OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carme Coll i Truyol

Carme Coll i Truyol (Ferreries, Menorca, 7 de setembre de 1950) és una política i assessora en cooperació internacional. Fou alcaldessa de Mollet del Vallès (1983-1987), encapçalant la llista municipal del Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC).
Va començar a treballar als catorze anys de perruquera en un establiment de Ciutadella (Menorca). Després de dos mesos d'empresonament a la presó de Mallorca, decideix traslladar-se a viure a Barcelona i a Madrid, i s'estableix definitivament a Mollet del Vallès l'any 1977, on ingressa al PSUC. Molt lligada a la política local i de partit, surt escollida regidora en les primeres eleccions municipals de 1979, celebrades el 3 d'abril. Durant el mandat del govern municipal d'Anna Bosch i Pareras, assumí successivament la regidoria d'Hisenda (1979), de Sanitat (1980) i, posteriorment, la d'Ensenyament (1981).
Degut a la renúncia de l'alcaldessa a presentar-se a la reelecció, Carme Coll fou escollida com a cap de llista de la candidatura municipal del PSUC en les eleccions municipals de 1983, celebrades el 8 de maig. La seva llista fou la segona més votada, per darrere dels socialistes, amb 3822 vots (24,51% del cens), obtenint-ne 6 regidors, i, després de formar un pacte de govern amb els regidors de CDC, fou escollida alcaldessa de Mollet del Vallès el 23 de maig de 1983. Durant el seu mandat municipal, la ciutat va adscriure's a la Federació de Municipis de Catalunya i va desenvolupar-se la política de normalització lingüística i el foment del català. Per altra banda, també destacà la reordenació de les taxes fiscals municipals, la construcció de diversos equipaments i serveis municipals, com per exemple, col·legis públics, l'Arxiu Històric Municipal, la recuperació i inauguració del Centre Cultural La Marineta, l'oficina municipal de serveis socioculturals, el servei de salut escolar, així com va arribar-se a un acord per instal·lar la futura acadèmia dels Mossos d'Esquadra a Mollet del Vallès.

## Referències

* 1 2 Solé Tura, Joan. «Carme Coll Truyol». A: Mollet, cent vides, cent històries. Argentona: L'Aixernador, 1986, p. 148-149. ISBN 8486332117.
* 1 2 3 Planas i Maresma, Jordi (coord.). Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental (segle XX) : diccionari biogràfic. Granollers: Museu de Granollers, 2007. ISBN 8487790569.
* ↑ «Mollet del Vallès - Eleccions Municipals 1983». Generalitat de Catalunya, 2016-. Arxivat de l'original el 12 de març 2016. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «Ajuntament de Mollet del Vallès - Històric d'alcaldes». Generalitat de Catalunya, 2016-. [Consulta: 13 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental (des de 1901 fins a l'actualitat)
# Sulfur de gal·li(III)

El sulfur de gal·li(III), de fórmula Ga₂S₃, és un compost químic de sofre i gal·li emprat en electrònica i fotònica per les seves propietats semiconductores.

## Estructura

El sulfur de gal·li(III) es presenta en quatre formes: l'α (hexagonal), l'α' (monoclínica), la β(hexagonal) i la γ (cúbica). La forma alfa és groga. Totes tenen cristalls amb l'estructura de la blenda de zinc on els cations gal·li(3+) ocupen posicions tetragonals. Les formes alfa i beta tenen les mateixes estructures que els sulfurs d'alumini.

## Propietats

Ga₂S₃ es desproporciona a altes temperatures formant un sulfur no estequiomètric: Ga₄S$_x$ (4.8 < x < 5.2) Ga₂S₃ es dissol en àcids i es descompon en atmosfera de sulfur d'hidrogen.

## Preparació

El Ga₂S₃ fou preparat per primera vegada el 1930 per A. Brukl i G. Ortner, de la Universitat de Viena, per reacció directa dels elements a alta temperatura i per W.C. Johnson i B. Warren escalfant gal·li en un corrent de sulfur d'hidrogen a 950 °C.
$2\,Ga\,+\,3\,S\ \longrightarrow \,Ga_{2}S_{3}$
$2\,Ga\,+\,3\,H_{2}S\ \longrightarrow \,Ga_{2}S_{3}\ +3\ H_{2}$
També pot preparar-se per reacció del clorur de gal·li(III) i sulfur de sodi.
$2\,GaCl_{3}\,+\,3\,Na_{2}S\ \longrightarrow \,Ga_{2}S_{3}\ +\ 6\ NaCl$
El mètode d'obtenció determina la forma obtinguda. Així la reacció d'hidròxid de gal·li(III) amb sulfur d'hidrogen a diferents temperatures dona lloc a tres formes diferents: l'α a 1020 K, la β a 820 K i la γ a uns 873 K

## Referències

* ↑ Pardo, M.P.; Guittard, M.; Chilouet, A.; Tomas, A. «Diagramme de phases gallium-soufre et études structurales des phases solides». Journal of Solid State Chemistry, 102, 2, 1993, pàg. 423–433. DOI: 10.1006/jssc.1993.1054. ISSN: 0022-4596.
* 1 2 The Chemistry of Aluminium, Gallium, Indium and Thallium, Anthony John Downs, 1993, ISBN 075140103X, ISBN 978-0751401035
* ↑ Peter Atkins; T.L. Overton; J.P. Rourke; M.T. Weller; F.A. Armstrong Inorganic Chemistry. Fifth. Nova York: W. H. Freeman and Company, 2010, p. 346. ISBN 978-1429218207.
* 1 2 3 Barron, Andrew R.; MacInnes, Andrew N. «Gallium: Inorganic chemistry». A: Encyclopedia of Inorganic Chemistry. John Wiley and Sons, 1994, p. 100–110. ISBN 0-471-93620-0.
* ↑ Meyer, R.J.. «Gallium». A: Gmelin Handbook of Inorganic and Organometallic Chemistry (en alemany). 8ena. Springer-Verlag, 2013, p. 88. ISBN 9783662118122.
* ↑ Semiconductors: Data Handbook 3d Ed., Otfried Madelung, Springer, 2004, ISBN 978-3540404880
# Bloomsburg

Bloomsburg és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 12.375 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bloomsburg tenia 12.375 habitants, 4.080 habitatges, i 1.791 famílies. La densitat de població era de 1.088,4 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 4.080 habitatges en un 19,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31,2% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 56,1% no eren unitats familiars. En el 35,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 12,3% tenia menys de 18 anys, un 45,5% entre 18 i 24, un 18,6% entre 25 i 44, un 12,7% de 45 a 60 i un 11% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.868 $ i la renda mediana per família de 39.806 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.940 $ mentre que les dones 19.961 $. La renda per capita de la població era de 12.819 $. Entorn del 10,5% de les famílies i el 31,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Fills il·lustres

* Haldan Keffer Hartline (1903 - 1983) metge i biofísic, Premi Nobel de Medicina o Fisiologia de l'any 1967.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bloomsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bloomsburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# El Cogul (Navès)

El Cogul és una muntanya de 1526 metres situada al municipi de Navès, a la comarca del Solsonès. És el punt més alt de la serra de Busa, que va ser un punt important de l'estratègia militar durant les guerres carlines.
Aquest cim està inclòs a la llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Framicourt

Framicourt és un municipi francès, situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 1999 tenia 151 habitants.

## Situació

Framicourt es troba a l'oest del Somme, a menys de cinc quilòmetres del Sena Marítim.

## Administració

Framicourt forma part del cantó de Gamaches, que al seu torn forma part del districte d'Abbeville. L'alcalde de la ciutat és Alain Briet (2001-2008).

## Vegeu també

* Llistat de municipis del Somme

## Enllaços externs

* Framicourt al lloc web de l'INSEE Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine.
# Deisi

La Deisi (δέησις, 'oració' o 'súplica') és, a l'art romà d'Orient i posteriorment a l'art Ortodox Oriental, una representació icònica tradicional del Pantocràtor: entronitzat, portant un llibre, i flanquejat per la Mare de Déu i Sant Joan Baptista. Maria i Joan, a vegades acompanyats d'altres sants i àngels, estan mirant cap a Crist amb les seves mans col·locades en súplica en representació de la humanitat.
Originalment s'acostumava a ubicar a la biga de templon en esglésies ortodoxes així com a sobre de portes, encara que també apareixia en icones i voris devocionals. Amb el desenvolupament de les iconostasis a paret sencera, hi havia espai per a una «deisi» de tota una fila o «Gran Deisi» amb figures llargues, i una expansió del nombre de figures, tant a l'Imperi Romà d'Orient com a Rússia. Normalment aquesta fila és per sobre del nivell de les portes, i sota de la fila que descriu les dotze grans festes. El Crist central és damunt la porta principal de la paret. Normalment es presenten set figures, una a cada plafó, en ordre de proximitat a Crist al centre: a l'esquerra Maria, l'Sant Miquel Arcàngel i Sant Pere, i a la dreta Joan Baptista, l'Arcàngel Gabriel i Sant Pau. Especialment en exemples russos, un cert nombre de sants d'importància local s'inclouen sovint darrere d'aquests, si l'espai ho permet. La fila d'Andrei Rubliov per a la catedral de Dormition a Vladímir era de 3,14 metres d'alt. En la tradició grega és més probable que els Apòstols ocupin plafons extres.
La presència de Maria i Joan, i unes altres imatges, és una de les diferències amb la Maiestas Domini occidental, on s'inclouen més comunament els Quatre Evangelistes o els seus símbols (Tetramorf) al voltant de Crist. Tanmateix, la deisi també es pot trobar a occident, especialment en parts d'Itàlia sota influència romana d'Orient, però també la resta d'Europa. L'ús d'aquesta imatge va declinar lentament durant l'edat mitjana.

## Galeria

* Tríptic Harbaville, meitat del segle x, fet en vori, Constantinoble, (actualment al Louvre)
* Deisi de cinc plafó (centre) a la Catedral de l'Anunciació al Kremlin de Moscou per Teòfanes el Grec, 1405
* Una llarga deisi russa; Catedral d'Úglitx

## Referències

* ↑ «Deisi al Diccionari de les arts del Termcat». [Consulta: 21 març 2016].
* ↑ Leong, Albert; Cheremeteff, Maria. The Millennium: Christianity and Russia, A.D. 988-1988 (en anglès). St Vladimir's Seminary Press, 1990, p. 110–118. ISBN 9780881410808 [Consulta: 29 gener 2011].
# Casa Neus

Casa Neus és una casa dins del nucli urbà de la població de Roses (Alt Empordà), catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, davant de la Ciutadella i de la Plaça de les Botxes, a la cantonada delimitada per l'Avinguda de Rhode i la Ronda Miquel Oliva Prat.
Immoble aïllat, envoltat de jardí, format per tres crugies adossades entre elles que li confereixen una planta més o menys rectangular. Exteriorment tot l'edifici està arrebossat i pintat de color ocre, amb un fris ornamental amb la tècnica de l'esgrafiat i uns motius, de tonalitat més marronosa, que es concentren a les cantonades de les crugies (imitant els carreus convencionals) i també delimiten els marcs de les obertures. L'edifici principal consta de planta baixa i un pis, amb la façana orientada a mar i la coberta a quatre vessants de teula àrab. Destaca un cos semicircular avançat al menjador, amb finestrals, i un porxo cobert amb teulada a un vessant, damunt la porta d'accés a l'interior. Se li adossa una altra crugia vers el nord, d'una sola planta i altell, amb la coberta a dues vessants de teula i el carener paral·lel a la Ronda Miquel Oliva. Al mateix temps, una altra crugia d'una sola planta i de sostre pla, s'adossa a aquesta última. Les obertures presents a l'edificació són totes rectangulars, ja siguin portes o finestres, amb els muntants i les persianes pintats de color blau. Els ampits de les finestres estan revestits amb rajoles vidrades també de color blau. De la façana principal, destaquen les finestres del primer pis, amb l'ampit sobresortit decorat amb ceràmica blanca i blava, i el nom de la casa, "NEUS", al mig de les dues finestres d'aquesta. Un altre element decoratiu destacable són els respiradors de la coberta i l'òval ceràmic que corona la coberta, ambdós elements de ceràmica vidrada verda.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Neus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Esseneïta

L'esseneïta és un mineral de la classe dels silicats del subgrup dels clinopiroxens. Va ser anomenada per Eric J. Essene, qui també va descobrir els primers espècimens.
La localitat tipus és a Durham, a la conca de Powder River, Wyoming, EUA.

## Referències

* ↑ «Esseneïte» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 abril 2015].
# Sulfur de plom(II)

* Si cerqueu altres usos, vegeu sulfur de plom.
* «Sulfur de plom» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Sulfur plúmbic».
El sulfur de plom(II) o sulfur plumbós és una substància fosca, insoluble en aigua i àcids febles que es forma fàcilment a partir d'altres sals de plom i sulfurs. S'aprofita aquesta reacció en química analítica per separar el plom juntament amb altres sulfurs poc solubles dels altres cations en la marxa analítica.

## Obtenció

S'extreu del mineral galena que posseeix la mateixa composició química. Serveix com a font d'obtenció de plom i d'altres compostos d'aquest metall.
En el laboratori pot obtenir-se a partir d'una dissolució de plom(2+) tractada amb Àcid sulfhídric o una dissolució d'un sulfur soluble com el de sodi.
Densitat òptica: nD20 = 3,921

## Aplicacions

En la naturalesa, el sulfur de plom apareix en forma de galena. És el mineral de plom més important encara que degut a les impureses de plata que pot contenir, de vegades s'explota principalment per a l'obtenció d'aquest altre metall. Escalfat a l'aire, el sulfur s'oxida a diòxid de sofre, mentre que el plom es converteix en òxid de plom(II) (PbO).
2 PbS + 3 O₂ → ₂ PbO + 2 SOTA2
Aquest pot ser reduït amb carboni per obtenir el metall.
2 PbO + C → ₂ Pb + CO2
També és possible escalfar l'òxid de plom(II) format juntament amb la quantitat precisa de sulfur de plom(II), en aquest cas aquest substitueix al carboni com a reductor:
2 PbO + PbS → 3 Pb + SO2
El diòxid de sofre format com a subproducte pot utilitzar-se en la fabricació de l'àcid sulfúric (H2SO4).
En l'antiguitat i l'edat mitjana aquest procés era una de les principals causes de contaminació mediambiental.
El sulfur de plom té propietats de semiconductor. Alguns de les primers radioreceptors van aprofitar cristalls de galena natural com a díode. Avui dia el sulfur de plom encara s'utilitza en alguns detectors de radiació infraroja. Quan s'usa per als infrarojos, aquests elements de detecció es classifiquen com a detectors de fotons. A diferència dels detectors tèrmics, (l'altra gran classe), els detectors d'infrarojos responen directament a la radiació incident. Els detectors tèrmics responen solament davant el canvi de temperatura del material causat per l'energia dels fotons. Per raó d'aquesta diferència, la radiació es pot mesurar de dues formes: detectant el feble corrent elèctric o mesurant el canvi en la resistència elèctrica del material que ens permet saber-ne la temperatura. Aquest segon mètode és el més emprat.
El sulfur de plom també forma part de la formulació d'alguns esmalts ceràmics. En el forn es converteix en òxid de plom(II) que forma part de la capa vítria que recobreix la peça ceràmica. Ja que, en presència d'àcids i alguns altres compostos, aquests poden extreure el plom. Aquestes formulacions se substitueixen actualment per altres components menys tòxics.

## Vegeu també

* Henry Joseph Round
* Electroluminescència
* Exemples de pantalla
* TDEL

## Referències

* ↑ Diodos y rectificadores.
* ↑ Fundamentos de los detectores infrarrojos.

## Enllaços externs

* ToxFAQs™: Plom
# Miguel Anxo Fernán-Vello

Miguel Anxo Fernán-Vello (Cospeito, 1958) és un escriptor gallec. Membre de l'Associació d'Escriptors en Llengua Gallega i AGAL. Fundà Edicións Espiral Maior (1991) i fou un dels fundadors de les revistes Cen augas e Agália. Fou premiat en el VIIº Concurs Modesto R. Figueiredo amb Anti-memória dun dia.

## Obra

* Auto insólito do autor, 1985 (teatre)
* Livro das paisaxes vivas, 1985 (poemari)
* Conversas en Compostea con Carballo Calero, 1986 (amb Pillado Mayor)
* Entre água e fogo (Cantos da terra posuída), 1987 (poemari)
* Cuarteto para unha noite de verao, 1988 (teatre)
* A nación incesante. Conversas con Xosé Manuel Beiras, 1989 (amb Pillado Mayor)
* A casa dos afogados, 1989 (teatre)
* Poemas da lenta nudez, 1994 (poemari)
* As certezas do clima, 1996 (poemari)
* Territorio de desaparición, 2004 (poemari)
# El Cogulló (Castell de Mur)

El Cogulló és la muntanya de 781,1 metres d'altitud situat en el terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic municipi de Guàrdia de Tremp, al Pallars Jussà. És a la mateixa carena on es troben el castell de Mur, la col·legiata de Santa Maria de Mur, el poble de Collmorter i el castell de Guàrdia de Noguera. Es troba entre els dos darrers llocs esmentats.
# Gai Icili Ruga

Gai Icili Ruga (en llatí Caius Icilius Ruga) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Icília, una molt antiga família romana d'origen plebeu.
Dionís d'Halicarnàs diu que va ser un dels cinc que exercien el càrrec de tribú de la plebs l'any 493 aC quan per primera vegada es va crear aquesta magistratura després de la revolta dels plebeus l'any 494 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 560.
# Deixa

Una deixa és un concepte propi del dret de successions, i és una atribució singular d'un o més drets o coses ordenada pel causant, és a dir, per la persona física la mort de la qual obre la successió en tot el seu patrimoni. En l'àmbit del dret de successions, s'han de seguir uns passos abans que la persona beneficiària d'una deixa la pugui incorporar al seu patrimoni. Hi ha la vocació hereditària, la delació, l'acceptació d'herència i, finalment, l'adquisició d'herència.

## Referències

* ↑ «És el mateix una deixa que una donació?». TERMCAT. TERMCAT. [Consulta: 22 març 2015].
Viccionari
# Carlo Luglio

Carlo Luglio (Nàpols, 2 de juliol de 1967) és un guionista i director de cinema italià.

## Biografia

Després de llicenciar-se en Història del Cinema al DAMS de Bolonya, va realitzar dues pel·lícules Capo Nord i Sotto la stessa luna així com una sèrie de documentals. L'any 2007 va fundar amb Gaetano Di Vaio, Figli del Bronx Produzioni amb la qual va produir els docufilms Radici protagonitzat per Enzo Gragnaniello,Magma sobre els agricultors del Tammurriate Vesuvià. I el curt Ciao mamma per "L'altra faccia di Gomorra". Ha impartit teoria i mètode dels mitjans de comunicació i història del cinema a les acadèmies de belles arts de Brera a Milà i Nàpols.

## Filmografia

* Capo Nord (2003)
* Sotto la stessa luna (2005)
* Radici - documental (2011)
* Il ladro di cardellini (2019)

## Notes

* ↑ Carlo Luglio a filmitalia.org
* ↑ Biografia e Filmografia Carlo Luglio a l'Acadèmia de Belles Arts de Nàpols
* ↑ París acoge trece películas italianas en fase de work-in-progress, cineuropa.org, 3 d'octubre de 2018
# Zanaco Football Club

El Zanaco FC és un club de futbol de la ciutat de Lusaka, Zàmbia. Zanaco és l'acrònim de Zambia National Commercial Bank. Juga a l'estadi Sunset.

## Palmarès

* Lliga zambiana de futbol:
       2002, 2003, 2005, 2006, 2009, 2012, 2016
* Copa zambiana de futbol:
       2002
* Copa Challenge zambiana de futbol:
       1987, 1988, 2006
* Copa Coca Cola zambiana de futbol:
       2001, 2004
* Charity Shield zambiana de futbol:
       2001, 2003, 2006
* Copa Barclays:
       2017

## Referències

* ↑ «Zambia – List of Champions». RSSSF.
* 1 2 3 4 5 «Zambia – List of Cup Winners». RSSSF.
# Závada (Prešov)

* Per a altres significats, vegeu «Závada».
Závada és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1378.
# Miguel Archanco Taberna

Miguel Archanco Taberna (Pamplona, 15 de març de 1949), és un directiu de futbol navarrès, que fou president del CA Osasuna des del 2012 fins al 2014.
Archanco, que formava part de la directiva de Patxi Izco quan aquest va ser president, va aconseguir 3020 vots, el 74,44% dels emesos, tres vegades més que els aconseguits pel seu oponent Javier Zabaleta, que va sumar 1002 vots, un 24,70 per cent.
Després del descens del CA Osasuna a la Segona Divisió, va dimitir del seu càrrec, deixant el club en mans d'una comissió gestora i lliurant un pla de viabilitat per pagar el deute important amb la Hisenda Foral.
Miguel Archanco va ser detingut per agents de Policia Nacional al seu domicili de Pamplona el 5 de març del 2015 després de diverses irregularitats en la comptabilitat de l'Osasuna detectades en una auditoria realitzada pel Consell Superior d'Esports i sota la sospita d'haver participat també presumptament a la compra de partits a primera divisió durant les temporades 2012-2013 i 2013-2014. Archanco va passar a disposició judicial el dia 6 de març i després de prestar declaració va tornar a passar una altra nit als calabossos de la Prefectura Superior de Policia de Pamplona. El dia 7 de març el jutge del Jutjat d'Instrucció Número 2 de Pamplona, Fermín Otamendi, va decretar en una interlocutòria el seu ingrés a la presó eludible sota fiança de 500.000 euros després d'imputar-li cinc delictes: apropiació indeguda agreujada, falsedat documental, falsificació de comptes, delicte societari i corrupció de particulars mentre era president de l'Osasuna. Archanco va aconseguir reunir els 500.000 euros de fiança el dia 10 de març i va abandonar la presó de Pamplona en espera de judici.

## Referències

* ↑ Club Atlético Osasuna (Ed.): Histórico de presidentes. Arxivat 2014-12-31 a Wayback Machine.
* ↑ Sport (Ed.): El abogado Miguel Archanco, nuevo presidente de Osasuna
* ↑ EuropaPress (Ed.):Miguel Archanco presentará la dimisión como presidente de Osasuna
* ↑ Agencia EFE: Archanco dimite y deja al club en manos de una gestora elegida por sorteo
# Gai Juli Cèsar

Gai Juli Cèsar és el nom dels següents personatges:
* Gai Juli Cèsar Estrabó Vopisc, edil curul 90 aC
* Gai Juli Cèsar, avi de Juli Cèsar, casat amb Màrcia
* Gai Juli Cèsar, pare de Juli Cèsar casat amb Aurèlia
* Gai Juli Cèsar el dictador conegut simplement com a Juli Cèsar
* Gai Sext Juli Cèsar, governador de Síria conegut sovint només com Sext Juli Cèsar
# Deividas Šemberas

Deividas Šemberas (Vílnius, 2 d'agost de 1978) és un exfutbolista lituà de la dècada de 2000.
Fou 82 cops internacional amb la selecció lituana. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Žalgiris Vilnius, Alania Vladikavkaz, FC Dinamo Moscou i PFC CSKA Moscou.

## Referències

* ↑ «Шемберас перешел в Аланию» (en russian). PFC CSKA Moscow, 13-07-2012. [Consulta: 7 juny 2018].
* ↑ "Deividas Semberas career stats". Football Database.eu. Retrieved 28 November 2015.
* ↑ «Deividas Šemberas». CSKA Moscow. [Consulta: 7 juny 2018].
* ↑ Deividas Šemberas a National-Football-Teams.com (anglès)