OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bear Valley

Bear Valley és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 133 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bear Valley tenia 133 habitants, 67 habitatges, i 32 famílies. La densitat de població era de 10 habitants per km².
Dels 67 habitatges en un 22,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 29,9% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 52,2% no eren unitats familiars. En el 41,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 41,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,99 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,5% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 33,1% entre 25 i 44, un 37,6% de 45 a 60 i un 4,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 131,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.583 $ i la renda mediana per família de 44.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.875 $ mentre que les dones 27.500 $. La renda per capita de la població era de 32.252 $. Entorn del 14,3% de les famílies i el 8,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bear Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bear Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Balneari Forns

El Balneari Forns és una obra de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres que consta de baixos i quatre plantes. Ha sofert diverses ampliacions i modificacions al llarg del temps. En l'actualitat les plantes superiors són habitatges i només s'utilitza la galeria de banys.
L'edifici data de finals del segle xix. Era una casa de banys situada a mig carrer de Forn (davant del carrer Madella). El Banc Popular de Barcelona l'havia adquirit abans de 1915 a Antònia Samsó, vídua de Forns. Fa uns anys va ser comprada per un altre establiment, Termes Victòria, i actualment només romanen obertes les instal·lacions de banys. Recentment les antigues habitacions s'han reconvertit en habitatges particulars.

## Referències

* 1 2 «Balneari Forns». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Maltractament a les dones

El maltractament a les dones és tot acte o accident, únic o repetit, que per acció o omissió provoca dany físic o psicològic a una dona pel fet ser-ho, sigui per una parella, un familiar o qualsevol altra persona. Les Nacions Unides consideren que "el maltractament a les dones és el crim més nombrós del món".
El maltractament psicològic a una dona es considera una forma de violència de gènere. Alguns exemples en són la degradació de la dona, la cosificació, sobrecarregar-la de responsabilitats emocionals, privar-la de satisfer demandes bàsiques, provocar en ella por i una distorsió de la realitat.

## Referències

* ↑ Informe Mujeres para la Salud, Govern d'Espanya (castellà)
* ↑ Eva Patrícia Gil Rodríguez, Imma Lloret Ayter, La violència de gènere, Editorial UOC, 2007. ISBN 9788497885645 (català)
# Batalla de Sulcos

La batalla de Sulcos va ser un enfrontament naval que va tenir lloc l'any 258 aC en el marc de la Primera Guerra Púnica davant de les costes de Sulcos (Sardenya).
Va ser una victòria romana, que va obtenir el cònsol Gai Sulpici Patèrcul. La flota cartaginesa va ser en gran part enfonsada, i la resta de naus van ser abandonades prop de la costa. La pèrdua de la batalla va propiciar la destitució del general cartaginès Hanníbal Giscó per incompetent. Segons algunes fonts, els seus propis homes el van crucificar.
Els romans van ser derrotats posteriorment per un tal Hannó a Sardenya i l'intent romà d'ocupar l'illa va fallir. La pèrdua de les naus va impedir als cartaginesos preparar grans operacions des de Sardenya contra els romans.

## Referències

* 1 2 Lazenby, J. F. The First Punic War: A Military History (en anglès). Londres: UCL, 1996, p. 77. ISBN 9781857281354.
* ↑ Rankov, Boris «A War of Phases: Strategies and Stalemates 264–241». A Companion to the Punic Wars, 149, 2011, pàg. 154.
# Banc de Portugal

El Banc de Portugal és el banc central de la República Portuguesa. El seu governador actual és Carlos Costa.

## Història

El Banc de Portugal va ser fundat el 19 de novembre de 1846 a Lisboa, on es troba la seva seu. Va sorgir de la fusió del Banc de Lisboa i de la Companhia Confiança Nacional. Va ser fundat com una societat anònima i, fins a la seva nacionalització el 1974, era de capital privat.

## Competències

Competeix al banc la supervisió prudencial de les institucions de crèdit i de les societats financeres. El banc emet bitllets d'euro i posa en circulació les monedes, encara que el Banc Central Europeu tingui el dret exclusiu d'autoritzar la seva emissió. També li competeix regular, fiscalitzar i promoure el bon funcionament dels sistemes de pagament, regir els pressupostos del país i fer d'intermediari en les relacions monetàries internacionals de l'Estat, així com aconsellar al govern en els camps econòmic i financer.

## Vegeu també

* Eurozona (Conjunt d'estats de la Unió Europea que han adoptat l'Euro )

## Referències

* ↑ Central Banking: Carlos Costa replaces Constâncio at head of Bank of Portugal retrieved June 14, 2010

## Enllaços externs

* bportugal.pt
# Maria Josepa Izard i Llonch

Maria Josepa Izard i Llonch (Sabadell, 24 de febrer de 1911 - 23 de juny de 2003) va ser una ballarina, esportista i professora de música catalana. Va ser pionera de la dansa a Sabadell i a Catalunya, i va destacar també per ser pionera en la pràctica de l'esquí, l'automobilisme i altres esports. Maria Josepa Izard, Carme Mechó i Sabina Rocamor, van ensenyar dansa a centenars de noies i alguns nois a Sabadell entre els anys 1950 i els 1990.
Flla de l'enginyer Francesc Izard, va néixer en el si d'una família benestant. Va estudiar a les Religioses de Sant Josep de Cluny i a l'Acadèmia Miralles, a més de solfeig i piano a Sabadell i Terrassa. La vocació pel ballet la va dur a l'escola del ballarí Joan Magrinyà, de Barcelona. Ella i la seva germana Cristina van ser les dues primeres alumnes de Magrinyà. Durant la Guerra Civil es va exiliar a París i va rebre classes de la professora russa Olga Preobrajenska, estrella del Ballet Imperial Rus, la qual sempre va considerar que era la seva veritable mestra. L'any 1939 va tornar a Sabadell i va dirigir la secció de dansa clàssica d'Educación Y Descanso. El 1940 va obrir una escola al carrer de la Tapineria de Barcelona i als anys 1960 va traslladar l'estudi al carrer de Tuset de la capital catalana, fins al 1973. La seva escola de dansa, juntament amb la de Joan Magrinyà Sanromà i la de Paul Goubé i Yvonne Alexande, eren, a les dècades de 1940 i 1950, les escoles de dansa de referència a Barcelona. Izard fou una de les parelles artístiques de Joan Magrinyà, amb qui va actuar a Reus el 1940 i al Palau de la Música el 1941, a més de molts festivals i gales de Catalunya i Espanya. Destaquen les actuacions que va fer amb motiu de la inauguració del Teatre Comèdia de Barcelona el 1941.
Va ser una enamorada de la muntanya. Sempre que podia anava a Davos i, juntament amb els seus germans, va ser pionera de la pràctica de l'esquí a Catalunya. Unes dots físiques poc convencionals la van convertir en una gran esportista que va guanyar moltes competicions. Va practicar també salts de trampolí.
El fons musical de Maria Josepa Izard es conserva a la Biblioteca de Catalunya des de 2005. L'any 2011, el seu fons documental va ingressar a l'Arxiu Històric de Sabadell. Abraça una cronologia àmplia (1894-2003) i està format principalment per fotografies que documenten la seva vida professional i privada, amb un total de 605 imatges.

## Referències

* 1 2 3 4 Tomàs Manyosa, Isabel Pardo i David Gonzàlez «Arxius en dansa: els inicis de la dansa clàssica a Sabadell a través dels fons documentals de Maria Josep Izard i Carme Mechó». Revista Arrona, 2015.

## Enllaços extens

* Maria Josefa Izard entrevistada per Josep Maria Espinàs a TV3
* Fons Maria Josepa Izard de la Biblioteca de Catalunya
# Manora

Manora o Manoro (urdú: جزیرہ منوڑا) és un cap de la costa de Pakistan al [Sind], a 24° 48′ N, 66° 59′ E﻿ / ﻿24.800°N,66.983°E﻿ / 24.800; 66.983 amb un far de 46 metres d'altura. Era també durant el Raj Britànic un campament militar amb la factoria del cable de la Persian Gulf Telegraph Department; a la vora es va fer un dic sec anomenat Giles Graving Dock; diversos oficials del port de Karachi i del servei de telègrafs hi tenien residència. El camp militar va esdevenir la principal base de la marina pakistanesa, però actualment ja és una instal·lació secundària després de la construcció de la base de Jinnah a Ormara a uns 250 km.
La península té una superfície de 2,5 km² i està just al sud del port de Karachi. Una carretera de 12 km coneguda com a Sandspit la connecta amb la resta del territori del que queda quasi separada com si fos una illa (i de fet s'anomena sovint illa Manora). Manora protegeix el canal Baba que permet accedir al port de Karachi, i forma una mena de barrera protectora entre el port de Karachi al nord i la mar d'Aràbia al sud. A la península hi ha un poble pescador anomenat Salehabad just a la cara del canal oposada a la cara que dona a mar obert, i al nord de les instal·lacions militars. Recentment (2006) s'ha firmat un conveni amb una empresa de Dubai pel desenvolupament de l'illa de Manora pel turisme, que preveu el tancament de la base militar.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Batalla de Viana

La batalla de Viana fou una de les batalles de la primera guerra carlina.

## Antecedents

El final de la guerra amb Portugal amb la capitulació d'Évora Monte de 27 de maig de 1834, va permetre el reforçament de les tropes liberals, que es van concentrar a expulsar a Zumalacárregui del seu refugi de Améscoas. El 9 de juliol dom Carles va entrar a Navarra per Zugarramurdi, confirmant a Zumalacárregui com a comandant general, i el general José Ramón Rodil el va intentar capturar, dividint les seves forces en diferents grups, comandats per Baldomero Espartero, Manuel Lorenzo, Marcelino de Oraá i Luis Ángel de Carondelet. Rodil es va decidir a atacar la vall de Baztan, però la junta carlina el va abandonar, i Zumalacárregui va atacar l'expedició a Viana.

## Batalla

El 4 de novembre de 1834 Zumalacárregui va sorprendre a Viana les tropes de Luis Ángel de Carondelet y Castaños, baró de Carondelet, que es van retirar en desordre a Logronyo, tret de dues companyies que es van atrinxerar a l'ajuntament, mentre els llancers de Navarra es van enfrontar al camí Mendavia a la cavalleria de la Guàrdia Reial que també es van retirar.

## Conseqüències

La derrota liberal del port d'Artaza el 22 d'abril de 1835 va permetre que el líder carlí assegurés la meitat occidental de Navarra, a més d'obrir les connexions amb les valls centrals de Guipúscoa als carlins amb Bergara i Oinati com a punts forts. Les derrotes isabel·lines van deixar tot el nord en mans carlistes i el general Valdés va crear una línia de contenció a l'Ebre, mantenint algunes poblacions de la costa. Zumalacárregui, que havia combinat la guerra amb la guerra de guerrilla, va decidir marxar sobre Madrid amb 30.000 soldats conquerint prèviament Àlaba, però el quarter general el va obligar a assetjar Bilbao. Zumalacárregui va ser ferit al setge i va morir nou dies després. Finalment els generals cristins Latre i Espartero van aixecar el setge l'1 de juliol.

## Referències

* ↑ «Primera Guerra Carlina» (en castellà). Gran Enciclopedia Navarra. [Consulta: 20 setembre 2015].
* ↑ Martinez Lopez, Pedro. Ensayo historico sobre las provincias Vascongadas y sobre la guerra que sostienen (en castellà). Dulac, 1836, p. 127.
* ↑ Martinez Lopez, Pedro. Ensayo historico sobre las provincias Vascongadas y sobre la guerra que sostienen (en castellà). Dulac, 1836, p. 128.
# Bernard Stiegler

Bernard Stiegler (Villebon-sur-Yvette 1 d'abril de 1952 - 6 d'agost de 2020) fou un filòsof francès, director de l'Institut de Recherche et Innovation del Centre Georges Pompidou i professor a la Université de Technologique de Compiègne. Dins una àmplia bibliografia, és autor de la monumental obra La technique et le temps, que planteja la relació de l'home amb els avenços tecnològics com a remei i perill a la vegada. Sota aquesta òptica, exposa com internet i el seu màrqueting impedeixen que l'usuari en limiti el consum. Ha estat director de programes del Collège International de Philosophie, director de la Unité de Recherche de Connaissances i director general adjunt de l'Institut National de l'Audiovisuel.

## Referències

* ↑ «Bernard Stiegler». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 abril 2016].
# Batalla del Trocadero

La batalla del Fort del Trocadero és un fet d'armes que data del 31 d'agost de 1823 consagrant la victòria d'un grup expedicionari francès sobre els revolucionaris liberals espanyols a Cadis a Espanya. Aquesta batalla va restablir l'autoritat del monarca absolut Ferran VII.

## Origen

A l'abdicació de Napoleó el 1815, els Borbons van pujar als trons de França i d'Espanya. En aquest darrer estat, Ferran VII accepta a contracor una Constitució liberal. Però en secret, demana ajuda a la Santa Aliança (Rússia, Àustria, Prússia i Anglaterra) per contrarestar els liberals de l'Assemblea de les Corts. El gener de 1822, el coronel Rafael del Riego encapçala una revolta i el rei és pres a Cadis, a Andalusia. Per abatre aquesta revolució que ha aconseguit el control de bona part de l'estat, la Santa Aliança autoritza França a intervenir durant el congrés de Verona (octubre de 1822).

## La batalla del Trocadero

L'abril de 1823, un grup expedicionari, a les ordres del duc d'Angoulême, nebot de Lluís XVIII, travessa els Pirineus, s'apodera de Madrid i després marxa sobre Cadis. El 31 d'agost de 1823 les forces revolucionàries són derrotades intentant defensar dos forts a una dotzena de quilòmetres de Cadis. El fort del Trocadero, que defensa el port, és pres amb marea baixa, pels soldats francesos armats de baionetes que es llencen a l'aigua, el que es considera com el fet més gloriós d'aquesta batalla.

## Conseqüències

El rei d'Espanya és alliberat i restaura l'absolutisme amb una brutal repressió. El duc d'Angoulême és aclamat a París. Chateaubriand, ambaixador a Espanya i membre del grup expedicionari, va declarar a les seves Mémoires d'outre-tombe: «Salvar d'un pas les Espanyes, aconseguir-ho allà on Bonaparte havia fracassat, triomfar sobre aquesta mateixa terra on les armes de l'home fantàstic havien tingut revessos, fer en sis mesos el que no havia pogut fer en set anys, ha estat un veritable prodigi»

## Vegeu també

* Cent Mil Fills de Sant Lluís
* Palau de Chaillot

## Notes

* ↑ Cal afegir que el duc d'Angoulême ho va aconseguir amb el vistiplau i l'ajuda econòmica de La Santa Aliança, és a dir els que van vèncer a Napoleó
# Marc Vinici (cònsol)

Marc Vinici (en llatí Marcus Vinicius P. F. M. N. o també Vinucius) va ser un magistrat romà del segle i. Era fill de Publi Vinici, cònsol l'any 2.
Va néixer a Cales a la Campània. Va ser cònsol l'any 30 junt amb Cassi Longí i en aquest any l'escriptor Vel·lei Patercle li va dedicar la seva obra més important, la Historiae Romane.
L'any 33 Tiberi li va donar en matrimoni a Júlia Livil·la, filla de Germànic Cèsar. Com que Germànic era fill adoptiu de Tiberi, Vinici va ser considerat progenor de Tiberi. Tàcit el descriu com a mitis ingenio et comptae facundiae (d'una intel·ligència madura i orador brillant).
De l'any 38 al 39 va ser procònsol de la província romana d'Àsia. Sembla que va estar involucrat en l'assassinat de Calígula. Vinici va ser cònsol per segona vegada durant el regnat de Claudi l'any 45 juntament amb Taure Estatili Corví.
L'any 46 va ser assassinat per orde de Valèria Messal·lina, l'emperadriu, que ja havia fet matar abans a Júlia Livil·la i havia intentat sense èxit seduir a Vinici. Va rebre, malgrat tot, funerals d'estat.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals VI, 15; 45
* ↑ Dió Cassi. Ῥωμαικὴ ἱστορία LX,25,27
# Bel-Nor

Bel-Nor és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 1.598 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bel-Nor tenia 1.598 habitants, 667 habitatges, i 474 famílies. La densitat de població era de 979,4 habitants per km².
Dels 667 habitatges en un 25,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 28,8% no eren unitats familiars. En el 24,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,6% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 30,4% de 45 a 60 i un 17,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 57.857 $ i la renda mediana per família de 77.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.369 $ mentre que les dones 32.625 $. La renda per capita de la població era de 46.534 $. Entorn del 3% de les famílies i l'1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bel-Nor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bel-Nor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Bel (Berwijn)

* Per a altres significats, vegeu «Bel (desambiguació)».
El Bel és un petit riu de Bèlgica que neix a Aubel, un municipi de la província de Lieja.
A Val-Dieu, un nucli d'Aubel desemboca al Berwijn que via el Mosa desguassa al Mar del Nord. Prop de l'abadia de Val-Dieu els monjos van excavar un rec per a activar el molí de l'abadia. La vall del Bel és el tema d'un sender abalisat d'uns 6,3 km.
* Al lloc dit Schrever
* Bel prop de Sant-Jansrade
* Rec del molí de Val-Dieu

## Referències

* ↑ www.earthools.com 50° 41′ 58.92″ N, 5° 48′ 8.28″ E﻿ / ﻿50.6997000°N,5.8023000°E﻿ / 50.6997000; 5.8023000
* ↑ «Balade de la Bel», Randobel, consulta el 21 de maig 2012 (en català: Passeig del Bel)
* Afluents del Mosa en orde davall->damunt
Dieze - Niers - Swalm - Roer - Geleenbeek- Geul - Jeker - Voer - Berwijn - Julienne - Llègia - Ourthe - Hoyoux - Mehaigne - Samson -Sambre - Bocq - Burnot - Molignée - Lesse - Viroin - Semois - Bar - Kuer (Chiers) :
Vegeu també : • Mosa • França • Bèlgica • Països Baixos :
# Mariano Sánchez Martínez

Mariano Sánchez Martínez (Ibi, Alcoià, 1 de febrer de 1959) va ser un ciclista valencià, que fou professional entre 1982 i 1992. De la seva carrera esportiva els seus principals èxits foren dues victòries a la Volta a Cantàbria i al Trofeu Comunitat Foral de Navarra.

## Palmarès

* 1981
** Vencedor d'una etapa del Cinturó ciclista internacional a Mallorca
* 1985
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Colòmbia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a los Tres Cantos
* 1986
** 1r a la Clàssica de Sabiñánigo
* 1988
** 1r a la Volta a Cantàbria i vencedor d'una etapa
* 1989
** 1r al Trofeu Comunitat Foral de Navarra
** 1r a la Volta a los Tres Cantos i vencedor d'una etapa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1983. 27è de la classificació general
* 1985. 41è de la classificació general
* 1986. 45è de la classificació general
* 1987. 46è de la classificació general
* 1988. 18è de la classificació general
* 1989. 45è de la classificació general
* 1990. 36è de la classificació general
* 1991. Abandona

### Resultats a la Tour de França

* 1988. 57è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Benito Juárez (municipi de Quintana Roo)

Benito Juárez és un municipi nou. Cancún és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi es troba a la part sud de l'estat de Quintana Roo. Limita al nord amb els municipis de Isla Mujeres, al sud amb Puerto Morelos, a l'oest amb Lázaro Cárdenas i a l'est amb el Carib.

## Referències

* ↑ Arxivat 2018-01-12 a Wayback Machine.Municipio de Benito Juárez, INAFED, 2015.

## Vegeu també

* Municipis de Quintana Roo
# Benito Jerónimo Feijoo

Fra Benito Jerónimo Feijoo y Montenegro (Casdemiro, O Pereiro de Aguiar, 8 d'octubre de 1676 – Oviedo, 26 de desembre de 1764). Erudit, escriptor i filòsof gallec del segle xviii. És considerat el primer assagista de la literatura castellana i un dels pioners, juntament amb Gregori Maians, de l'anomenada primera il·lustració espanyola. S'anomenava a si mateix «ciutadà lliure de la república de les lletres», tot i que sotmetia totes les opinions a l'ortodòxia catòlica. Escrivia amb un estil planer i atractiu, lliure dels jocs d'enginy de l'època post-barroca que ell abominava. Va defensar la igualtat de l'home i de la dona. Les seves obres van despertar curiositat, ja que van ser traduïdes al francès, l'anglès, l'italià i l'alemany. Mort a Oviedo, fou enterrat a l'església de Santa María de la Corte d'aquesta ciutat, que era l'església del monestir de San Vicente el Real, del que n'era l'abat.
A la ciutat d'Oviedo on passà tants anys de la seua vida, hi ha una estàtua que l'homenatja. L'escultura és obra de Gerardo Zaragoza és feta en pedra i coneguda com a "Fray Benito Feijoo", inaugurant-se el 1953.

## Referències

* ↑ http://www.vivirasturias.com/quehacer/Oviedo/Qu%C3%A9+hacer%7CPatrimonio+civil%7CEsculturas/es Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.esculturaurbana.com/paginas/oviedo.htm Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine.