OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Simone del Pollaiolo

Simone del Pollaiolo, conegut també com Il Cronaca (Florència 1457- Florència 1508), fou un arquitecte, escultor i dissenyador italià del renaixement.
El seu cognom -o més aviat sobrenom- Pollaiolo deriva que Simone va ser parent dels, abans que ell, ja cèlebres germans Antonio i Piero Benci els qui van ser coneguts pel sobrenom Pollaiuolo o Pollaioloen en haver-se criat a la rodalia d'un galliner (pollaio en italià). Simone va ser aleshores conegut com el tercer dels Pollaiolo fins que després va rebre un altre sobrenom: Il Cronaca (El crònica).
El motiu d'aquest sobrenom s'adiu molt amb el seu art i és explicat per Vasari, Simone del Pollaiolo a fi d'aprendre més de l'art arquitectònic va marxar a Roma cap a 1470 per observar les antigues ruïnes. Al seu retorn a Florència feia minuciosos i molt raonats relats i descripcions del que havia observat. Diu Vasari:
| « | Narra les meravelles de Roma i d'altres llocs amb tanta precisió, que el van anomenar des d'aleshores il Cronaca, semblant veritablement a cada qual d'ells, que hi hagués una crònica de coses en el seu raonament. | » |
Il Cronaca va realitzar a la seva ciutat natal nombrosos edificis monumentals: En principi va concloure, ajudat per Giuliano da Sangallo, l'importantíssim Palau Strozzi que havia estat iniciat per Benedetto da Maiano a petició Filippo Strozzi. En aquesta obra Il Cronaca, en la qual va treballar de 1488 a 1590, a més d'intentar de seguir els models arquitectònics de l'antiguitat grecoromana va plasmar un altre objectiu, el d'una sobrietat i severitat que intentava de transmetre com a missatge l'ancià Filippo Strozzi, per aquest motiu, sense que aquest edifici perdi cap gràcia, el Palau Strozzi té un cert aire de mausoleu en lloc d'un aire rialler com es troba a la majoria dels palaus italians del renaixement.
És completament obra d'Il Cronaca la sagristia de planta octogonal anomenada del Spirito Santo, aquest edifici es caracteritza per l'harmonia de les seves proporcions i el detallisme amb el qual està concretat. Altres valuoses realitzacions seves són l'església de San Francesco dell 'Osservanza i la de San Salvatore, totes a Florència. El seu principal deixeble va ser Baccio d'Agnolo.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.177. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 6 desembre 2014].
# Kamimuria crassispina

Kamimuria crassispina és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Wu, C.F., 1948 (1947). Bull. Pek. Soc. Nat. Hist. 16(3/4):265-272.
* ↑ New Species of Kamimuria (Klapálek) (Plecoptera: Perlidae) from Thailand and Vietnam, with notes on Chinese Species (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:289.
* Sivec & Stark, 2008. Illiesia 4(12):137.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 1977. Entomol. Basil. 2:116.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 10 octubre 2011].

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Pintor de Cleofont

El Pintor de Cleofont és el nom convencional donat a un pintor àtic de gots de la segona meitat del segle V abans de la nostra era, alumne de Polignot, ceramista de segona generació del taller de Polignot i especialitzat en la decoració de vasos grans i mitjans. El seu got epònim és un estamne conservat a Sant Petersburg (Hermitage 810) que té una aclamació a un jove anomenat Cleofont.
Són freqüents en la seua producció els estamnes amb escenes de partides de soldats, un dels millors, el de Volci, conservat a Munic (Staatliche Antikensammlungen 2415). També a Munic es conserva la pèlice procedent de Gela amb l'escena del retorn d'Hefest a l'Olimp, un tema propi del període arcaic, però representat amb una calma inusual. El moviment d'aquest pintor es troba en l'únic crater amb volutes que es coneix dins de la seua producció, procedent de Spina i conservat al Museu Arqueològic Nacional de Ferrara. El retorn d'Hefest ompli el fris inferior mentre que el de dalt presenta el déu Apol·lo amb la processó que va al temple conduint el bou del sacrifici. En els dos frisos del crater de Ferrara el Pintor de Cleofont continua observant els ritmes oposats del fris del Partenó, mentre que en la sèrie de lutròfors funeraris (en fragments a Atenes i Oxford), alguns pintats amb policromia, sembla que ja participen en la nova atmosfera; el pintor hi ha representat esteles funeràries i escenes de batalla, per a commemorar els guerrers que van morir en els primers anys de la Guerra del Peloponés.

## Referències

* ↑ The Beazley Archive. «St. Petersburg, State Hermitage Museum, 810» (en anglés). [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ The Beazley Archive. «Munich, Antikensammlungen, 2415» (en anglés). [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ The Beazley Archive. «Munich, Antikensammlungen, 2361» (en anglés). [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ The Beazley Archive. «Ferrara, Museo Nazionale di Spina, 44894» (en anglés). [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ Robertson, 1992, p. 221-223.
# Xerraire orellut

El xerraire orellut (Garrulax castanotis) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa dels boscos de l'est de Laos, nord i centre del Vietnam i l'illa de Hainan.

## Referències

* ↑ «Xerraire orellut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Butirki (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Butirki».
Butirki (en rus: Бутырки) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.026 habitants. Pertany al districte municipal de Líssie Gori.

## Referències

* ↑ PROвинциальный TOURистъ. «Посёлок Барсучий, Лысогорский район» (en rus). Яндекс Дзен, 2020. Arxivat de l'original el 2020-11-30. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ «Об утверждении реестра административно-территориального деления Саратовской области (с изменениями на 12 апреля 2019 года), Постановление Правительства Саратовской области от 29 октября 2015 года №545-П» (en rus). docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-11-13. [Consulta: 13 novembre 2020].
# Canardia garonnensis

Canardia garonnensis és una espècie extinta de dinosaure lambeosaurí aralosaurini, conegut a partir de material fòssil trobat a la formació de Marnes d'Auzas (Maastrichtià de l'Alta Garona, al sud de França. L'espècie fou descrita per Albert Prieto-Márquez, Fabio M. Dalla Vecchia, Rodrigo Gaete i Àngel Galobart l'any 2013.
C. garonnensis visqué a la zona dels actuals prepirineus francesos fa entre 68 i 66 milions d'anys. Les restes d'aquesta espècie trobades al jaciment de Larcan correspondrien a un dels darrers dinosaures europeus, car eren sota una capa amb alt contingut d'iridi, que es considera una prova de l'impacte del meteorit que causà l'extinció d'aquest grup.
Aquesta nova espècie es considera un membre primitiu dels lambeosaurins, un grup caracteritzat per la presència de crestes òssies a la part superior del crani. No hi ha acord entre la comunitat científica sobre la funció d'aquestes crestes. Una de les hipòtesis és que seria una mena de caixa de ressonància per permetre la comunicació entre els animals de la mateixa espècie. C. garonnensis hauria estat emparentat estretament amb l'espècie Aralosaurus tuberiferus, descoberta al Kazakhstan.
Els fòssils de Canardia correspondrien a un animal de mida relativament petita dins dels dinosaures, fet que es pot explicar per la condició d'insularitat en la qual va viure aquesta espècie. Fa 67 milions d'anys, França i bona part de la península Ibèrica formaven part d'una gran illa que formava part de l'arxipèlag Europeu. Els animals de grans dimensions que viuen en illes tendeixen a presentar unes dimensions inferiors a la dels seus parents continentals, fenomen que és conegut com a 'nanisme insular'.
Els avantpassats de Canardia haurien arribat a Europa des d'Àsia fa uns 70 milions d'anys.

## Filogènesi

Cladograma basat en l'anàlisi de Prieto-Márquez et al., 2013:
| Lambeosaurinae | Aralosaurini Aralosaurus Canardia Jaxartosaurus Tsintaosaurini Tsintaosaurus Pararhabdodon Parasaurolophini Charonosaurus Parasaurolophus cyrtocristatus Parasaurolophus tubicen Parasaurolophus walkeri Lambeosaurini Lambeosaurus lambei Lambeosaurus magnicristatus Corythosaurus casuarius Corythosaurus intermedius "Hypacrosaurus" stebingeri Hypacrosaurus Olorotitan Arenysaurus Blasisaurus Magnapaulia Velafrons Amurosaurus Sahaliyania |

## Referències

* 1 2 Prieto-Márquez, A.; Dalla Vecchia, F. M.; Gaete, R.; Galobart, À. «Diversity, Relationships, and Biogeography of the Lambeosaurine Dinosaurs from the European Archipelago, with Description of the New Aralosaurin Canardia garonnensis» (en anglès). PLoS ONE, 8, 7, 2013, pàg. e69835. DOI: 10.1371/journal.pone.0069835.
* 1 2 «Canardia garonnensis, un nou dinosaure del sud de França». Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont, 14-11-2013. [Consulta: 2 abril 2014].
# Hemiràmfids

Els hemiràmfids (Hemiramphidae) són una família de peixos teleostis d l'ordre Beloniformes, distribuïda per tots els oceans i amb espècies de riu. És un grup germà dels Exocoetidae (peixos voladors).

## Taxonomia

S'han descrit 64 espècies agrupades en 8 gèneres:
* Gènere Arrhamphus (Günther, 1866)
* Gènere Chriodorus (Goode i Bean, 1882) (Goode & Bean, 1882)
* Gènere Euleptorhamphus (Gill, 1859)
* Gènere Hemiramphus (Cuvier, 1816)
* Gènere Hyporhamphus (Gill, 1859)
* Gènere Melapedalion (Fowler, 1934)
* Gènere Oxyporhamphus (Gill, 1864)
* Gènere Rhynchorhamphus (Fowler, 1928)

## Referències

* ↑ «Fishbase: Hemiramphidae». Arxivat de l'original el 2021-06-06. [Consulta: 13 novembre 2019].
# Simonetta Sommaruga

Simonetta Sommaruga (Zug, cantó de Zug, 14 de maig de 1960) és una política suïssa, membre del Partit Socialista Suís i del Consell Federal. Originària de les comunes de Lugano i Eggiwil. Cap del Departament Federal de Justícia i Policia.

## Biografia

Sommaruga creix amb dos germans i una germana en Sins en el cantó d'Argovia. Assisteix al gymnasium d'Immensee al cantó de Schwyz, on fa el batxillerat, després de la qual cosa va prendre cursos de piano a Llucana, Califòrnia i Roma. De 1988 a 1991 estudia filologia anglesa i romànica a la Universitat de Friburg.
A la base de la seva carrera política es troba el seu treball com a directora de la Stiftung für Konsumentenschutz (Fundació de Protecció del Consumidor), ja que ocupa de 1993 a 1999. Actualment presideix la Fundació per a la protecció dels consumidors i l'organització d'ajuda Swissaid des de 2003.
Diputada al Gran Consell del cantó de Berna de 1981 a 1990, Sommaruga és triada a l'executiu de la comuna de Köniz, càrrec en el qual ocupa un escó entre gener de 1998 i desembre de 2005. En 1999 és triada al Consell Nacional suís. En 2003 és triada al Consell dels Estats pel cantó de Berna.

### Consell federal

L'11 d'agost de 2010, va anunciar la seva candidatura al Consell federal amb la finalitat de reemplaçar a Moritz Leuenberger. La seva candidatura és conservada pel grup socialista de l'Assemblea Federal amb Jacqueline Fehr. Simonetta Sommaruga és triada el 22 de setembre de 2010 en la quarta volta de la votació.
El 4 de desembre de 2013 va ser triada vicepresidenta de la Confederació per 2014 amb 180 de 205 vots vàlids. El 3 de desembre de 2014 va ser triada a la presidència de la Confederació per a l'any 2015 amb 181 de 236 vots vàlids.

### Vida privada

Sommaruga està casada amb l'escriptor Lukas Hartmann i viu en Spiegel bei Bern.

## Publicacions

* Für eine moderne Schweiz. Ein praktischer Reformplan, amb Rudolf Strahm, Nagel & Kimche, Múnic, 2005, ISBN 3-312-00356-3
* Gurtenmanifest für eine neue und fortschrittliche SP-Politik, Manifesto del Gurten amb Henri Huber, Tobias Kästli i Wolf Linder, 10 de maig de 2001

## Referències

* ↑ « La socialiste bernoise Simonetta Sommaruga est candidate à la succession de Moritz Leuenberger », TSR.ch/info, 11 août 2010
* ↑ « Élection au Conseil fédéral : le groupe socialiste propose les candidatures de Simonetta Sommaruga et Jacqueline Fehr », Parti socialiste suisse, 3 septembre 2010
* ↑ «Elección de los succesores de los Consejeros federales Moritz Leuenberger y Hans-Rudolf Merz». Arxivat de l'original el 2010-09-24. [Consulta: 11 setembre 2017].
* ↑ Simonetta Sommaruga wird Vizepräsidentin des Bundesrats Arxivat 2015-01-01 a Wayback Machine..
* ↑ «Bundespräsidium: Sommaruga mit gutem Ergebnis gewählt». [Consulta: 1r gener 2015].
# Kamimuria fulvescens

Kamimuria fulvescens és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia: Gansu (la Xina).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klapálek, 1912. Cas. ces. Spol. ent. 9(2):84-110.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ New Species of Kamimuria (Klapálek) (Plecoptera: Perlidae) from Thailand and Vietnam, with notes on Chinese Species (anglès)
* ↑ Du & Sivec, 2005. A: Yang, X. K. (Ed.). Insect Fauna of Middle-west Qinling Range and South Montains of Gansu Province, 44.

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:122.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:290.
* Sivec, Stark & Uchida, 1988. Scopolia 16:32.
* Sivec & Stark, 2008. Illiesia 4(12):137.
* Zhiltzova, 1995. Katalog tipovykh ekzemplyarov kollektsii zoologicheskogo instituta RAN. Vesnyanki (Plecoptera), num. 12.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 1977. Entomol. Basil. 2:116.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 11 octubre 2011].

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Encyclopedia of Life (anglès)
* Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Pintor d'Erètria

Pintor d'Erètria és el nom convencional assignat a un ceramista àtic actiu a Atenes entre el 440 i 410 abans de la nostra era. Va rebre aquest nom per la decoració d'un epínetron trobat a Erètria i conservat al Museu Arqueològic Nacional d'Atenes. Se li atribueixen aproximadament cent cinquanta atuells ceràmics, que van tenir gran èxit d'exportació si s'ha de jutjar per les àrees de les troballes; pintà principalment gots petits, decorats amb figures vermelles o amb un fons blanc. Se suposa que era contemporani del Pintor de Shuválov.

## Obres

Tot i que, si fa no fa, la meitat de la seua producció està relacionada amb els cílixs, en els quals pinta temes convencionals relacionats amb atletes, sàtirs i mènades, moltes de les seues millors obres estan pintades en enòcoes i lècits. Presenta un estil minuciós i virtuós, ple de figures, adequat per a composicions de tipus Polignot: vegeu-ne, per exemple, els lècits i aríbals que ara són a Boston, en què la seua amazonomàquia sembla remuntar-se a les tradicions megalogràfiques.
El manierisme post-Fídies destaca en el tractament de robes i rostres. Tant els temes mitològics com els presos de la quotidiana estan sovint connectats amb el món de les dones. L'epinetron del mateix nom està decorat en la part superior amb un bust d'una dona (potser Afrodita), mentre que en el cos mostra les noces d'Alcestis, les de Peleu i Tetis i les d'Harmonia.

## Referències

* ↑ Museum of Fine Arts de Boston. «95.48» (en anglés). [Consulta: 25 gener 2018].
* ↑ The Beazley Archive. «Athens, National Museum, CC1528 = 1629» (en anglés). [Consulta: 25 gener 2018].
# John Cheever

John William Cheever (27 de maig 1912 - 18 de juny 1982) fou un escriptor estatunidenc de contes i novel·les, conegut també amb el sobrenom del "Txékhov dels suburbis".
Les seves històries transcorren a l'Upper East Side de Manhattan, als suburbis de Westchester, Nova York, a antics pobles de Nova Anglaterra inspirats a algunes ciutats de la zona de South Shore, Massachusetts al voltant de Quincy, Massachusetts, on va néixer, i a Itàlia, especialment a Roma. Actualment és considerat com un dels contistes més importants del segle xx. Tot i que Cheever és recordat sobretot pels seus contes (com La ràdio enorme, Adéu, germà, El tren de les cinc quaranta-vuit, El marit rural i El nedador, també va escriure novel·les com The Wapshot Chronicle (National Book Award, 1958), The Wapshot Scandal (William Dean Howells Medal, 1965), Bullet Park (1969), i Falconer (1977).
Els seus temes principals inclouen la dualitat de la naturalesa humana: algunes vegades dramatitzada com la disparitat entre la persona social decorosa i la corrupció interior, i altres vegades com un conflicte entre dos caràcters (sovint germans) que encarnen els aspectes més destacats d'ambdós: llum i foscor, carn i esperit. Moltes de les seves obres també expressen una nostàlgia per una forma de vida que es perd, caracteritzat per unes tradicions culturals i un profund sentit de comunitat, oposat a l'alineació del nomadisme dels moderns suburbis.
Una ampli aplec dels seus contes, The Stories of John Cheever (traduït al català com a Contes), va guanyar l'any 1979 el Premi Pulitzer i el Premi del Cercle de Crítics (Book Critics Circle Award). El 27 d'abril de 1982, sis setmanes abans de la seva mort, Cheever va ser guardonat amb la National Medal for Literature per l'Acadèmia Americana de les Arts i les Lletres (American Academy of Arts and Letters).

## Publicacions

* The Way Some People Live (contes, 1943)
* The Enormous Radio and Other Stories (contes, 1953)
* Stories (amb Jean Stafford, Daniel Fuchs, i William Maxwell) (contes, 1956)
* The Wapshot Chronicle (novel·la, 1957)
* The Housebreaker of Shady Hill and Other Stories (contes, 1958)
* Some People, Places and Things That Will Not Appear In My Next Novel (contes, 1961)
* The Wapshot Scandal (novel·la, 1964)
* The Brigadier and the Golf Widow (contes, 1964)
* Bullet Park (novel·la, 1969)
* The World of Apples (contes, 1973)
* Falconer (novel·la, 1977)
* The Stories of John Cheever (contes, 1978)
* Oh, What a Paradise It Seems (novel·la, 1982)
* The Letters of John Cheever, editat per Benjamin Cheever (1988)
* The Journals of John Cheever (1991)
* Collected Stories & Other Writings (contes, 2009)
* Complete Novels (novel·les, 2009)

## Traduccions al català

* Contes. Traducció de Jordi Martín Lloret. Barcelona: Proa, 2007 (A tot vent, 464)
* Falconer. Traducció de Jordi Martín Lloret. Barcelona: Proa, 2008 (A tot vent, 494)
* Això sembla el paradís!. Traducció de Jordi Martín Lloret. Barcelona: Viena Edicions, 2009 (El cercle de Viena, 13)

## Referències

* ↑ «John Cheever». Encyclopaedia Britannica [Consulta: 31 març 2018].
# Xerraire rogenc

El xerraire rogenc (Pterorhinus berthemyi) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc i espesures de bambú, a muntanyes del sud-oest de la Xina, al sud de Szechwan, sud d'Anhwei, Chekiang i nord-oest de Fukien.

## Referències

* ↑ «Xerraire rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/01/2022(català)
# Cal Toni (Fulleda)

Cal Toni és una obra del municipi de Fulleda (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de pagès ubicada en un carrer de pendent molt pronunciada; està força mal conservada, tan sols manté dempeus els murs de tancament. Té una planta baixa i dos pisos superiors. És una construcció senzilla, la façana està feta tota de pedra amb grans carreus de pedra irregulars a excepció dels que envolten les obertures o als angles que són ben escairats; avui està majoritàriament arrebossada.
Segons podem veure a la façana, l'edifici tenia dos forjats amb uns grans baixos per a usos domèstics, on s'hi mantenen unes estances compartimentades per arcs apuntats que arrenquen de terra. Destaquen els ampits de les finestres del pis superior, força prominents i la porta principal, a la llinda hi ha gravada la data de 1794. La coberta és de teula àrab; la cornisa, de terra cuita, està decorda segons un model típic a altres indrets de la comarca.

## Referències

* 1 2 «Cal Toni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Carlos Páez Vilaró

Carlos Páez Vilaró (Montevideo, 1 de novembre de 1923 - Punta Ballena, 24 de febrer de 2014) fou un escultor, pintor i escriptor uruguaià, un dels més importants del modernisme nacional.
Durant la seva joventut va viure a Buenos Aires, Argentina, on es va formar com artista gràfic. Posteriorment, quan va tornar a Montevideo, es va vincular a la temàtica del candombe i la comparsa afro-oriental, desenvolupant gran part de la seva obra pictòrica en relació amb aquests temes. La seva obra principal es basa en la pintura, però també desenvolupa l'arquitectura, la ceràmica, l'escriptura, l'escultura, l'art mural i el candombe.
Després de viatjar pel món (i treballar en aquests llocs), es va traslladar a Casapueblo, avui considerat patrimoni nacional. La seva pintura és una barreja de paisatge, folklore nacional, cultura africana i música local. Les seves obres estan representades en parets, muralles, cartrons, piscines i avions, entre d'altres. Els darrers anys de la seva vida els va passar a la ciutat de Montevideo al costat de la seva família.

## Referències

* ↑ «Falleció Carlos Páez Vilaró» (en castellà). ElPais.com, 24-02-2014. Arxivat de l'original el 2014-02-24. [Consulta: 24 febrer 2014].
* ↑ «Murió Carlos Páez Vilaró» (en castellà). LaNacion.com, 24-02-2014. Arxivat de l'original el 2014-03-01. [Consulta: 24 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Carlos Páez Vilaró - Lloc web oficial
# Simone van de Kraats

Simone van de Kraats (Barneveld, 15 de novembre de 2000) és una jugadora de waterpolo neerlandesa. Va competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 2020 i es va convertir en la màxima golejadora del torneig amb 28 gols en 7 partits. Més endavant, va ser campiona del món (2023) i d'Europa (2024) amb la seva selecció.
Va jugar al Centre Natació Mataró durant tres temporades fins al 2024 que de fitxar pel Club Natació Sabadell.

## Referències

* ↑ «Simone van de Kraats». FINA. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ «Simone van de Kraats». Olympics. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ Vituri, Pau. «Així seran els dos Astralpool Natació Sabadell la temporada 2024-25». Ràdio Sabadell. [Consulta: 2 juny 2024].
* ↑ Pérez, Marta. «El dia que reforça l'aposta pel Mataró de Simone van de Kraats» (en castellà). Mundo Deportivo, 31-03-2023. [Consulta: 2 juny 2024].
* ↑ Debat, Oriol. «Dues peces clau de l'Assolim Mataró marxen al Sabadell», 23-04-2024. [Consulta: 2 juny 2024].
# Kobiai

Kobiai (en rus: Кобяй) és un poble de la República de Sakhà, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 2.172 habitants. Pertany al districte de Sangar.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).