OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pi de la Travessera

El Pi de la Travessera és un arbre centenari situat a la Travessera de les Corts, entre els carrers de Numància i del Vallespir de Barcelona, declarat arbre d'interès local i inclòs a l'inventari de Petits paisatges de Barcelona. És un Pinus pinea, en català pi pinyer, de més de 100 anys, de 14 metres d'alçada.
L'arbre formava part de la finca Can Gasparó, i el 1926 el seu propietari, Antoni Cuyàs, conseller de l'Ajuntament de Barcelona, va cedir la masia i els jardins que l'envoltaven per a construir l'escola Duran i Bas. Els aficionats del Barça, en temps del vell camp de futbol de les Corts, es congregaven sota l'ombra d'aquest imponent pi pinyer per celebrar les victòries del seu equip, molt abans que es popularitzés la festa a la font de Canaletes. El juny de 2022 s'hi va col·locar una placa, a petició de la Penya Blaugrana de les Corts, per a recordar la importància d'aquest arbre.

## Referències

* ↑ «Art Públic». Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 «Petits paisatges». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «El pi pinyer de la travessera de les Corts». El Periódico, 16-06-2020.
* ↑ «Barcelona fa les paus amb l'arbre que explica la història del Barça». Ara, 09-06-2022.
# Pişmaniye

Pişmaniye és un dolç tradicional de la cuina turca, fet amb farina de blat, mantega i sucre. Algunes varietats poden tenir vainilla, festuc, cacau i estar cobertes amb xocolata. Una variant recent de pişmaniye a Turquia és pişmaniye amb tomàquet.

## Vegeu també

* Dolços de fruites a la cuina turca
* Macun

## Referències

* ↑ http://www.tarimtv.gov.tr/HD5140_cubuk-ta-geleneksel-pismaniye-yapimi-yasatilacak.html Arxivat 2014-08-17 a Wayback Machine.
* ↑ http://kafkas.com/en/urunler/5/Pismaniye_ve_Saray_Helvasi/1 Arxivat 2016-02-02 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.bizimantalya.com/haber-90538-Domatesli_pismaniye_ilgi_odagi_oldu#.VqscFJqLTcs Arxivat 2016-02-05 a Wayback Machine.
# Carreró d'en Magí Carme

El Carreró d'en Magí Carme és una obra de Capellades (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici que fou propietat dels Marquesos de Claramunt.
Fortí de planta rectangular format per dos pisos d'arcades rodones sobre posades, a la planta s'hi troben el menjador, la cuina i una gran sala, i al pis les dependències de la casa.

## Història

Segons Busquets i Molas al segle xi va haver-hi una torre d'homenatge pels Abats de Sant Cugat i amb el temps aquesta torre va passar a ésser de senyals de guerra.
Dins de l'edificació, durant les obres d'accondicionament per convertir el solar en habitatge s'hi van trobar grisols de fondre ferro, pel que es pensa que devia haver-hi agut una ferreria dels Marquesos de Claramunt.
Està adossat a les restes de l'antiga muralla, de què devia formar part.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carreró d'en Magí Carme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Société Nationale de Musique

La Société Nationale de Musique va ser fundada el 25 de febrer de 1871 per Romain Bussine i Camille Saint-Saëns, que van compartir la presidència. El seu propòsit era promoure la música francesa i permetre que els joves compositors executessin els seus treballs en públic. El seu lema era Ars Gallica.
Entre els seus membres hi hagué: Clémence de Grandval, César Franck, Ernest Guiraud, Jules Massenet, Jules Garcin, Gabriel Fauré, Alexis de Castillon, Henri Duparc, Paul Lacombe, Théodore Dubois i Paul Taffanel. Va ser creada en resposta a la tendència a favor de la música vocal i l'òpera francesa en detriment de la música orquestral, i per reafirmar la grandesa de la música francesa davant la tradició germànica.

## Referències

* ↑ «Clémence de Grandval, vicomtesse et néanmoins compositrice» (en francès). Musicòpolis, per Anne-Charlotte Rémond. France Musique., 02-06-2021. [Consulta: 8 desembre 2021].
# Premi Feroz a la millor música original

El Premi Feroz a la millor música original és un premi cinematogràfic atorgat anualment des de 2014 per l'Associació d'Informadors Cinematogràfics d'Espanya.

## Guanyadors i nominats

| Edició | Any | Guanyador | Pel·lícula | Nominats |
| I | 2014 | Victor Reyes | Grand Piano | Alberto Iglesias - Los amantes pasajeros Joan Valent - Las brujas de Zugarramurdi Josh Rouse - La gran familia española Pat Metheny - Vivir es fácil con los ojos cerrados |
| II | 2015 | Julio de la Rosa | La isla mínima | Pascal Gaigne - Loreak Rafael Arnau - Mortadel·lo i Filemó contra en Jimmy el Catxondo Roque Baños - El Niño Lucio Godoy i Federico Jusid - La vida inesperada |
| III | 2016 | Shigeru Umebayashi | La novia | Javier Rodero - Anacleto: agente secreto Alberto Iglesias - Ma ma Lucas Vidal - Palmeras en la nieve Roque Baños - Regression |
| IV | 2017 | Fernando Velázquez | Un monstre em ve a veure | Olivier Arson - Que Dios nos perdone Alberto Iglesias - Julieta Julio de la Rosa - El hombre de las mil caras Silvia Pérez Cruz - Cerca de tu casa |
| V | 2018 | Pascal Gaigne | Handia | José Luis Perales i Pablo Perales - El autor Carlos Riera i Joan Valent - El bar Alfons de Vilallonga i Serra - The Bookshop Eugenio Mira - Verónica |
| VI | 2019 | Alberto Iglesias | Quién te cantará | Olivier Arson - El reino Nico Casal - La enfermedad del domingo Alberto Iglesias - Yuli Lucas Vidal - El árbol de la sangre |
| VII | 2020 | Alberto Iglesias | Dolor y gloria | Zeltia Montes- Adiós Arturo Cardelús - Buñuel en el laberinto de las tortugas Pascal Gaigne - La trinchera infinita Alejandro Amenábar - Mientras dure la guerra Cristobal Tapia de Veer - Ventajas de viajar en tren |
| VIII | 2021 | Koldo Uriarte i Bingen Mendizábal - | Baby | Roque Baños - Adú Maite Arrotajauregi i Aranzazu Calleja - Akelarre Roque Baños - Explota explota Federico Jusid i Adrián Foulkes - No matarás |

## Referències

* ↑ http://www.ecartelera.com/noticias/16625/lista-ganadores-premios-feroz-2014/
* ↑ http://feroz.es/nominados-a-los-premios-feroz-2015/ Arxivat 2014-12-17 at Archive.is
* ↑ https://www.ecartelera.com/noticias/25627/lista-ganadores-premios-feroz-2016/
* ↑ https://www.ecartelera.com/premios/feroz/2017/
* ↑ https://www.ecartelera.com/noticias/43714/nominados-premios-feroz-2018/
* ↑ Premios Feroz 2021: 'Las niñas' y 'Antidisturbios' son justos triunfadores pero 'Veneno' merecía algo más, espinof.com
# Aroldo Spadoni

Aroldo Spadoni (Corinaldo, província d'Ancona, 3 de febrer de 1945 - Suzzara) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1969 i 1971.

## Palmarès

* 1968
** 1r a la Giro del Casentino

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Tino Pont

Florentino Pont Pradillo, conegut artísticament com a Tino Pont és un productor de cinema espanyol, nominat dos cops al Goya a la millor direcció de producció. Va començar com a ajudant de producció amb les pel·lícules de Pedro Almodóvar ¡Átame! (1989), Tacones lejanos (1991, en la qual també fou cap de producció), Kika (1993) i Todo sobre mi madre (1999), i en el debut d'Álex de la Iglesia a Acción mutante (1993). El 2000 fou nominat al Goya a la millor direcció de producció per El corazón del guerrero, i ho seria novament per Camarón el 2006.
Des del 2001 va treballar com a productor per a Sogecine i Mediapro, i des del 2006 és productor executiu de Mundo TV. Així ha estat productor de sèries de televisió com Manos a la obra, Policías, en el corazón de la calle, Los 80, Laberint de passions i El comisario. També ha estat director de l'àrea de producció de Boca a Boca. Actualment és acadèmic de l'Acadèmia de les Ciències i les Arts de Televisió d'Espanya.

## Referències

* ↑ El corazón del guerrero al web dels Goya
* ↑ Camarón al web dels Goya
* ↑ Pont Pradillo, Florentino Arxivat 2020-09-26 a Wayback Machine. a academiatv.es
* ↑ La productora Boca Boca remodela su cúpula directiva, prnoticias, 9 d'abril de 2007
# Aranyera d'ulleres

El aranyera d'ulleres (Arachnothera flavigaster) és una espècie d'ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae) que habita boscos clars del sud-oest de Tailàndia, Malaia, Sumatra i Borneo.

## Referències

* ↑ «Aranyera d'ulleres». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Arnia (arna)

Arnia és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Arnia nervosalis, que es troba a França, Espanya, Portugal i a Còrsega, Sardenya i Sicília, així com a Àfrica del Nord, inclosa Algèria i Marroc.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 16 febrer 2011].
* ↑ Fauna Europaea
* ↑ BOLD Systems
# Artau IV de Pallars Sobirà

Artau IV de Pallars Sobirà (? - 1182) fou comte de Pallars Sobirà (1167-1182), el sisè des de la creació del comtat l'any 1011. Nat vers l'any 1110 (tot i que altres fonts la situen l'any 1132) fou el primogènit d'Artau III i Agnès. L'any 1156 començà a col·laborar amb el seu pare en tasques administratives i va prendre el control del comtat l'any 1167 arran de la mort del comte.
El seu govern destacà per la seva actitud pacífica i poc bel·licosa i la continuïtat del període de pau iniciada per la concòrdia de 1064 entre Artau I de Pallars Sobirà i Ramon V de Pallars Jussà. La relació entre ambdós Pallars es va estrènyer quan Artau IV firmà una aliança amb Ramon VI de Pallars Jussà, l'any 1174. En aquest nou acord, ambdós comtes juraven socórrer-se mútuament en cas d'agressió externa, però quedava nul si l'atacant era el rei d'Aragó, tanmateix tingué bones relacions amb la casa de Barcelona.
L'any 1171 es té constància que és casat amb la donzella Guillema, amb la qual tingué dos fills, Bernat II (III) i Guillema I, ambdós futurs comtes. Va mantenir una especial vinculació amb el monestir de Gerri de la Sal, palesa en les diverses donacions que li feu, entre altres diversos territoris de Salàs, Santa Engràcia, Cuberes, Estac, l'Espluga, Enviny i Castellsalat. Morí l'any 1082 i fou succeït pel seu fill Bernat II (III).

## Orígens familiars

Fill del comte Artau III de Pallars Sobirà i la seva esposa Agnès.

## Núpcies i descendents

Es casà amb una donzella anomenada Guillema. D'aquest matrimoni nasqueren:
* l'infant Bernat III de Pallars Sobirà (?-1199), comte de Pallars Sobirà
* la infanta Guillema I de Pallars Sobirà (?-1250), comtessa de Pallars Sobirà

## Referències

* 1 2 «Artau IV de Pallars Sobirà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Artau IV de Pallars Sobirà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Atles comarcal i municipal de Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2006. ISBN 84-412-1443-3.
* 1 2 «Artau IV, Conde de Pallars Sobirá (ca. 1138-ca. 1182)» (en castellà). www.mcnbiografias.com.
# Arthur Eddington

Arthur Eddington (anglès: sir Arthur Stanley Eddington) (Kendal, 28 de desembre de 1882 - Cambridge, 22 de novembre de 1944) fou un astrofísic britànic de principis del segle xx. També era un filòsof de la ciència i divulgador científic. El límit d'Eddington, el límit natural de lluminositat de les estrelles o la radiació generada per l'acreció en un objecte compacte duen el seu nom.
És famós per la seva feina sobre la teoria de la relativitat. Eddington va escriure articles en els quals anunciava i explicava la teoria de la relativitat general d'Einstein al món anglosaxó. Degut a la Primera Guerra Mundial, els avenços científics alemanys no es coneixien a Gran Bretanya, i viceversa. També va encapçalar una expedició a l'illa de Príncipe per observar l'eclipsi solar del 29 de maig de 1919 que va proporcionar una de les primeres confirmacions de la relativitat, i es va fer més famós per les seves exposicions i interpretacions de la teoria.

## Bibliografia

* Ball, Philip «Arthur Eddington was innocent!» (en anglès). nature news, 2007. DOI: 10.1038/news070903-20. ISSN: 1744-7933.
* Callaway, H.G.. Arthur S. Eddington, The Nature of the Physical World (en anglès). Cambridge Scholars, 2014. ISBN 978-1-4438-6386-5.
* Chandrasekhar, Subrahmanyan. Eddington: The Most Distinguished Astrophysicist of His Time (en anglès). Cambridge University Press, 1983. ISBN 978-0-521-25746-6.
* Douglas, Allie Vibert. The life of Arthur Stanley Eddington (en anglès). Nelson, 1957.
* Jacks, Lawrence Pearsall. Sir Arthur Eddington: Man of Science and Mystic (en anglès). Cambridge University Press, 1949.
* Plummer, Henry Crozier Keating «Arthur Stanley Eddington, 1882 - 1944» (en anglès). Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society, Vol. 5, Num. 14, 1945, pàg. 113-125. DOI: 10.1098/rsbm.1945.0007. ISSN: 1479-571X.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Arthur Eddington» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Douglas, A.Vibert. «Eddington, Arthur Stanley». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 14 abril 2020]. (anglès)
* Douglas, A.Vibert. «Arthur Eddington». Encyclopædia Britannica, 1998. [Consulta: 14 abril 2020]. (anglès)
# Associação Desportiva Sanjoanense

L'Associação Desportiva Sanjoanense és un club de futbol portuguès de la ciutat de Sao João da Madeira. Va ser fundat el 1924 i juga a la Terceira Lliga. L'estadi del club és l'Estádio Conde Dias García.

## Dades del club

* Temporades a 1a: 4

## Referències

* ↑ «www.worldstadiums.com». Arxivat de l'original el 2012-06-15. [Consulta: 9 març 2009].

## Enllaços externs

* Associação Desportiva Sanjoanense - Lloc web oficial
# Assabu

Assabu (厚沢部町, Assabu-chō) és una vila i municipi de la subprefectura de Hiyama, a Hokkaido, Japó. A més, Assabu també pertany al districte de Hiyama.

## Geografia

El municipi d'Assabu està situat geogràficament a la subprefectura de Hiyama, al sud de Hokkaido. Dins de Hiyama, Assabu es troba a la meitat sud de la subprefectura, que es troba dividad en dos per la subprefectura d'Oshima. El terme municipal d'Assabu limita amb els de Kaminokumi al sud, Otobe i Esashi a l'oest i amb Yakumo al nord i Hokuto i Kikonai al sud, aquestes darrers tres a la subprefectura d'Oshima.
La vila d'Assabu es troba a la península d'Oshima, al sud de Hokkaido i prop de la mar del Japó. El municipi no fa costa, tot i estar molt a prop de la mar i vora el 80% del seu terme municipal està cobert per boscs. El municipi rep el nom del riu Assabu, que passa per la vila entre d'altres.

## Història

L'origen d'Assabu es remunta als temps del domini de Matsumae, l'estat feudal que va dominar el sud de Ezo durant el període Tokugawa. Els japonesos de Matsumae van començar a instal·lar-se a la zona vora l'any 1678. El 1869, durant la guerra Boshin, Assabu va caure captiva de les tropes d'Enomoto Takeaki, president de la república d'Ezo. Quan van ser derrotats, Assabu va tornar a formar part del domini de Matsumae fins al 1871-1972 i posteriorment, al Japó des de llavors.

## Transport
### Ferrocarril

Des de 2019, la vila no té cap estació de tren degut al tancament de la línia. No obstant això, està programat que el Hokkaidō Shinkansen passe pel terme municipal i faça parada a les estacions de les ciutats properes de Hokuto i Hakodate, on a més, existeixen línies de trens regulars.

### Carretera

* Nacional 227
* Prefectural 29
* Prefectural 67
* Prefectural 460
* Prefectural 634
* Prefectural 795
* Prefectural 812

#### Distàncies

A continuació es presenten les distàncies per carretera des d'Assabu als principals municipis:
* A Hakodate (ciutat més gran y capital d'Oshima): 1 hora y 15 minuts (57 km)
* A Esashi (capital de Hiyama): 12 minuts (13 km)
* A Sapporo (capital de Hokkaido): 4 hores y 30 minuts (240 km)

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=01363
* ↑ http://www.hiyama.pref.hokkaido.lg.jp/gyosei/machi/index.htm
# Tolleshunt Knights

Tolleshunt Knights és una localitat situada al comtat de Essex, a Anglaterra (Regne Unit), amb una població estimada a mitjan 2016 de 1064 habitants.
Està situada al sud-est de la regió Est d'Anglaterra, al nord-est de Londres, i a poca distància de la ciutat de Chelmsford —la capital del comtat— i de la costa del mar del Nord.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques del comtat de Essex. Consultat el 12 de juliol de 2018.
# Tolleson

Tolleson és una població dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2007 tenia 7.078 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tolleson tenia 4.974 habitants, 1.432 habitatges, i 1.151 famílies La densitat de població era de 345,4 habitants/km².
Dels 1.432 habitatges en un 39,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,7% hi vivien parelles casades, en un 19,8% dones solteres, i en un 19,6% no eren unitats familiars. En el 15,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,4% tenia menys de 18 anys, un 10,9% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 9,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.773 $ i la renda mediana per família de 43.894 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.934 $ mentre que les dones 23.511 $. La renda per capita de la població era de 13.747 $. Aproximadament el 9,9% de les famílies i el 13,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tolleson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tolleson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tom Tight et Dum-Dum

Tom Tight et Dum Dum, coneguda en anglès com Jack Jaggs and Dum Dum i The Rival Music Hall Artistes, és un curtmetratge mut francès del 1903 dirigit per Georges Méliès.

## Argument

Dum Dum, un pallasso excèntric del music hall, entra a un escenari complet amb llums d'escena i una caixa d'apuntador. Munta un maniquí en un banc, i comença a ballar. Un pallasso rival amb una levita entra i intenta prendre el control de l'escenari. L'enfadat Dum Dum prova diverses maneres d'allunyar el seu rival, que van des de crits enfadats fins a ruixar-lo amb aigua. Finalment, amb un gran maç, aconsegueix fer fora de la vista el seu rival. A continuació, Dum Dum realitza un elaborat truc de màgia en què el maniquí es desmunta, es transforma en una ballarina viva i després es torna a convertir en parts. Dum Dum intenta fer una reverència, però el pallasso rival apareix una vegada més. Enfurismat, Dum Dum llança el seu rival a la pila de peces de maniquí, d'on surt vestit amb una combinació fragmentària de la levita i el tutú de ballet.

## Producció i llançament

Méliès interpreta Dum Dum a la pel·lícula, els efectes especials per als quals es creen amb maquinària escènica i escamoteigs. La pel·lícula va ser venuda per la Star Film Company de Méliès i està numerat del 508–509 als seus catàlegs; fou venuda als Estats Units com Jack Jaggs and Dum Dum i al Regne Unit com The Rival Music Hall Artistes.

## Temes

En una història del cinema francès, l'historiador cultural Richard Abel destaca la combinació de la pel·lícula d'efectes de comèdia music hall i efectes de pel·lícula de trucs, així com els efectes d'imatges relacionades de gènere. Abel conclou: "No sols el cos humà de Méliès està sota una constant amenaça de trencament i desintegració, sinó que també és tan mal·leable que és capaç de canviar de gènere instantàniament, la seva identitat finalment es defineix com a masculina i femenina."

## Referències

* ↑ Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France. Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, p. 154–55. ISBN 2903053073.
* ↑ Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent. L'oeuvre de Georges Méliès. París: Éditions de La Martinière, 2008, p. 346. ISBN 9782732437323.
* ↑ Abel, Richard. The Ciné Goes to Town: French Cinema, 1896–1914. Berkeley: University of California Press, 1998, p. 90. ISBN 9780520912915.

## Enllaços externs

* Tom Tight et Dum-Dum a YouTube
# The november man

The november man és una pel·lícula de thriller d'acció d'espies del 2014 basada en la novel·la There Are No Spies de Bill Granger, que és la setena entrega de la sèrie de novel·les The November Man, publicada el 1987. Es tracta d'una producció britànicoestatunidenca que és protagonitzada per Pierce Brosnan, Luke Bracey i Olga Kurylenko, amb Bill Smitrovich i Will Patton, amb el guió escrit per Michael Finch i Karl Gajdusek. La pel·lícula està dirigida per Roger Donaldson, que abans va treballar amb Brosnan a Un poble anomenat Dante's Peak. La pel·lícula es va estrenar el 27 d'agost de 2014 als Estats Units. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

Peter Devereaux és un veterà i perillós exagent de la CIA, que gaudeix d'unes vacances i porta una vida tranquil·la a Suïssa. De sobte, se li reclama per a una última missió: protegir una testimoni clau per a l'Agència.

## Repartiment

* Pierce Brosnan com a Peter Devereaux
* Luke Bracey com a David Mason
* Olga Kurylenko com a Alice Fournier/Mira Filipova
* Eliza Taylor com a Sarah
* Caterina Scorsone com a Celia
* Bill Smitrovich com a John Hanley
* Will Patton com a Perry Weinstein
* Amila Terzimehić com a Alexa
* Lazar Ristovski com a Arkady Fedorov
* Mediha Musliović com a Natalia Ulanova
* Akie Kotabe com a Meyers
* Patrick Kennedy com a Edgar Simpson
* Miloš Timotijević com a cap de personal de Fedorov
* Dragan Marinković com a Semyon Denisov
* Ben Willens com a Agent Jones
* Tara Jerosimović com a Lucy
* Nina Mrda com a Mira Filipova (15 anys)

## Referències

* 1 2 «The november man». Goita què fan, ara!, 2014. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 3 The november man a la Base de dades de cinema en català
* ↑ McNary, Dave «Pierce Brosnan Spy Thriller 'November Man' Dated for Aug. 27». variety.com, 10-04-2014 [Consulta: 11 abril 2014].
# The lost king

The lost king és una pel·lícula biogràfica britànica del 2022 dirigida per Stephen Frears. Escrita per Steve Coogan i Jeff Pope, es basa en el llibre de 2013 The King's Grave: The Search for Richard III de Philippa Langley i Michael Jones. És una dramatització de la història de Philippa Langley (Sally Hawkins), la dona que va iniciar la recerca per trobar les restes del rei Ricard III sota un aparcament de Leicester, i el seu tractament per part de la Universitat de Leicester en la reclamació del crèdit pel descobriment. Coogan i Harry Lloyd també apareixen al repartiment. S'ha doblat i subtitulat al català.
The lost king va ser produït per Pathé, Baby Cow, BBC Film i Ingenious Media, i distribuït per Pathé a França i Suïssa com a distribuïdor autònom, i al Regne Unit a través de Warner Bros. Pictures. La pel·lícula es va estrenar al 47è Festival Internacional de Cinema de Toronto el 10 de setembre de 2022 i es va estrenar al Regne Unit el 7 d'octubre. The lost king va rebre crítiques generalment positives.

## Referències

* ↑ Neil Armstrong. «The controversy over an incredible archaeological discovery». BBC, 06-10-2022. Arxivat de l'original el 2022-10-19. [Consulta: 19 octubre 2022].
* ↑ «The lost king». Goita què fan, ara!. [Consulta: 25 agost 2023].
* ↑ Sharp, Marie. «Stephen Frears, Jessica Chastain, Jennifer Lawrence films among Toronto galas, special presentations». Screen Daily, 28-07-2022. Arxivat de l'original el 28 July 2022. [Consulta: July 28, 2022].
* ↑ «The Lost King movie review: Sally Hawkins is Oscar-worthy in crowd-pleasing Ricardian tale» (en anglès). Evening Standard, 10-09-2022. Arxivat de l'original el 2022-09-15. [Consulta: 15 setembre 2022].