb pedra.
A la segona planta, hi ha quatre balcons de molt poca volada i amb una llinda motllurada. A l'última, la tercera, les quatre finestres que hi ha tenen arcs de mig punt, en aquesta alçada de la façana, hi ha uns esgrafiats.
La façana queda rematada per una cornisa molt simple. Es tracta d'una façana equilibrada i simètrica. hi podenm veure tres baixants de desguàs.
Tot el conjunt arcuitectònic, pot considerar-se d'estil noucentista.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa al carrer de la Cort, 25». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# NPV

NPV té els següents significats:
* Valor actual net (del seu nom en anglès Net Present Value), càlcul del valor actual d'una inversió actualitzant-ne els fluxos de caixa
* Nucleopolyhedrovirus, gènere de virus de la família dels Baculoviridae
# Eleccions presidencials de Mongòlia de 2017

Les eleccions presidencials de Mongòlia de 2017 van ser unes eleccions presidencials que es van celebrar el 26 de juny de 2017 a Mongòlia. El llavors president Tsakhiagiin Elbegdorj, escollit per primera vegada en 2009 i reelegit en 2013, no podia presentar-se a un tercer mandat per imperatiu constitucional. Per primera vegada, cap candidat va obtenir la majoria dels vots en la primera volta, la qual cosa va obligar a una segona volta entre Khaltmaagiin Battulga i Miyeegombyn Enkhbold el 7 de juliol, que es va avançar dos dies. El tercer candidat, Sainkhuugiin Ganbaatar, es va negar a reconèixer els resultats després de quedar eliminat en la segona volta per haver quedat 1.849 vots per darrere d'Enkhbold, al·legant que s'havien afegit 35.000 vots addicionals al total i que hi havia hagut tupinada. El seu partit, el Partit Revolucionari del Poble de Mongòlia, va exigir un recompte de vots en la província de Bayan-Ölgii.
En la segona volta, Battulga va ser triat per un estret marge amb el 50,61% dels vots vàlids, és a dir, el 55% dels vots emesos per a un candidat.

## Sistema electoral

El president de Mongòlia és triat mitjançant el sistema de segona volta. La llei electoral de Mongòlia considera els vots en blanc emesos en les eleccions presidencials com a vots vàlids. Així, la Comissió Electoral General inclou els vots en blanc en els seus càlculs de la proporció de vots obtinguts per cada candidat; com a resultat, és possible que cap candidat obtingui la majoria dels vots en la segona volta. Si això ocorre, s'anul·la tota l'elecció i se celebrarien noves eleccions amb nous candidats.

## Candidats

Tres partits podien presentar un candidat presidencial: el Partit del Poble de Mongòlia, el Partit Democràtic i el Partit Revolucionari del Poble de Mongòlia.

## Referències

* ↑ Presidential election planned for June 26 Arxivat 12 February 2017 a Wayback Machine. Montsame, 26 January 2017
* ↑ No decisive winner in Mongolia presidential vote: election committee Reuters, 26 June 2017
* ↑ Presidential election:second ballot on July 9 Montsame, 26 June 2017
* ↑ Election of the President of Mongolia moved to July 7 ARD, 28 June 2017 (mongol)
* ↑ «Началось. Ганбаатар: Мы не признаем сообщения ЦИК. ВИДЕО». ARD, 27-06-2017. Arxivat de l'original el 30 juny 2017. [Consulta: 27 juny 2017].
* ↑ «IFES Election Guide | Elections: Mongolia Pres May 2013». [Consulta: 3 novembre 2023].
* ↑ Law on Election Ace Project
* ↑ Who will be the fifth President of Mongolia? Arxivat 16 January 2017 a Wayback Machine. The UB Post, 9 January 2017
# Premi Feroz a la millor direcció

El Premi Feroz a la millor direcció és un premi cinematogràfic que s'entrega anualment, des del 2014, com a part dels Premis Feroz, creats per l'Associació d'Informadors Cinematogràfics d'Espanya.

## Guanyadors i nominats

| Edició | Any | Guanyador | Obra | Nominats |
| I | 2014 | David Trueba | Vivir es fácil con los ojos cerrados | Fernando Franco - La herida Álex de la Iglesia - Las brujas de Zugarramurdi Manuel Martín Cuenca - Caníbal Daniel Sánchez Arévalo - La gran familia española |
| II | 2015 | Alberto Rodríguez | La isla mínima | Jon Garaño y Jose Mari Goenaga - Loreak Paco León - Carmina y amén Carlos Marqués-Marcet - 10.000 km Carlos Vermut - Magical Girl |
| III | 2016 | Paula Ortiz Álvarez | La novia | Cesc Gay - Truman Daniel Guzmán - A cambio de nada Fernando León de Aranoa - Un día perfecto Dani de la Torre - El desconocido |
| IV | 2017 | Raúl Arévalo | Tarde para la ira | Pedro Almodóvar - Julieta Juan Antonio Bayona - Un monstruo viene a verme Alberto Rodríguez Librero - El hombre de las mil caras Rodrigo Sorogoyen - Que Dios nos perdone |
| V | 2018 | Carla Simón | Estiu 1993 | Aitor Arregi y Jon Garaño - Handia Isabel Coixet - La librería Manuel Martín Cuenca - El autor Paco Plaza - Verónica |
| VI | 2019 | Rodrigo Sorogoyen | El reino | Arantxa Echevarría - Carmen y Lola Javier Fesser - Campeones Ramón Salazar - La enfermedad del domingo Carlos Vermut - Quién te cantará |
| VII | 2020 | Pedro Almodóvar | Dolor y gloria | Jon Garaño, Jose Mari Goenaga i Aitor Arregi - La trinchera infinita Galder Gaztelu-Urrutia - El hoyo Oliver Laxe - O que arde Aritz Moreno - Ventajas de viajar en tren |
| VIII | 2021 | Pilar Palomero | Las niñas | Icíar Bollaín - La boda de Rosa Cesc Gay - Sentimental David Victori - No matarás Luis López Carrasco - El año del descubrimiento |

## Referències

* ↑ http://www.ecartelera.com/noticias/16625/lista-ganadores-premios-feroz-2014/
* ↑ http://feroz.es/nominados-a-los-premios-feroz-2015/ Arxivat 2014-12-17 at Archive.is
* ↑ https://www.ecartelera.com/noticias/25627/lista-ganadores-premios-feroz-2016/
* ↑ http://www.huffingtonpost.es/2017/01/23/ganadores-premios-feroz-2017_n_14339464.html
* ↑ https://www.ecartelera.com/noticias/43714/nominados-premios-feroz-2018/
* ↑ «La lista completa de ganadores de los Premios Feroz 2019» (en castellà), 19-01-2019. [Consulta: 11 febrer 2019].