OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pedro Tedde de Lorca

Pedro Tedde de Lorca (Màlaga, 5 d'abril de 1944 - Madrid, 8 de febrer de 2020) fou un historiador i economista espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

El 1974 es va doctorar en Ciències Econòmiques a la Universitat Complutense de Madrid amb excel·lent "cum laude" amb la tesi La banca privada y las transformaciones en la economía española durante la Restauración (1874-1914), dirigida pel Gonzalo Anes Álvarez de Castrillón.
Va ser professor (primer adjunt i després agregat) d'història econòmica a la Universitat Complutense de Madrid de 1971 a 1982. De 1982 a 1993 fou catedràtic d'història econòmica de la Universitat de Màlaga, i de 1993 fins a la seva jubilació en 2014 catedràtic a la Universitat San Pablo CEU, de Madrid, en la qual n'era catedràtic emèrit.
Va fer tasques de recerca al Servei d'Estudis del Banc d'Espanya sobre qüestions d'història financera i monetària d'aquesta institució des del seu naixement fins que va rebre el monopoli d'emetre bitllets. També va investigar la política econòmica d'Espanya durant els regnats de Carles III i Carles IV (1760-1808), així com la banca i els ferrocarrils en l'economia andalusa contemporània. En 2017 fou designat acadèmic de número de la Reial Acadèmia de la Història.

## Obres

* El Banco de España y el Estado liberal (1847-1874) Madrid : Gadir, D.L. 2015. ISBN 978-84-943632-7-6
* El Banco de San Fernando (1829-1856) Madrid :Banco de España : Alianza Editorial, 1999. ISBN 84-206-4499-4
* Memorias (1808-1856) de Ramón Santillán Banco de España, 1996. ISBN 84-309-2844-8
* Málaga y los Larios: capitalismo industrial y atraso económico (1875-1914) amb José Antonio Parejo Barranco, Málaga : Arguval, D.L. 1990. ISBN 84-86167-48-5
* El Banco de San Carlos (1782-1829) Alianza Editorial, 1988. ISBN 84-206-9589-0
* Sonetos andaluces Málaga : Diputación Provincial. Área de Cultura, 1986. ISBN 84-505-3524-7
* Primera playa [Cádiz] : Excma. Diputación Provincial de Cádiz, 1984. ISBN 84-500-9825-4
* Historia económica y pensamiento social : estudios en homenaje a Diego Mateo del Peral Gonzalo Anes y Álvarez de Castrillón (ed. lit.), Luis Angel Rojo Duque (ed. lit.), Pedro Tedde de Lorca (ed. lit.) Alianza Editorial, 1983. ISBN 84-206-8059-1
* La economía española al final del Antiguo Régimen. II. Manufacturas Alianza Editorial, 1982. ISBN 978-84-206-8048-4
* Madrid y el capital financiero en el siglo XIX Ayuntamiento de Madrid, 1981. ISBN 84-500-5088-X

## Referències

* ↑ Pedro Tedde de Lorca, nuevo académico de la Real Academia de la Historia, eldiario.es, 2 de juny de 2017
* ↑ El historiador y economista Pedro Tedde de Lorca, nuevo miembro de la Real Academia de la Historia, Europa Press, 2 de juny de 2017
* ↑ Biografia al web de la Reial Acadèmia de la Història

## Enllaços externs

«Obra de Pedro Tedde de Lorca» a Dialnet.
* Articles de Pedro Tedde a El País
# Partit Socialista Combatent de Grècia

Partit Socialista Combatent de Grècia (grec Αγωνιστικό Σοσιαλιστικό Κόμμα Ελλάδας, ASKE) és un partit polític grec d'extrema esquerra fundat el febrer de 1984. Era format per quadres de membres del comitè d'organització del PASOK, que immediatament després d'arribar al poder després de les eleccions legislatives gregues de 1981 va protestar contra la violació dels seus principis fonamentals i van renunciar als seus càrrecs
Aquesta oposició fou expressada per Nikos Kargópulos davant del Comitè Central del PASOK a l'estiu de 1983 i en fou expulsat. Juntament amb altres elements procedents de l'esquerra i del moviment progressista, van fundar el Moviment Social, que finalment es va convertir en ASKE el febrer de 1984. Els seus punts fonamentals són la lluita per la independència dels blocs de poder, com la UE i l'OTAN, i pel socialisme, defensa l'autogestió, el ple respecte dels drets personals i polítics, i la democràcia. A les eleccions europees de 2004 va obtenir 11.598 vots, el seu millor resultat des de la seva fundació.

## Enllaços externs

* (grec) Web de l'ASKE
* (grec) Diari de l'ASKE Arxivat 2007-08-24 a Wayback Machine.
# Paràbola de la dracma perduda

La paràbola de la dracma perduda és una història narrada per Jesús que apareix a l'evangeli segons Lluc (Lc 15:8-10).

## Argument

Una dona quan perd una dracma de les deu que té, remou tota la casa, l'escombra i no s'atura fins a trobar-la. Llavors crida veïnes i amigues per compartir la seva alegria.

## Anàlisi

Aquesta paràbola és paral·lela a la paràbola de l'ovella perduda i a la paràbola del fill pròdig, on es narra el fet de recuperar un fidel extraviat (un creient que ha caigut en el pecat) i l'alegria que això suposa, ja que aquesta persona assolirà la salvació. A la història es parla de dracmes o monedes de plata per subratllar el valor de cada ànima (encara que se'n tinguin moltes, cal buscar aquella perduda).

## Referències

* ↑ Lluc 15:8-10
Paràboles de Jesús del Nou Testament :
# Paràbola de la llavor que creix tota sola

La paràbola de la llavor que creix tota sola és una història narrada per Jesús que apareix a l'evangeli segons Marc (Mc 4:26-29) i parcialment a l'evangeli apòcrif de Tomàs.

## Argument

Un home llença una llavor a terra i sense que entengui el perquè o hagi de fer res, aquesta germina i va creixent la planta fins que pot collir-ne el fruit.

## Anàlisi

Jesús mateix dona la clau d'interpretació d'aquesta paràbola en assegurar que la llavor és un símbol del Regne del Cel, que creix sense intervenció humana (i sovint sense que l'home entengui com funciona) però les persones poden aprofitar el seu fruit (creixement espiritual o la salvació). Forma part d'una sèrie d'al·legories per explicar com és el Regne de Déu amb metàfores de la vida quotidiana, com per exemple la paràbola del gra de mostassa. Això vol dir que encara que no sabem on està Déu ni com és podem aprofitar-ho per l'espiritualitat i el benestar interior.

## Referències

* ↑ George R. Knight, Exploring Mark: A Devotional Commentary, Review and Herald Pub Assoc, 2004, ISBN 0-8280-1837-5, pp. 107-108.
Paràboles de Jesús del Nou Testament :
# Pau Catena

Pau Catena o Paule Catena (en llatí Paulus Catena) va ser un dels ministres de l'emperador Constanci II.
Era nadiu segons uns d'Hispània i segons altres de Dàcia. Va exercir l'ofici de notari. Després de l'enderrocament de Magnenci va ser enviat a Britànnia on va tractar als oficials de la província amb gran crueltat, i es va enriquir amb saquejos i exaccions. Va patir un atemptat per part del pro-prefecte de la província, Martí, al que havia acusat injustament i havia tancat a la presó, atemptat que no va tenir èxit.
Va adquirir el seu malnom Catena (que vol dir cadena, lligam, i per extensió "el que captura, el que fa captius") per la seva habilitat en teixir cadenes de calúmnies al voltant de les seves víctimes, entre falses acusacions.
L'any 361 a la mort de Constanci, Pau i altres ministres destacats per la seva crueltat van ser cremats vius per orde de Julià l'Apòstata.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Londres: John Murray, 1876, p. 155.
# Peluix

* No s'ha de confondre amb Ninot de peluix.
El peluix (del francès peluche) és un teixit que té els fils tallats pel costat visible, el mateix que el fustany o el vellut. La seva suavitat de tacte és similar a les plomes o a la pell. És un teixit que té, d'una banda, una espècie de borrissol sedós i brillant, més llarg i menys compacte que el del vellut (del que prové), però encara que la diferència essencial amb el vellut està en la longitud i densitat del pèl, avui dia existeixen diferents varietats de peluix, que van del més fi al més gruixut.

## Usos

El peluix s'usa en gran manera com a tela per a tapisseries en la fabricació de mobles. Es gasta també per a confeccionar roba, per al món de la moda o en barreteria. Encara que un dels majors usos d'aquest teixit està en la producció de joguines per als nens, existint una gran varietat de ninots de peluix fets usant aquest teixit, sobretot imitant la forma de diferents tipus d'animals, com per exemple l'os de peluix, etc. El peluix és també un dels principals materials per a la fabricació dels Art toys.

## Fabricació

A l'origen, el pèl del peluix era de moher o de llana pentinada, encara que per a la seva fabricació també se solia emprar la seda, sola o amb un reforç de cotó. Però actualment, el peluix modern se sol fabricar normalment, a partir de fibres sintètiques tals com el polièster.

## Vegeu també

* Pelfa
* Mohair
* Seda
* Ninot de peluix
* Ós de peluix
* Pelussa

## Referències

* ↑ ninot de peluix a Optimot
* ↑ «peluix». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Clothes, 1977.
* ↑ Veronika Alice Gunter. Invasion of the Plush Monsters!: Wickedly Weird Creatures You Just Gotta Sew. Lark Books, 2008, p. 10–. ISBN 978-1-57990-943-7.
* ↑ Ali F. Farhoomand. Small Business Management and Entrepreneurship in Hong Kong: A Casebook. Hong Kong University Press, 2005, p. 40–. ISBN 978-962-209-758-2.
* ↑ Industrial Fabric Products Review. Industrial Fabrics Association International, 2007.

## Bibliografia

* Diccionario de materia mercantil, industrial y agrícola, José Oriol Ronquillo.
# Pelusios

Pelusios és un gènere de tortugues d'aigua dolça africanes. Diverses espècies han estat descrites i existeixen probablement nombroses espècies no descrites. La taxonomia del gènere és molt confusa, ja que aquestes espècies presenten moltes variacions locals. Es troben al llarg de l'Àfrica subsahariana, Madagascar i illes Seychelles.

## Taxonomia

* Pelusios adansonii
* Pelusios bechuanicus
* Pelusios broadleyi
* Pelusios carinatus
* Pelusios castaneus
* Pelusios castanoides (subespècies Pelusios castanoides castanoides i Pelusios castanoides intergularis)
* Pelusios chapini
* Pelusios cupulatta
* Pelusios gabonensis
* Pelusios marani
* Pelusios nanus
* Pelusios niger
* Pelusios rhodesianus
* Pelusios seychellensis (extinta)
* Pelusios sinuatus
* Pelusios subniger (subespècies Pelusios subniger subniger i Pelusios subniger parietalis)
* Pelusios upembae
* Pelusios williamsi (subespècies Pelusios williamsi williamsi, Pelusios williamsi laurenti i Pelusios williamsi lutescens)

## Referències

* Rhodin 2011, p. 000.215
* Fritz 2007, pp. 345-346
* Bruce G. Marcot, "Two Turtles from Western Democratic Republic of the Congo: Pelusios chapini and Kinixys erosa." Includes photos.
* Wagler, 1830 : Natürliches System der Amphibien, mit vorangehender Classification der Säugthiere und Vögel. Ein Beitrag zur vergleichenden Zoologie. J. G. Cotta, München, p. 1-354 (text integral).
# Paul Fidrmuc

Paul Fidrmuc (Krnov, 28 de juny de 1898 - Barcelona, 20 d'octubre de 1958) va ser un periodista i espia alemany amb el nom en clau d'Ostro. Va viure a mitjans de la dècada de 1940 a Tamariu.

## Referències

* ↑ Hüetlin, Thomas; Janssen, Hauke «Unser Mann in Barcelona». Der Spiegel, 23, 02-06-2014, pp. 120-129.
* ↑ Pujol Cruells, Adrià. Guia sentimental de l'Empordà. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 2016, p. 60.
# Paul Finet

Paul Finet (Montignies-sur-Sambre, Bèlgica, 1897 - Ciutat de Luxemburg, 18 de maig de 1965) va ser un sindicalista i polític belga, que va ocupar el càrrec en l'Alta Autoritat de la Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer i va liderar l'Autoritat Finet entre 1958 i 1959.
Va ser Secretari General de la Federació General de Treball de Bèlgica (FGTB) i membre de la Confederació Internacional d'Organitzacions Sindicals Lliures.

## Referències

* ↑ «Discours de Paul Finet (Strasbourg, 13 mai 1958)». Ministère de l'Enseignement Supérieur et de la Recherche. [Consulta: 23 maig 2015].
# Perca schrenkii

Perca schrenkii és una espècie de peix de la família dels pèrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total i els 1,500 g de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Balkhaix (Kazakhstan).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Berg, L.S., 1965. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. volume 3, 4th edition. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem. (La versió russa fou publicada el 1949).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Paskal Tabuteau

Paskal (o Pascal) Tabuteau (Montmorillon, Poitou-Charentes, França, 1962) és un escriptor i traductor en llengua bretona. L'any 2005 va publicar una versió en bretó del "Viatge de Sant Brandan" (Beaj Sant Brendan), és a dir, de la Navigatio sancti Brendani, narració llatina redactada a Irlanda cap al segle X o XI. És autor de Lae Izold (Lai d'Isolda), un poema (lai) de 2.700 versos en bretó, sobre Tristany i Isolda, a partir dels textos de Béroul i de Tomàs de Bretanya, pel qual se li concedí, l'any 2014, el premi Imram. L'any 2016 va publicar An Ilias, una versió en bretó del primer cant de la Ilíada, la primera traducció bretona d'una obra d'Homer.

## Referències

* ↑ «Beaj Sant Brendan = Navigatio sancti Brendani abbatis (Livre A)» (en francès). Médiathèques de Lorient. Arxivat de l'original el 2017-03-22. [Consulta: 21 març 2017].
* ↑ «Livres: Lae Izold» (en francès). Kuzul ar Brezhoneg. Groupement d'associations culturelles de langue bretonne. [Consulta: 21 març 2017].
* ↑ «Le militaire devenu inspecteur de l'Education» (en francès). Le Télégramme, 29-06-2016. [Consulta: 21 març 2017].
* ↑ «Livres: An Ilias» (en francès). Kuzul ar Brezhoneg. Groupement d'associations culturelles de langue bretonne. [Consulta: 21 març 2017].

## Obres

* Beaj Sant Brendan [El viatje de Sant Brandan] (en bretó). Brest: Emgleo Breiz, 2005. ISBN 9782911210501.
* Lae Izold [Isolda] (en bretó). Dirinonn: Al Liamm, 2012, p. 145. ISBN 9782736800895.
* An Ilias [La Ilíada] (en bretó). Dirinonn: Al Liamm, 2016, p. 52. ISBN 9782736801144.
# Pere Hispà

* L'article tracta sobre l'eremita de Boville Ernica. Per al papa i metge anomenat Pere l'Hispànic o Petrus Hispanicus, vegeu: Joan XXI
Pere Hispà, en italià Pietro Ispano (Andalusia?, s. X - Boville Ernica, Laci, s. X?), va ser un eremita del segle x, procedent d'un lloc desconegut de la península Ibèrica, potser Andalusia. La seva vida es basa en molt poques fonts que donen escasses dades sobre el personatge. Possiblement, la figura de l'eremita sigui real, però és possible que el relat del seu origen sigui posterior i poc versemblant. No es coneix el moment que va viure, però el seu culte ja és documentat al segle XII; s'ha situat cap al segle x, però sense tenir-ne la certesa.

## Vida

Segona la llegenda, Pere havia nascut en una noble i rica família, possiblement de la Bètica. Va lluitar a Espanya contra els musulmans. Els seus pares van arranjar el seu matrimoni amb una jove, però ell, que volia fer una vida de perfecció cristiana, havia consagrat la seva virginitat a Déu; la mateixa nit de noces, va marxar de casa seva i va marxar com a pelegrí. Arribat a Itàlia, s'instal·là a una cova de Boville Ernica, al Laci. Hi va viure com a anacoreta. Es deia que vestia una cota de malla, sense cap roba a sota, per tal que estigués en contacte directe amb la pell, fent-la servir com a cilici.

## Veneració

Va tenir fama de santedat i se'n contaven miracles diversos. En morir, va començar a ser venerat. Sobre la cova on va viure es va edificar una església al segle xii i, al voltant, l'actual poble de Boville. L'església, anomenada de San Pietro Ispano, conserva a la cripta la cova del sant, i un reliquiari en forma de bust, d'argent i atribuït a Benvenuto Cellini, amb les relíquies de l'eremita.

## Notes

* ↑ A la vida publicada pels jesuïtes d'Anvers a partir de la documentació existent, van indicar que les actes existents deien que era "de la part d'Hispània banyada pel riu Betis" (l'actual Guadalquivir).
* ↑ És poc probable, ja que llavors era sota domini musulmà i seria inversemblant que llavors lluités obertament contra ells.
* ↑ És una història similar a la de sant Aleix de Roma.

## Bibliografia

* Enrique Flórez. España sagrada. Vol. 9, De la provincia antigua de la Bética en común, y de la Iglesia de Sevilla en particular. "Vida de San Pedro", p. 345-354.
# Pere III d'Arborea

Pere III d'Arborea fou fill d'Hug II d'Arborea. Va succeir al seu pare com a jutge d'Arborea el 1336. Es va casar el 1327 amb Constança de Saluzzo, filla de Felip de Saluzzo, governador de Sardenya. Pere III va morir a començaments del 1347 i la seva dona va seguir poc després, morint al convent de Santa Chiara d'Oristany el 18 de febrer de 1348. Van deixar només una filla pòstuma, Constança, que va morir de mesos. La successió va recaure en son germà Marià IV d'Arborea.
# Paul Palgen

Paul Palgen (Audun-le-Tiche, 9 d'octubre de 1883 - Lieja, 6 d'agost de 1966) fou un poeta luxemburguès d'origen francès.
Pagen exercí professionalment d'enginyer civil. Per això, estudià a Lovaina i s'integrà a la plantilla del Grup Arbed al Brasil.

## Condecoracions

* Comandant de l'Orde de la Corona de Roure (promoció de 1954)

## Referències

* ↑ «Odre de la Couronne de chêne Auszeechnungen 1954 Memorial A N° 9 vun 1954» (en luxemburguès). Arxivat de l'original el 1 octubre 2015. [Consulta: 2 maig 2020].
# Pau comuna

La pau comuna (grec antic: κοινὴ εἰρήνη, kené irene) és el nom que els grecs donaven a una pau, semblant als tractats de pau internacionals ratificats per totes les polis participants, és a dir, totes les ciutats estat de Grècia.
Aquests tractats no els proposaren els grecs, encara que s'hi adheriren, sinó el seu poderós veí, el rei persa conegut com el Gran rei. Aquest no desitjava que els grecs es barallaren entre ells, per por que una polis que li fora hostil s'ensenyorira de tota la península grega, la qual cosa podria soscavar el seu poder.
Aquesta modalitat de pau concertada té una cronologia molt precisa: es ratificà al s. IVae, després de la Guerra del Peloponés, moment en què Esparta dominava Grècia, la ciutat lacedemònia que havia guanyat aquesta guerra amb l'ajut del Gran rei.
Aquests tractats de pau permeteren als perses, indirectament, controlar el que estava succeint a Grècia.
Com que Esparta no havia mostrat hostilitat cap a Pèrsia, el Gran rei continuà concertant-ne altres: pau de 387ae, 375ae, 372ae...; l'ajuda financera, però, estava estretament vinculada a les lluites de poder a Grècia. Així, des que Tebes va rellevar Esparta com a potència hegemònica (cf. Hegemonia tebana) a Grècia (371ae), el rei aquemènida s'afanyà a finançar la capital de Beòcia (pau comuna de 366ae), ratificada a la ciutat elamita de Susa.
Amb el declivi del poder persa i l'enlairament del de la Grècia unificada pel Regne de Macedònia, les «paus comunes» perderen importància, i mancaren de sentit, perquè al sobirà li van esclatar rebel·lions pertot arreu: avalots a Àsia Menor ens els anys 360-350ae i en altres parts de l'imperi d'aleshores ençà.
Es va acabar aviat el poder persa i la seua ingerència a Grècia quan les tendències s'hi van invertir, i aviat va haver-hi un monarca macedoni, Alexandre el Gran, que va triomfar a Persèpolis (conquesta de l'Imperi aquemènida pels exèrcits d'Alexandre (333-323ae).

## Bibliografia

* Timothy Thomas Bennett Ryder, Koinè Eirene. General Peace and Local Independance in Ancient Greece, Londres, 1965.
* Martin Jehne, Koine Eirene. Untersuchungen zu donin Befriedungs- und Stabilisierungsbemühungen in der griechischen Poliswelt donis 4. Jahrunderts v. Chr., Stuttgart, 1994.
* Katrin Schmidt, The Peace of Antalcidas and the Idea of the koine eirene. A Panhellenic Peace Movement, 1999.
# Philautus silvaticus

Philautus silvaticus és una espècie de granota que es troba a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K. & Pethiyagoda, R. 2004. Philautus silvaticus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Philautus saueri

Philautus saueri és una espècie de granota que es troba a Malàisia.

## Referències

* Inger, R. 2004. Philautus saueri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Philautus signatus

Philautus signatus és una espècie de granota que es troba a l'Índia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Biju, S.D., Bhuddhe, G.D., Daniel, B.A., Dutta, S. & Vasudevan, K. 2004. Philautus signatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Penjades

Penjades (títol original: Hanging Up) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Diane Keaton, estrenada l'any 2000, que explica la història de tres germanes que han d'afrontar la malaltia del seu pare moribund tot i que no han tingut mai relacions particulars amb aquest-últim. El film posa en escena Diane Keaton, Meg Ryan, Lisa Kudrow i Walter Matthau (que interpreta aquí el seu últim film). El film és basat en el llibre del mateix nom de Delia Ephron. Ha estat doblada al català.

## Argument

Georgia Mozell, Eve Mozell Marks i Madeline Mozell són tres germanes adultes. Georgia (Diane Keaton) és la redactora en cap d'una revista que porta el seu nom; Eve (Meg Ryan) és una organitzadora de recepcions que és la mare del grup, del seu pare però també de les seves germanes; Madeline (Lisa Kudrow), la petita, actua en un fulletó i intenta afirmar la seva pròpia identitat davant de les seves germanes. Però quan Lou Mozell (Walter Matthau), el seu pare, abandonat per la seva dona fa molts anys, es troba hospitalitzat, Eve ha de prendre totes les decisions...

## Repartiment

* Meg Ryan: Eve Mozell Marks
* Diane Keaton: Georgia Mozell
* Lisa Kudrow: Maddy Mozell
* Walter Matthau: Lou Mozell
* Adam Arkin: Joe Marks
* Shaun Duke: Dr. Omar Kunundar
* Ann Bortolotti: Ogmed Kunundar
* Cloris Leachman: Pat Mozell
* Maree Cheatham: Angie
* Myndy Crist: Dr Kelly
* Libby Hudson: Libby
* Jesse James: Jesse Marks
* Edie McClurg: Esther
* Tracee Ellis Ross: Kim
* Celia Weston: Madge Turner
* Bob Kirsh: representant de la Nixon Library
* Stephanie Ittleson: Victoria
* Venessia Valentino: infermera a Mesh Window
* R.A. Buck: Gay Man
* Phil Levesque: Gay Man
* Paige Wolfe: Eve amb 6 anys
* Charles Matthau: Lou, de jove
* Ethan Dampf: Jesse amb 4 anys
* Mary Beth Papa/Papa: mare a la festa
* Catherine Paolone: metge
* Carol Mansell: dona que reconeix Maddy

## Al voltant de la pel·lícula

* Aquest film marca l'última aparició de Walter Matthau al cinema. Arran del seu estat de salut al llarg del rodatge, li van diagnosticar càncer de colon per segona vegada a la seva vida el novembre de 1999, poc temps després que el rodatge hagués acabat. Va morir set mesos més tard i quatre mesos després de l'estrena del film, l'1 de juliol del 2000.
* Crítica: "Keaton mostra els seus dots per a l'aldarull (...) Catàleg de tòpics en el qual se salva un novament esplèndid Matthau"
* El film es va rodar a Califòrnia, on té lloc l'acció.

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Penjades». [Consulta: 27 abril 2018].
* ↑ Holden, Stephen «FILM REVIEW; Cell Phone Frolics And Dear, Ditsy Dad» (en anglès). The New York Times, 18-02-2000. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Ruiz Mantilla, Jesús El País.
# Penya Roja

* Per a altres significats, vegeu «Penya-roja».
La Penya Roja o Penya del Migdia és un cim de Mallorca que té una altura de 355 m i que pertany al municipi d'Alcúdia. L'accés més usual és a per l'ermita de la Victòria.

## Enllaços externs

* La Talaia al web de l'Ajuntament d'Alcúdia Arxivat 2007-06-07 a Wayback Machine.
* Descripció de l'excursió Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
* Vídeo des del cim