OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Trent's Last Case (pel·lícula de 1929)

Trent's Last Case és una pel·lícula de detectius estatunidenca del 1929 dirigida per Howard Hawks i protagonitzada per Raymond Griffith, Marceline Day, Raymond Hatton i Donald Crisp. Va ser llançada per Fox Film Corporation. La pel·lícula es va estrenar en una versió muda i una versió sonora, amb la versió sonora amb seqüències parlants, una partitura musical sincronitzada i efectes de so.
La pel·lícula està basada en la novel·la de 1913 Trent's Last Case de l'escriptor britànic E. C. Bentley. Una versió anterior protagonitzada per Clive Brook va ser filmada al Regne Unit el 1920 i estrenada per Stoll Film Company.

## Premissa

Un important financer és trobat mort a casa seva, el que porta el detectiu aficionat Philip Trent a investigar el cas.

## Repartiment

* Raymond Griffith com a Philip Trent
* Marceline Day com a Evelyn Manderson
* Raymond Hatton com a Joshua Cupples
* Donald Crisp com a Sigsbee Manderson
* Lawrence Gray com a Jack Marlowe
* Nicholas Soussanin com a Martin
* Anita Garvin com a Ottilie Dunois
* Edgar Kennedy com a inspector Murch

## Estat de conservació

Segons Silent Era, n'existeix una impressió. La Biblioteca del Congrés té una impressió incompleta.

## Vegeu també

* Trent's Last Case (1952)

## Referències

* ↑ BFI Database
* ↑ SilentEra entry
* ↑ The Library of Congress/FIAF American Silent Feature Film Survival Catalog:Trent's Last Case
* ↑ Catalog of Holdings The American Film Institute Collection and The United Artists Collection at The Library of Congress, (<-book title) p.189 c.1978 by The American Film Institute
# Castell de Ramet

El castell de Ramet és un castell d'esplai d'inspiració romàntica, construït a uns fonaments que daten del segle xiii a Ramet, un nucli d'Ivoz-Ramet a Flémalle, Bèlgica.
A l'origen era envoltat de fossars, dels quals només queda un tros, travessat per un pont de pedra amb arcades que el connecta a la masia castral. La torre mestre es corona per a un penell amb la data de 1794. El castell té la particularitat que el pati i la masia castral es troben en posició superior respecte al castell. L'edifici principal va subir transformacions i extensions freqüents. El castell és un monument major i un dels set castells que subsisteixen al territori del municipi de Flémalle.

## Referències

* ↑ Jean Remiche (redacció), «N° 34 Rue de la Campagne», Le patrimoine monumental de la Belgique: Wallonie. Province de Liège: Arrondissement de Liège, Lieja, Editions Mardaga, 1975, pàgines 329-330, ISBN 9782802100317
# Trágala

Por los serviles no hubiera Unión ni si pudieran Constitución. pero es preciso roan el hueso. y el liberal les dirá eso: Trágala, trágala Trágala, trágala Trágala, trágala Trágala, perro.
El Trágala fou una cançó que els liberals espanyols utilitzaven per humiliar els absolutistes després del pronunciament militar de Rafael de Riego a Cabezas de San Juan, al començament del període conegut com a Trienni Liberal. Particularment la sàtira es dirigeix contra Ferran VII, que en 1820 va ser obligat a jurar la Constitució de Cadis quan va pronunciar la seva famosa frase «Marxem francament, i jo el primer, per la senda constitucional». Es diu que propi General Rafael de Riego va ordenar, en entrar a Madrid, que es difongués aquesta composició. Evidentment, després de la intervenció de les potències de la Santa Aliança (expedició francesa dels Cent Mil Fills de Sant Lluís al comandament del duc d'Angulema), va passar a ser un símbol de la resistència contra la repressió política de la Dècada Ominosa.
El model d'aquesta i altres cançons polítiques van ser sens dubte les cançons propagandístiques de la Revolució francesa, com el Ah! ça ira, amb el qual té alguna similitud en la seva sonoritat.
Igual que altres expressions, com el «Visca la Pepa!», el seu sentit original es va estendre amb un significat una mica diferent, i «trágala» ha passat a significar en el llenguatge col·loquial 'imposició'.
El Trágala, amb diferents lletres, es va seguir cantant a Espanya com a símbol esquerrà contra la dreta i anticlerical contra l'Església catòlica i republicà contra la monarquia en diferents conjuntures històriques, notablement durant la Segona República i la Guerra Civil Espanyola. Va haver-hi moltes versions de la lletra d'autoria anònima i popular.

## Referències

* ↑ Díaz Viana, 1981, p. 28-32.
* ↑ Ortega Rubio, Juan. Historia de Madrid y de los pueblos de su provincia. Editorial MAXTOR, 2011, p. 142. ISBN 9788497619820.
* ↑ Díaz Viana, Luis «Las canciones populares de nuestra Historia (Absolutistas y Liberales)». Revista de Folklore, 4, 1981. Arxivat de l'original el 2014-11-06 [Consulta: 17 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Trágala a viquidites en castellà
# CORDIS

CORDIS (Community Research and Development Information Service, en català Servei d'informació per a la comunitat de recerca i desenvolupament), és un espai d'informació dedicat a les activitats europees de recerca i desenvolupament (R + D).
Els principals objectius de CORDIS són els següents:
* Facilitar la participació en les activitats comunitàries en l'àmbit de la recerca;
* Millorar la utilització dels resultats en matèria d'investigació prestant especial atenció als principals sectors que permeten la competitivitat d'Europa;
* Promoure la difusió del coneixement per tal d'estimular el rendiment de les empreses en matèria d'innovació, sobretot a través de la publicació de resultats d'investigació obtinguts en els successius programes marc finançats per la Unió Europea, així com l'acceptació social de les noves tecnologies.
CORDIS constitueix la font d'informació oficial de la publicació de totes les convocatòries de propostes del Setè Programa Marc d'Investigació i Desenvolupament Tecnològic (7PM)
CORDIS és un servei gestionat per l'Oficina de Publicacions de la Unió Europea.

## Referències

* ↑ «Séptimo programa marco 7PM». Arxivat de l'original el 2014-03-29. [Consulta: 25 setembre 2013].
* ↑ «Oficina de publicaciones». Arxivat de l'original el 2007-08-26. [Consulta: 25 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial CORDIS
# Joaquim Bech de Careda

Joaquim Bech de Careda (Agullana, 1911- Figueres, 1999) fou un pintor català. Va aprendre dibuix a l'Institut de Figueres sota les ordres de Joan Núñez, qui també seria professor de Salvador Dalí. Va passar algunes èpoques treballant a Cadaqués.
Ha realitzat exposicions a Figueres, Girona i Barcelona.

## Referències

* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007. ISBN 978-84-95554-27-7.
# Uadi Hadramaut

El uadi Hadramaut (Wadi Hadramaut) és un riu del Iemen, que porta aigua després de cada pluja, situat a la regió d'Hadramaut, la qual agafa el nom del riu i la vall que forma aquest, al Iemen oriental.
Corre en general d'oest a est seguint a grans trets el paral·lel 16 entre el 48 i els 49 graus est, per esdevenir després el wadi l-Masila que gira cap al sud-est i després cap al sud i desaigua a la mar a l'oceà Índic, entre Hayridj i Sayhut.
# Illuyanka

Illuyanka en la mitologia hitita, era el nom d'un monstre amb forma de drac que va matar Tessub, el déu de les Tempestes.
Era un mite que es commemorava al festival de l'any nou i se celebrava principalment al santuari de Nerik, a Anatòlia central. La seva llegenda es coneix per les tauletes cuneïformes trobades a la ciutat d'Hattusa, de la que en queden dues versions incompletes. Tots els fragments trobats pertanyen al segle xiv aC, però pels arcaismes del llenguatge es creu que el text va ser redactat en època molt antiga.
L'origen del mite es troba en la creença que quan els cereals encara no han madurat, el déu de les Tempestes no té cap funció. La serp, o el drac, el venç, però quan arriba la primavera i comença l'any agrícola, Tessub, déu de les aigües de pluja, torna a lluitar amb la serp, que guarda les aigües subterrànies, i aquest cop guanya la batalla. És el que es coneix com a «mites del calendari» o dels «déus que desapareixen», com es troba també a la cultura grega amb els mites de Demèter i Persèfone.
* La primera versió conservada comença explicant la victòria del drac sobre el déu de les Tempestes. La deessa Inara arriba a temps per salvar al déu, que li demana consell. La deessa va a buscar l'ajuda d'un home, Hupasiya, que està disposat a ajudar si pot fer l'amor amb la deessa. Ella accedeix i després amaga Hupasiya, es vesteix de festa i convida al drac a una celebració. El monstre sur del seu cau amb els seus fills i mengen i beuen tant que no son capaços de trobar casa seva. Hupasiya lliga al drac i Tessub només ha d'arribar al seu costat i matar-la.
* La segona versió comença de manera semblant. El drac o la serp venç al déu de les Tempestes, però, a diferència de l'altra versió, li roba el cor i els ulls. De nou el déu obté la victòria a través d'un mortal. Tessub pren per esposa «la filla d'un pobre» i engendra un fill baró. El noi es casa amb la filla del drac, que seguint els costums matrilocals, el porta a casa seva a canvi d'un dot. El fill de Tessub demana com a dot el cor i els ulls del seu pare, i així el déu pot tornar a enfrontar-se amb la serp i guanyant la lluita. Mata també el seu propi fill, ja que segons el costum, havia de ser lleial al seu sogre i no al seu pare.

## Referències

* ↑ García Trabazo, José Virgilio. Textos religiosos hititas. Madrid: Trotta, 2002, p. 78-79. ISBN 8481645222.
# Castellanos de Moriscos

Castellanos de Moriscos és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb La Vellés i Pedrosillo el Ralo, a l'Est amb Gomecello, al Sud amb Moriscos, Cabrerizos i Villares de la Reina i a l'Oest amb San Cristóbal de la Cuesta.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 373 | 377 | 437 | 427 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.
# Batalla de Sant Cugat (1808)

La batalla de Sant Cugat fou un combat de la Guerra del Francès lluitat el 12 d'octubre de 1808 al Vallès Occidental. La batalla se saldà amb una derrota francesa en la qual aquest bàndol perdé centenars d'homes.
Milossewitz ocupà Sant Cugat del Vallès sense cap resistència però en sortir del poble es trobà amb forces espanyoles que intentaven tallar la seva retirada, desplegades en ordre de batalla, en total uns 3.150 soldats d'infanteria i 220 hússars manats pel comte Raimon Caldagués, procedents de Molins de Rei. El general italià llença a l'atac el batalló de Vélites, flanquejat per la dreta amb el batalló napolità i els caçadors del Príncep Reial, i per l'esquerra, el batalló italià. Una contra-càrrega dels hússars espanyols talla la dels Caçadors del Príncep Reial mentre els batallons d'ambdues ales franceses es desordenen, però la columna francesa acaba retirant-se fins a Montcada amb grans dificultats, i es reuneix amb les forces de Devaux. Les tropes de Caldagués no els persegueixen i tornen a Molins de Rei. La derrota de Sant Cugat representà per a Duhesme la pèrdua d'uns 300 homes entre morts, ferits i presoners i l'obliga a no allunyar-se de la protecció de les seves defenses.

## Referències

* ↑ «Principals protagonistes dels dos bàndols a la batalla de Sant Cugat». [Consulta: 19 abril 2021].

## Enllaços externs

* Guerra del Francès a Sant Cugat a Quan es portava barret
# Cabré

Cabré és el nom dels següents personatges:
* Anna Cabré i Pla (Barcelona 1943), geògrafa, catedràtica, experta en demografia i directora del Centre d'Estudis Demogràfics de la UAB
* Jaume Cabré i Fabré (Barcelona, 1947), escriptor i guionista
* Jordi Cabré i Trias (Barcelona, 1974), advocat, periodista, novel·lista i polític
* Jorge Cabré Rico (1961), fiscal i polític valencià, Conseller de Justícia i Benestar Social de la Generalitat Valenciana (2011 -2012)
* Josep Cabré Cercós (Barcelona), cantant i director coral català
* Josep Cabré i Borrell (Reus, 1890 – Barcelona, 1988), empresari, polític i pintor català
* Josep Cabré i Piera (Barcelona, 1933 – Madrid, 1981), metge dermatòleg i professor català
* Manuel Cabré (Barcelona, 1890 — Caracas, 1984), pintor català, resident a Veneçuela durant gran part de la seva vida
* Maria Teresa Cabré i Castellví (l'Argentera, Baix Camp, 1947), lingüista i filòloga catalana, doctora i catedràtica en filologia romànica, especialista en lexicologia, lexicografia i terminologia
* Màrius Cabré i Esteve o Mario Cabré (Barcelona, 1916 - 1990), torero, actor, poeta i presentador de televisió
* Rossend Cabré i Pallàs (Xerta, Baix Ebre, 1910 - ?), polític català
* Salvador Cabré i Puig (Mont-roig del Camp, 1931 – Barcelona, 2013), sacerdot català, que exercí de capellà a Santa Coloma de Gramenet
* Toni Cabré (Mataró, Maresme, 1957), dramaturg, guionista i enginyer català
* Maria Cabré Roigé (Riudecols 1919 - Reus 2019) poetessa, coneguda amb el nom de ploma de Maria Cabré de Calderó.
# Joaquim Belsa Aldea

Joaquim Belsa Aldea (Barcelona, 5 d'abril de 1929 - Barcelona, 27 de setembre de 2018) Arxivat 2019-04-14 a Wayback Machine. Dissenyador industrial. Cursa estudis de projectes a l'Escola Llotja de Barcelona. Inicia la seva trajectòria com a dibuixant al departament de disseny de Mobles La Fabrica, on descobreix la seva vocació. Posteriorment treballa amb el decorador i antiquari Ferran Povo. A principis dels anys cinquanta realitza, en col·laboració amb el seu germà Jaume, els primers dissenys propis.
Es tracta d'uns llums molt simples, de caràcter funcionalista. Posteriorment realitza el disseny d'una sèrie de mobles, alguns dels quals fins i tot van ser copiats per diferents empreses. Entre el 1956 i el 1961 treballa per a l'empresa Manbar com a dissenyador i interiorista. El 1961 crea l'empresa de mobiliari Aresta. Durant vint-i-cinc anys dissenya mobles per a la fabricació en sèrie i mostra d'aquesta manera el seu interès per la transcendència social de l'objecte d'ús. Va ser membre de la primera junta de l'ADI/FAD i els seus productes han estat guardonats amb diversos Premis Delta (1961, 1963 i 1970).

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de Disseny Industrial del Disseny Hub Barcelona
# Uadi

Un uadi (de l'àrab واد, wād$^{in}$, ‘vall’, ‘llera del riu’, a partir de la forma determinada الوادي, al-wādī) és el llit o la llera dels rius en regions càlides i àrides o desèrtiques del Magrib i Aràbia. Aquestes lleres poden tenir fins a més de 100 m d'amplària; són canals de desguàs o corrents d'aigua intermitents que només transporten aigua durant breus temporades plujoses (d'hores, dies, o a tot estirar, setmanes de durada). Poden ser semianuals, anuals o encara més esporàdiques i impredictibles, tant en l'època de l'any en què ocorren com en la quantitat de pluja. En aquestes regions, l'escassa vegetació és xèrica, espinosa, de creixement lent i està limitada al veïnat dels uadis. Si en el subsòl o a la superfície d'aquests s'emmagatzema l'aigua, la vegetació pot prendre un caràcter més exuberant i originar un tipus d'oasi, encara que la vegetació natural en aquests és normalment reemplaçada per espècies domèstiques (palma datilera, arbres fruiters, hortalisses, herbes per a farratge…), sembrades pels qui habiten i usufructuen l'oasi.
El nom de molts rius de la península Ibèrica comença per Guad-, especialment en el sud —Guadalquivir, Guadiana, Guadarrama, Guadajira, Guadalhorce, Guadalaviar, Guadalest, Guadalfeo, Guadalete, Guadalmedina, Guadalentín…—, partícula que deriva del mateix mot àrab que uadi. Aquests rius van rebre el nom pel significat originari de l'àrab, ‘vall’ o ‘riu’; així, per exemple, el nom del riu Guadalquivir significa, en àrab, al-wadi al-Kabir, ‘el riu Gran’, i el Guadiana, wadi Ana, ‘riu Ana’, que és el nom preislàmic del riu (Anas, en llatí).
En altres zones àrides com la península de La Guajira, Colòmbia, i la costa del mar Carib, a l'occident de Veneçuela, també ocorren rius estacionals i aquests presenten uadis, encara que el terme no es fa servir a Amèrica del Sud.

## Notes i referències

* ↑ «uadi». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El mot Guajira no té cap relació amb uadi, és una coincidència, es deriva de Wayuu, l'ètnia que habita aquestes regions des d'èpoques precolombines. A Colòmbia es fa servir el terme jagüey per dipòsits superficials d'aigua a zones amb sequeres estacionals perllongades; es desconeix si el terme està relacionat amb els uadis o amb la cultura Wayuu.
# Minoria ètnica

Una minoria ètnica és un grup de persones que tenen uns trets culturals i nacionals diferents als trets que s'associen amb la majoria de persones de la comunitat on resideixen. Aquesta minoria pot ser només numèrica o també estar relacionada amb una posició social o econòmica inferior a la de la majoria.

## Minories ètniques als Estats Units

Als Estats Units, el terme “ ètnic” es refereix normalment a col·lectius que tenen més a veure amb morfologia (específicament amb el color de la pell) que amb delimitacions polítiques, per les quals s'usaria el terme nació, com per exemple Mexicans, Francesos, Italians, etc.
Els quatre grans grups de minories ètniques als Estats Units són els següents:
* El grup provinent de llatinoamèrica es designa com “Hispano” o “Latino”
* El grup que prové d'Àsia i es designava com “Oriental”, ara es designa “Asian”
* Els termes “black” i “African American” s'utilitzen com a categoria ètnica als Estats Units, però cal dir que no signifiquen el mateix: hi ha persones de raça negra que no provenen d'Àfrica.
* Els anomenats indis americans (per distingir-los dels indis de l'Índia), es coneixen als Estats Units com a nadius americans (Native American).

### Nadius americans als Estats Units

Els nadius americans als Estats Units són els indígenes d'Amèrica del Nord dins dels límits polítics dels Estats Units continentals, parts d'Alaska i l'illa de Hawaii. Es componen de nombroses tribus natives Americanes. Hi ha 562 governs tribals reconeguts a nivell federal als Estats Units. Aquestes tribus tenen el dret de formar el seu propi govern, de fer complir la llei (tant la civil com la criminal) dins de la seva terra, d'aplicar impostos, d'establir requisits per pertànyer al grup, de legalitzar i regular activitats, de delimitar i d'excloure persones de territoris tribals. Les limitacions al seu autogovern inclouen les mateixes limitacions aplicables als estats: per exemple, no poden fer la guerra, no poden tenir relacions polítiques amb l'estranger, o tenir moneda pròpia.

## Vegeu també

* Consocionalisme

## Referències

* ↑ «Minoria ètnica». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ http://oxforddictionaries.com/definition/ethnic%2Bminority?q=ethnic+minority%5BEnllaç+no+actiu%5D
# The American Mercury

The American Mercury va ser una revista nord-americana publicada des de 1924 fins a 1981. Va ser fundada com una creació de H. L. Mencken i el crític dramàtic George Jean Nathan. La revista va incloure escrits d'alguns dels escriptors més importants dels Estats Units durant les dècades de 1920 i 1930.
Després d'un canvi de propietat a la dècada de 1940, la revista va atreure escriptors conservadors, inclòs William F. Buckley. Un segon canvi de propietat a la dècada de 1950 va convertir la revista en una publicació d'extrema dreta i virulentament antisemita.
Es va publicar mensualment a la ciutat de Nova York. La revista va deixar de funcionar l'any 1981, després d'haver passat els darrers vint-i-cinc anys de la seva existència en decadència i polèmica.

## Referències

* 1 2 «Bichloride of Mercury - TIME», 22-12-2008. Arxivat de l'original el 2011-02-01. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ Walsh, David Austin «The Right-Wing Popular Front: The Far Right and American Conservatism in the 1950s» (en anglès). Journal of American History, vol. 107, 2, 01-09-2020, pàg. 411–432. DOI: 10.1093/jahist/jaaa182. ISSN: 0021-8723.
* ↑ «American mercury». Encyclopedia.com. [Consulta: February 23,2016].
# Ciudad Rodrigo

Ciudad Rodrigo (extremeny: Ciá Rodrigu) és un municipi de la província de Salamanca, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. És seu de bisbat. Limita al Nord amb Castillejo de Martín Viejo i Sancti-Spíritus, a l'Est amb Alba de Yeltes, un enclavament de Sancti-Spíritus, Tenebrón, El Baldío (municipi de Serradilla del Llano) i Serradilla del Arroyo, al Sud amb Zamarra, Pastores i La Encina i a l'Oest amb Carpio de Azaba i Saelices el Chico.

## Història

Com a preludi de la invasió de Portugal d'André Masséna, durant la guerra del Francès, la ciutat fou presa per l'exèrcit francès de Michel Ney en 1810 i capturada pels aliats de Arthur Wellesley en 1812, que van saquejar la ciutat a continuació.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 14882 | 14901 | 13991 | 14169 |

## Alcaldes

* 1979-1982: Manuel Delgado Sánchez Arjona
* 1982 -1983: Leopoldo Gómez Castaño
* 1983-1991: Miguel Cid Cebrián
* 1991-1995: Dionisio Holgado García
* 1995-actualitat: Francisco Javier Iglesias García

## Fills il·lustres

* Juan Esquivel (compositor) (1560- vers 1625) compositor musical.

## Referències

* ↑ Porter, Maj Gen Whitworth. History of the Corps of Royal Engineers Vol I. Chatham: The Institution of Royal Engineers, 1889, p. 277.
* ↑ Pérez Galdós, Benito. La batalla de Los Arapiles. Diputación de Salamanca, 2002, p. xvi. ISBN 8477971862.

## Enllaços externs

* Ciudad Rodrigo - Lloc web oficial
# Castellanos de Villiquera

Castellanos de Villiquera és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb Calzada de Valdunciel, Valdunciel, Palencia de Negrilla i Negrilla de Palencia, a l'Est amb La Vellés i Monterrubio de Armuña, al Sud amb Villares de la Reina i Villamayor i a l'Oest amb Valverdón. El 1975 es va unir amb Carbajosa de la Armuña i La Mata de la Armuña per a formar un sol municipi.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 452 | 565 | 576 | 577 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.
# Basili (heretge)

Basili va ser un metge i heretge búlgar del segle xii dirigent de la secta del bogomilites (de l'eslau Bog, Déu, i milotti, tingueu pietat de nosaltres).
Va predicar les seves creences iniciades el 1110, que deien que Déu ja havia tingut un fill abans de Jesús, anomenat Satanel, que per rebel havia estat expulsat del paradís, i que fou aquest Satanel el que va donar les Taules de la Llei a Moisès; que Jesús havia vingut al món per combatre el rebel Satanel, que seria anomenat en endavant Satanas; com que d'oració només era admesa el parenostre, no s'admetia l'eucaristia ni la resurrecció, protestava del baptisme i de la vida monàstica i prohibia menjar carn i ous.
L'emperador Aleix I Comnè el va cridar per escoltar les seves doctrines, i Basili hi va anar. Una vegada a palau es va prendre secretament nota de les seves paraules, i després va ser detingut i portat davant un concili presidit pel patriarca Nicolau III Gramàtic, on va sostenir les seves idees. Va ser condemnat a mort i el van deixar elegir entre morir a la creu o a la foguera; va triar la mort a la foguera i va morir cremat l'any 1118. Els bogomilites van ser condemnats per heretges al Concili de Constantinoble el 1143.

## Referències

* ↑ Kazhdan, A. P. The Oxford dictionary of Byzantium. Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 268. ISBN 9780195046526.
# Cabusset de l'Atitlan

El cabusset d'Atitlan (Podilymbus gigas) és un ocell extint de la família dels podicipèdids (Podicipedidae) que habitava únicament el Llac Atitlan, a Guatemala central.

## Referències

* ↑ «Cabusset de l'Atitlan». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 02/05/2013 (català)