OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Berga (Palma)

Can Berga és un edifici situat a la plaça del Mercat de Palma. De 1963 ençà és la seu de l'Audiència Provincial de les Illes Balears, i fins al 1984 ho va ser també dels jutjats.
En aquest edifici hi residiren religioses agustines (1231) i més tard, pares franciscans (1278). Aquests el varen vendre a la família Pacs dins el segle xiv, per acabar arribant a la família Berga l'any 1677. El seu primer propietari de la família fou Gabriel de Berga i Santacília. El 1760, el seu fill Gabriel de Berga i Safortesa dugué a terme una important reforma, transformant l'edifici gòtic en un palau barroc d'influència francesa. L'obra fou duta a terme pel mestre Gabriel Pons.
Destaquen a la seva façana: les finestres emmarcades, les dues balconades amb balustrada amb grans suports motllurats i l'escut d'armes de la família Berga al centre. Aquest fou esculpit per Joan Deià. El pati central està envoltat per arcades de tradició barroca. L'any 1942 l'edifici fou venut al Ministeri de Justícia espanyol. Anteriorment, la casa havia albergat una valuosa biblioteca que contenia exemplars dels privilegis i franqueses del Regne de Mallorca i dels usatges de Catalunya de Ramon Berenguer i un manuscrit escrit en hebreu.
Durant un temps, el segle xix, els balcons d'aquesta casa estaven coberts de teules i les portes dels balcons romanien tapiades, i circularen rumors que el motiu era el no voler presenciar les execucions públiques de la plaça del Mercat o la intenció de fer-hi obra per fer els arrambadors d'argent.

## Notes

* ↑ Dit també modernament Palau Berga.

## Referències

* ↑ Bibiloni, Gabriel. «Can Berga, costsa de». A: Els carrers de Palma. Palma: Gabriel Bibiloni, 2012, p. 197. ISBN 978-84-616-2222-1.
* ↑ Web de l'Ajuntament
* ↑ Valero Martí, Gaspar. «La balconada i l'enrajolat de Can Berga». A: Palma, ciutat de llegenda. II. Palma: J. J. de Olañeta editor, 2014, p. 102. ISBN 978-84-9716-885-4.
* ↑ «Can Berga (actual Palau de Justícia)». Catàleg de protecció d'edificis i elements d'interès històric, artístic, arquitectònic i paisatgístic p. 136-141. [Consulta: 14 març 2021].
* 1 2 Lucena, M.; Fontenla, J. M.; Mosteiro, J. L.; Pomar, I. Palma. Guia d'arquitectura. Col·legi Oficial d'Arquitectes de Balears, 1997, p. 96. ISBN 8492103647.
* 1 2 «Palau Berga». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 94 - 95. ISBN 84-8661702-2.
* 1 2 3 Medel, Ramon. Manual de viajero en Palma de Mallorca. El Drac editorial, 1989 (ed. facsímil), p. 114.
# Can Galceran

«Can Galceran» té aquests significats:
* Can Galceran (Calella), casa al Maresme
* Can Galceran (Sales de Llierca), masia a la Garrotxa
* Can Galceran (Amer), casa a la Selva
# Åsvær

Åsvær és un petit grup d'illes, pertanyents a Noruega, situades al Cercle polar àrtic. Pertanyen al municipi de Dønna (comtat de Nordland) i ocupen una superfície de 6.549 hectàrees. L'arxipèlag està dotat d'un far des del 1876. És un centre important de pesca d'arengada.

## Referències

* ↑ «Åsværet» (en noruec). yr.no. Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 17 gener 2012].
* ↑ «Aasvär». A: D. C. Gilman. New International Encyclopedia. 1st. New York: Dodd, Mead, 1905.
# Ælfflæd de Mèrcia

«Ælfflæd de Mèrcia» té aquests significats:
* Ælfflæd, filla d'Offa de Mèrcia;
* Ælfflæd, filla de Ceolwulf I de Mèrcia.
# Can Tras (Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró)

Can Tras, també anomenat Can Canons, és un habitatge unifamiliar al nucli de Castell d'Aro al municipi de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació aixecada en terreny de fort pendent que reflecteix el seu interior amb desnivells per les diferents dependències de la casa. Es desenvolupa a dues alçades i un semisoterrani. Disposa d'un terrassa a la planta d'accés. Originàriament estava adossada al castell i va quedar separada posteriorment al obrir-se un camí per un dels seus costats. Actualment a l'exterior té una falsa decoració modernista que no es reflecteix a l'interior.

## Referències

* ↑ «Can Tras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].

## Enllaços externs

* Foto històrica del 1987: Frigola i Bourlon, Jaume. «Can Tras». Calaix. Generalitat de Catalunya.
# Capó carablanc

El capó carablanc (Plegadis chihi) és una espècie d'ocell de la família dels tresquiornítids (Threskiornithidae).

## Hàbitat i distribució

Viu en aiguamolls, pantans, llacs i llacunes, localment a diferents indrets dels Estats Units i Mèxic. També habita al sud-est de Bolívia, el Paraguai, Uruguai, sud del Brasil i nord i centre de l'Argentina.
# Capó de la puna

El capó de la puna (Plegadis ridgwayi) és ocell de la família dels tresquiornítids (Threskiornithidae) que habita zones empantanegades, estanys i corrents fluvials de la "puna", als alts Andes, des del Perú, cap al sud, a través de Bolívia fins a l'extrem nord de Xile i nord-oest de l'Argentina.
# Zosterop de coroneta negra

El zosterop de coroneta negra (Sterrhoptilus nigrocapitatus) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i clars de les terres baixes de Samar, Leyte i Bohol, a les Filipines centrals.

## Taxonomia

Fins fa poc s'ha considerat coespecífic de Sterrhoptilus affinis. Actualment el Congrés Ornitològic Internacional versió 11.2, 2021, els considera espècies diferents.

## Referències

* ↑ «Zosterop de coroneta negra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
* ↑ PA Hosner, LC Campillo, MJ Andersen, LA Sánchez‑González, CH Oliveros, RC Urriza i RG Moyle. 2018. An integrative species delimitation approach reveals fine[1]scale endemism and substantial unrecognized avian diversity in the Philippine Archipelago. Conservation Genetics 19:1153–1168.
# ÍB Vestmannaeyja

El ÍBV Vestmannaeyjar, també conegut com a ÍBV, és un club de futbol islandès de la ciutat de Vestmannaeyjar, al sud de la costa d'Islàndia.

## Palmarès

* Lliga islandesa de futbol 3: 1979, 1997, 1998
* Copa islandesa de futbol 4: 1968, 1972, 1981, 1998
* Copa de la Lliga islandesa de futbol 1: 1997

## Enllaços externs

* ÍB Vestmannaeyja - Lloc web oficial
# Cas Verd

Fall Grün (alemany), traduït seria «Cas Verd», era el criptònim d'un pla de la Wehrmacht alemanya per llançar una guerra d'agressió contra Txecoslovàquia el 1938, als anys tensos abans la Segona Guerra Mundial. Un primer esborrany del pla va ser traçat cap a finals de 1937, i van seguir versions adaptades als canvis de la situació militar.
L'atac era previst pel 28 de setembre de 1938, però com que la Tercera República Francesa i el Regne Unit dubtaven davant del fet d'anar a la guerra per Txecoslovàquia, i que els seus polítics esperaven evitar la guerra al preu que fos, el pla es va posposar i, després dels acords de la Conferència de Múnic del 30 de setembre de 1938, va ser totalment abandonat.
En cedir Sudetenland a Alemanya a la Conferència de Múnic, Txecoslovàquia va perdre la major part de les seves fortificacions frontereres i ja no tenia una posició defensable. Finalment, va ser totalment envaïda i annexionada al Tercer Reich el 15 de març de 1939 després de l'anomenada «Unternehmen Südost» (Operació Sud-est) amb una resistència mínima.

## Referències

* ↑ «Fall Grün» (en alemany). wissen.de, s.d. [Consulta: 9 febrer 2016].
# Carro (Itàlia)

Carro (en lígur: O Caro, localment: U Caru) és un comune (municipi) de la província de La Spezia, a la regió italiana de la Ligúria, situat uns 60 km al sud-est de Gènova i uns 25 km al nord-oest de La Spezia.
Carro limita amb els següents municipis: Carrodano, Castiglione Chiavarese, Deiva Marina, Maissana, Sesta Godano i Varese Ligure.
El municipi conté les frazioni de Castello, Ponte Santa Margherita i Ziona.

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese (en italià). Nuova Editrice Genovese, 1910.
# Zuhaitz Gurrutxaga Loiola

Zuhaitz Gurrutxaga Loiola (Elgoibar, 23 de novembre de 1980) és un futbolista basc, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Sorgeix del planter de la Reial Societat. La temporada 99/00 debuta amb el primer equip donostiarra, en el qual hi romandria durant quatre temporades. Però, la seua contribució aniria de més a menys, dels 16 partits disputats la campanya del seu debut als només dos partits de la temporada 02/03. En total, hi jugaria 34 partits en la primera divisió amb la Reial.
La temporada 03/04 recala a l'Algesires, amb qui només apareix en tres partits, a la Segona Divisió. Retorna breument a la Reial Societat, sense jugar, per marxar de nou al Rayo Vallecano (04/05), el primer d'un seguit d'equips de Segona B: Real Unión de Irún (05/06), Lemona (06/07), Zamora CF (07/08) i de nou a la Real Unión el 2008, amb qui aconsegueix l'ascens a la categoria d'argent el 2009.

## Enllaços externs

* Fitxa de Gurrutxaga
# Carrusel

Carrusel fou un programa de televisió emès per Televisió Espanyola en la temporada de 1960. Fou la primera experiència televisiva a Espanya del periodista Joaquín Soler Serrano. Emès des dels estudis de Miramar de Barcelona, el programa estava format per una amalgama de jocs i concursos. Entre ells, el clàssic de preguntes i respostes, amb la particularitat que el concursant era tancat en una peixera on havia de recollir bitllets amb dos, tres, quatre o cinc dits segons les respostes que hagués encertat.

## Referències

* ↑ «Historia de TVE. Diario ya, 1986. Pàgina 189». Arxivat de l'original el 2013-12-19. [Consulta: 30 desembre 2014].
# Caouënnec-Lanvézéac

Caouënnec-Lanvézéac (en bretó Kaouenneg-Lanvezeeg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2006 tenia 761 habitants. El 7 de juliol de 2006 s'adherí a la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 373 | 395 | 472 | 614 | 582 | 628 | 761 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain Touminet | |
# Carretera de gel

Les carreteres de gel, igual que les carreteres convencionals, són infraestructures destinades a la comunicació i transport terrestre però tenen la particularitat d'ésser de gel i neu en comptes d'asfalt, grava, formigó o altre material menys peculiar.
La majoria d'aquestes carreteres estan localitzades al nord del Canadà i únicament estan accessibles en les èpoques de més fredes de l'any. Es construeixen sobre llacs, fins i tot sobre el mar, servint per a connectar menudes illes i mines amb la resta del continent. Una vegada que les temperatures són inferiors a -20 °C per diversos dies, la superfície dels llacs i part del mar es congela totalment amb una capa d'almenys 1 m de gruix. Aquesta capa (sumada a la neu caiguda) permet comunicar aquests punts mitjançant el passatge de camions pesats. Antigament s'utilitzaven trineus llençats per gossos, més tard per bulldozers amb una pala llevaneu i actualment es preparen les carreteres amb màquines llevaneu especialment preparades perquè puga circular qualsevol vehicle convencional. La principal motivació per a usar aquestes perilloses vies de comunicació és per a reduir els costos que suposa enviar i rebre subministraments a aquestes illes.
Les carreteres de gel requereixen una cura especial, sent necessari tractar-les perquè siga possible la circulació de vehicle convencionals. A més la circulació sobre elles és especialment complicada i es realitza per professionals especialitzats, ja que pràcticament no es pot frenar durant tot el trajecte, ni superar determinats paràmetres. És necessari analitzar contínuament el gel per a determinar com és la capacitat de càrrega, sabent açò es podrà determinar el pes màxim, la velocitat màxima i distància mínima que cal exigir perquè la infraestructura suporte el tràfic.
La carretera de gel més llarga té una longitud de 568 km i va de Tibbit a Contwoyto; el 85% del recorregut es realitza sobre llacs gelats.

## Vegeu també

* Camí de la Vida
* Carretera
* Canadà

## Enllaços externs

* Reportatge en Nevasport (castellà)
# Casa José Morera i Llaurador

La Casa José Morera i Llaurador és un edifici de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un edifici d'habitatges entre mitgeres amb planta, entreplanta i tres pisos. El projecte és de l'arquitecte municipal Magí Tomás Secall signat al 1870.
Ocupa una parcel·la molt regular que permet obrir tres buits a cadascun dels alçats. Es busca establir una ordenació jeràrquica a l'edifici per la volada que es dona als balcons. L'arrebossat de la façana amb decoracions de caràcter modernista i historicista és posterior. Destaca la construcció amb pedra escairada dels baixos i els massissos i llosanes dels balcons. El tractament del ferro forjat és acurat. L'acabament de l'edifici ve també donat per un frontó semicircular de caràcter modernista decorat amb motius vegetals.
Tot l'interès de la construcció rau en la decoració de la façana, en la disposició acadèmica dels balcons, en els elements decoratius de caràcter modernista i la disposició harmònica amb la resta d'alçats de la Rambla Nova.

## Referències

* 1 2 3 «Casa José Morera i Llaurador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Castianeira cingulata

Castianeira cingulata, unes aranyes anomenades en anglès twobanded antmimic, és una espècie d'araneomorfa de la família dels corínnids (Corinnidae). Viu als Estats Units i Canadà.

## Referències

* ↑ «Castianeira cingulata Report». [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ «Castianeira cingulata species details». [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ «Castianeira cingulata». [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ «Castianeira cingulata Species Information». [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ «NMBE World Spider Catalog, Castianeira cingulata». [Consulta: 25 abril 2018].

### Bibliografia

* Adams, Richard J.; Manolis, Timothy D. Field Guide to the Spiders of California and the Pacific Coast States (California Natural History Guides). University of California Press, 2014. ISBN 978-0520276611.
* Bradley, Richard A.. Common Spiders of North America. University of California Press, 2012. ISBN 978-0520274884.
* Foelix, Rainer F.. Biology of Spiders. 3rd. Oxford University Press, 2010. ISBN 978-0199734825.
* Jackman, John A.. A Field Guide to Spiders and Scorpions of Texas. Gulf Publishing, 2002. ISBN 978-0877192640.
* Spiders of North America: An Identification Manual. American Arachnological Society, 2005. ISBN 978-0977143900.
* Wheeler, W.C.; Coddington, J.A.; Crowley, L.M.; Dimitrov, D.; Goloboff, P.A. «The spider tree of life: phylogeny of Araneae based on target-gene analyses from an extensive taxon sampling». Cladistics, 33, 6, 2016, pàg. 576–616. DOI: 10.1111/cla.12182.
# Castell de Bulaternera

El Castell de Bulaternera era un castell medieval d'estil romànic del segle xi situat al poble de Bulaternera, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Està situat al lloc més elevat de l'indret on es dreça el poble de Bulaternera. El seu emplaçament és avui en part ocupat per l'església parroquial de Sant Sulpici.

## Les restes del castell

El que queda del castell de Bulaternera és molt desfet i en part integrat a les muralles de la vila. Cal comptar que l'església de Sant Sulpici és, en part, damunt del que fou el castell, amb l'antiga torre de l'homenatge convertida en campanar de l'església parroquial i una altra part inserida en la cellera del poble. Se'n conserven restes del que fou angle nord-oest, així com del sector est, on la nomenclatura urbana encara conserva el nom de pati per a un carrer de la cellera.

## Referències

* ↑ El Castell de Bulaternera en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «21 - Bulaternera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Bulaternera». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Bulaternera: Castell i vila fortificada de Bulaternera». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
# Castelvecchio Pascoli

Castelvecchio Pascoli és una fracció de la comuna de Barga, a la província de Lucca, regió de Toscana, Itàlia. De Castelvecchio di Barga, va canviar el nom en honor del poeta Giovanni Pascoli (i de la seva germana Mariù), que van comprar aquí la casa Cardosi-Carrara.

## Monuments i museus

* Casa-Museu Pascoli

## Referències

* ↑ Il “nido” ricostruito: la casa museo di Giovanni Pascoli a Castelvecchio
* ↑ Visita a Castelvecchio Pascoli
# Castellers de Viladecans

Els Castellers de Viladecans són una colla castellera de Viladecans, al Baix Llobregat, fundada l'any 2012. El color de la seva camisa és el verd clar i els seus millors castells són el 2 de 6, el 5 de 6, el 5 de 6 amb l'agulla i el 4 de 6 amb l'agulla.

## Història

El setembre de 2012 els Castellers de Viladecans es van presentar a la festa major de la ciutat amb un pilar de 4 i un pilar de 4 aixecat per sota. El desembre de 2012 es va realitzar l'assemblea on es va constituir oficialment la colla. És membre de ple dret de la Coordinadora de Colles Castelleres de Catalunya des del 2015.
La colla va carregar el primer castell de sis de la seva història, un 3 de 6 carregat, el 8 de setembre de 2013, durant la diada castellera de Festa Major de Viladecans, i una setmana després a Gavà, en el marc de la I Trobada de Colles Castelleres de l'Eramprunyà, l'aconseguia descarregar. El seu bateig fou el 5 d'octubre de 2013 acompanyats per les colles padrines dels Castellers de Sant Feliu, els Castellers de Castelldefels i la Colla Jove de Barcelona. El resultat de la primera actuació amb la seva camisa verd clar va ser: Pde4, 3de6, 4de6(id), 4de6, 3de6a, Pde4, Pde4. Abans d'arribar al primer aniversari del bateig de la colla, els Castellers de Viladecans, van fer de padrins dels Castellers de Sant Adrià de Besòs el 6 de setembre de 2014. El 15 de novembre de 2015, durant la Diada de la colla, s'aconsegueix la millor actuació de la seva història aconseguint descarregar de nou el 5de6, un castell que feia just un any havien carregat per primera vegada.

## Referències

* 1 2 3 «Bateig dels Castellers de Viladecans», 05-10-2013. [Consulta: 1r setembre 2015].
* 1 2 3 «Resultats del cap de setmana del 5 i 6 d'octubre», 07-10-2013. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «On som?». [Consulta: 1r setembre 2015].
* 1 2 «Junta i tècnica». [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «Viladecans incorpora a su fiesta mayor nuevas entidades y propuestas» (en castellà), 07-11-2012. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «Els Castellers de Viladecans, admesos com a colla en formació», 10-05-2013. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «Tres noves colles membres de la CCCC, i la de la Gavarresa, en formació», 28-05-2015. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «1a trobada de colles de la Baronia d'Eramprunyà a Gavà», 15-09-2013. [Consulta: 9 setembre 2015].
* ↑ «Els Castellers de Viladecans descarreguen un 4 de 6 en el seu Bateig, la primera Diada amb camisa de color», 05-10-2013. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «Bateig dels Castellers de Sant Adrià de Besòs». [Consulta: 7 setembre 2015].
* ↑ M., L. «Los Castellers de Viladecans consiguen su reto y descargan el 5de6 durante su Diada». El Periódico, 16-11-2015 [Consulta: 7 desembre 2015].

## Vegeu també

* Trobada de colles castelleres del Baix Llobregat

## Enllaços externs

* Castellers de Viladecans - Lloc web oficial
Colles castelleres actuals (llista) :
Colles de vuit :
Colles de set :
Colles de sis :
Notes: Que han carregat (en cursiva) o descarregat almenys un castell de la gamma. Les estructures de 3 i de 4 es consideren de gamma bàsica, i la resta, de gamma alta. :
# Casa Pou del carrer Barceloneta

Casa Pou és una obra del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa ubicada en cantonada al centre històric de la ciutat. Edifici de planta baixa i dos plantes pis. S'aixeca sobre un sòcol de pedra sobre el qual descansen una combinació poc habitual d'arcs escarsers i a nivell que emmarquen les obertures de planta baixa situades en dos plans de façana dividits per una cantonada de pedra arrodonida. Els dos pisos superiors estan ordenats verticalment a través de les obertures que van en degradació, les del primer pis són més grans que les del segon. Aquests balcons són individuals al segon pis, mentre que les tres obertures centrals del primer pis formen part d'una balconada correguda, però no les dues laterals que també són individuals. A sobre del segon pis hi ha trobem ràfec que ens porta a la coberta, que és una terrassa,

## Referències

* ↑ «Casa Pou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Catedral de Zadar

La catedral de Santa Anastàsia de Zadar és la més gran de la regió de Dalmàcia a Croàcia, construïda entre els segles xii i xiv amb estil romànic tardà i gòtic.
L'edifici actual va reemplaçar en el segle xii una basílica paleocristiana de tres naus. L'extraordinària façana és amb total seguretat l'element més destacat del conjunt. Va ser erigida en el segle xiii i recorda la de l'església de Sant Crisogen de la mateixa ciutat, amb la mateixa influència toscana. El primer cos està decorat amb motius típicament romànics, mentre que el timpà és del 1324. Dues rosasses decoren el portal de la façana.
A l'interior, l'amplada de la nau resulta impressionant. El cadiratge del cor està profusament decorat en estil gòtic florit típic de principis del segle xv. També destaca el cimbori i el primer mosaic cristià a la sagristia.