OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Maria Bocabella i Verdaguer

Josep Maria Bocabella i Verdaguer (Sant Cugat del Vallès, 5 d'octubre de 1815 - Barcelona, 22 d'abril de 1892) fou un llibreter i filantrop català. Ideà la construcció del Temple Expiatori de la Sagrada Família.

## Biografia

Bocabella era fill de Llorenç Bocabella i Bunyol i de Francisca de Paula Verdaguer i Bollich. Propietari de l'antiga llibreria religiosa de la vídua Pla, a Barcelona, el 1861 feu un viatge a Roma, fruit del qual adquirí una gran devoció per la figura de sant Josep i es decidí a fomentar els valors de la família cristiana. Per aquesta raó fundà l'Associació de Devots de Sant Josep (1866), que arribà a tenir 600.000 associats, així com la revista El propagador de la devoció a Sant Josep (1866), per a la qual s'inspirà en la revista homònima (Propagateur de la dévotion a Saint Joseph) publicada pel salesià Joseph Huguet a Sainte-Foy de Dijon, a França. La revista tenia una tirada inicial de 25.000 exemplars i actualment encara s'edita amb el nom de Temple. També fundà uns tallers per a obrers i aprenents.
Bocabella ideà la construcció d'un temple catòlic dedicat a la Sagrada Família, per la qual cosa adquirí l'any 1881 un terreny a l'Eixample barceloní, en un lloc conegut com el Poblet, prop del camp de l'Arpa, a Sant Martí de Provençals que li costà 172.000 pessetes (1.034 €). Encarregà el projecte en primer lloc a Francesc de Paula Villar i Lozano, que ideà un conjunt neogòtic, refusant la idea de Bocabella de fer una rèplica de la Santa Casa de Loreto, però el 1883 Villar renuncià a la feina per desavinences amb Joan Martorell i Montells, arquitecte assessor de Bocabella. El projecte s'oferí a Martorell, que el va refusar, i finalment s'oferí a Antoni Gaudí, que convertí l'encàrrec en l'obra de la seva vida.
Josep Maria Bocabella es va casar amb Teresa Puig i Xicola i van tenir una filla, Francesca de Paula Bocabella i Puig, que continuà la feina al capdavant de la impremta i a la Junta Constructora del Temple Expiatori de la Sagrada Família.
Bocabella va morír vidu, de pulmonia, el 1892, i està enterrat a la capella del Sant Crist de la cripta de la Sagrada Família.

## Referències

* ↑ «Josep Maria Bocabella i Verdaguer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1892, número de registre 3252.
* ↑ Sobrer, Josep Miquel. Catalonia, a self-portrait (en anglès). Indiana University Press, 1992, p. 225–. ISBN 9780253288837 [Consulta: 7 novembre 2010].
* ↑ Roca Mas, Josep. Sant Josep Manyanet, profeta de la familia. Centro De Pastoral Liturgic, p. 12. ISBN 9788498052015 [Consulta: 7 novembre 2010].
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 13 agost 2013].
* ↑ Izquierdo, Rafael Álvarez. Gaudí: arquitecto de Dios (1852-1926) (en castellà). Ediciones Palabra, 1999, p. 25–26. ISBN 9788482393605 [Consulta: 7 novembre 2010].
* ↑ Bayà, M. Rosa. La vida d'Antoni Gaudí. Edicions Universitat Barcelona, 2007, p. 31–. ISBN 9788447531677 [Consulta: 7 novembre 2010].
# Epitafio

Epitafio és una pel·lícula mexicana dramàtica del 2015 basada en fets històrics reals dirigida per Rubén Imaz i Yulene Olaizola. La pel·lícula fou nominada a la llista de selecció per representar Mèxic a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 2016. L'argument està basat en fets històrics reals, concretament en una narració recollida a Historia verdadera de la conquista de la Nueva España de Bernal Díaz del Castillo.

## Sinopsi

L'acció se situa el 1519 per mostrar un aspecte ignorat de la Conquesta de Mèxic per part de l'Imperi Espanyol. El capità Diego de Ordaz i els soldats Gonzalo i Pedro, fan escalada al Popocatépetl per ordre d'Hernán Cortés per tal de trobar una ruta alternativa que els permeti l'accés a Tenochtitlán. La naturalesa i l'entorn posarà a prova la resistència dels espanyols, no sols física sinó també espiritual.

## Repartiment

* Xabier Coronado - Diego de Ordaz
* Martín Román - Gonzalo de Monovar
* Carlos Triviño - Pedrito

## Producció

Fou rodada en castellà i en nàhuatl als peus de l'Orizaba, ja que se suposa que té el mateix aspecte que tenia el Popocatépetl el 1520. Fou estrenada al Tallinn Black Nights Film Festival de 2015. Va rebre dues nominacions en la LIX edició dels Premis Ariel (millor vestuari i fotografia).

## Referències

* ↑ «Imaz and Olaizola on 'Epitaph,' and an Epic Conquistador Feat». Variety. [Consulta: 10 setembre 2016].
* ↑ Pacheco, Arturo. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 10 de desembre 2015. [Consulta: 7 maig 2021].
* ↑ “Epitafio”, Yulene Olaizola y Rubén Imaz se unen en un relato épico, latamcinema.com
* ↑ El hombre frente al paisaje. Epitafio (2015) de Yulene Olaizola y Rubén Imaz, per Eduardo Cruz, correspondenciasdecine.com
* ↑ El ascenso introspectivo de “Epitafio”, de Yulene Olaizola y Rubén Imaz, Revista Toma, 21 d'agost de 2016
* ↑ «'La 4ª Compañía' arrasa en nominaciones al Ariel». , 03-05-2017 [Consulta: 11 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
# Cantó de Metz-Ville-1

El cantó de Metz-Ville-1 és una antiga divisió administrativa del departament del Mosel·la. Compta la part nord de la vila de Metz. Va desaparèixer el 2015.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Antoine Burger | PCF |
| 1949-1961 | Charles Goulon | RPF, després divers droite |
| 1961-1967 | M. Wolff | Divers droite |
| 1967-1979 | Joseph Paté | RI, després UDF |
| 1979-1985 | Daniel Delrez | PS |
| 1985-1998 | Pierre Ferrari | UDF |
| 1998-2015 | Dominique Gros | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Novàtor

Novàtor - Новатор (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les terres baixes de Kuban-Azov, a la península de Ieisk, a 16 km al sud de Ieisk i a 180 km al nord-oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Komsomolets.
# Francesc Torras i Villà

Francesc Torras i Villà (Granollers, 14 de maig de 1883 – Barcelona, 1979) fou un empresari i polític català, diputat a Corts i alcalde de Granollers.

## Biografia

Era fill de l'empresari tèxtil Joan Torras i Bergé (1852-1900), propietari de la fàbrica Can Torras i alcalde de Granollers (1887-1890) pel Partit Liberal Fusionista. A la mort del seu pare en 1889 deixà els estudis i es posà al capdavant de l'empresa familiar. Alhora, a les eleccions municipals de 1909 fou escollit tinent d'alcalde de Granollers en una llista alternativa del Partit Liberal. Fou reescollit com a regidor a les eleccions de 1912 i 1915, i de 1916 a 1917 fou nomenat alcalde. Durant el seu mandat va sanejar la hisenda municipal i va popularitzar l'eslògan "Tot per Granollers". Després continuà com a diputat de la Diputació de Barcelona en 1917-1921 i 1924-1930, mentre el seu germà Paulí Torras era alcalde en 1920-1922 i 1927-1930.
Durant aquests anys fou conegut pels seus enfrontaments amb la Lliga Regionalista i la Mancomunitat de Catalunya (a la que es va oposar des del començament), acusant-los d'haver abandonat Granollers. A les eleccions generals espanyoles de 1920 aconseguí ser elegit diputat pel districte de Granollers. Durant aquests anys fou l'artífex de l'annexió a Granollers del barri del Lledoner (1922) i la del municipi de Palou (1928), així com el nomenament de ciutat per a Granollers el 7 de març de 1922.
A les eleccions generals espanyoles de 1923 fou derrotat pel candidat de la Lliga, tot i que es presentava amb el suport dels republicans i radicals. Va impugnar el resultat i el Tribunal Suprem d'Espanya va dictaminar la celebració d'una nova elecció, que no es va dur a terme per la proclamació de la Dictadura de Primo de Rivera. Va col·laborar de molt bon grat amb la dictadura, de tal manera que el 1924 fou nomenat diputat provincial i aconseguí que el rei visités Granollers en 1926 i el 1929.
Amb la Segona República Espanyola va perdre bona part de la seva influència política. Fou candidat a l'alcaldia amb suport del Partit Republicà Radical, però fou derrotat. Quan esclatà la guerra civil espanyola va fugir de la ciutat i posteriorment va col·laborar plenament amb el règim franquista. El 24 de gener de 1974 li fou concedida la Medalla d'Or de la ciutat i pocs dies després s'inaugurà el Parc Torras i Villà.

## Referències

* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.719.
* ↑ «Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental (des de 1901 fins a l'actualitat)». [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Francesc Torras i Villà al Diccionari d'Alcaldes i Alcaldesses del Vallès Oriental
* ↑ La Lliga Regionalista al Vallès durant la Segona República
* ↑ «Tot per a Granollers» a naciodigital.cat
# Khairigarh

Khairigarh fou una pargana al districte de Kheri (avui Lakhimpur Kheri) entre els rius Mohan i Sarju que la limitaven al nord i sud, mentre a l'est tenia el riu Kauriala i a l'est el Nepal. Era la pargana més gran del districte amb 76 km de llarg i 19 d'ample. la superfície era de 1101 km² i la població el 1869 de 33.046 i el 1881 de 39.444 habitants. L'únic propietari era el raja de Khairigarh que posseïa 67 de les 70 poblacions (les altres 3 eren del govern britànic). El nom derivava de l'arbre selvàtic kahir que era molt abundant.
La capital era Khairigarh a la riba dreta del Suheli a 28° 20′ 35″ N, 80° 52′ 55″ E﻿ / ﻿28.34306°N,80.88194°E﻿ / 28.34306; 80.88194 amb 1.278 habitants el 1881.
La història antiga és desconeguda. En el regnat de Firuz Shah Tughluk (1351-1388) aquest sultà va establir una sèrie de forts a la riba nord del riu Sarju per fer front a les expedicions dels muntanyesos de Dhoti i Garhwal. Segons la tradició quan el sultà va visitar la fortalesa de Khairigarh que s'havia construït durant dos anys, i va veure que al davant tenia un mar de jungla sense cap signe de presència humana, ordenant abandonar el lloc que va restar deshabitat durant dos segles. Sota els mogols fou nomenat un kanungo de Khairigarh i Kheri. Sota Akbar (1556-1605) un senyor ahir de nom Ahbaran, amb seu a Kudanpur, havia usurpat el domini de Khairigarh (que estava prop) i oprimia al poble però fou expulsat per les forces imperials. La pargana llavors tenia senyors Bachhils, Bisen Bais i Kurmis. Els Bachhils foren succeïts per Rajpasis i aquestos després per Lohani Banjares durant el regnat de Jahangir. Rao Ram Singh era el senyor Banjara al final del segle xviii, i les seves exaccions van portar a la revolta del poble sent derrotat el 1800; el 1801 el nawab wazir d'Oudh va cedir la pargana als britànics que van respectar al seu senyor. El 1809 els britànics hi van fer una expedició per castigar el raja per les seves exaccions sent capturat i portat a Bareilly on va morir; es va permetre la instal·lació del seu hereu. El 1816 els britànics van retornar la pargana a Oudh a canvi d'una part de Jaunpur. El senyor fou enderrocat el 1830 pels Surajbans Kshattriyas, que tenien una antiga reclamació sobre el territori, que es van consolidar al poder. El 1856 Oudh va retornar als britànics. El raja de Kharigarh va ser reconegut com a talukdar.

## Llista de rages

* Raja DIP SHAH
* Raja HANSDHWAJ SHAH
* Raja GANGA RAM SHAH ?-1866
* Raja INDRA BIKRAM SHAH 1866-1885
* Raja PRITHVI DHWAJ SHAH 1885-1909
* Raja PRATAP BIKRAM SHAH 1909-1955 (+1964)

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Chérêt

Chérêt és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 120 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chérêt era de 120 persones. Hi havia 55 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 31 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 58 habitatges, 53 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 4 estaven desocupats. Tots els 58 habitatges eren cases. Dels 53 habitatges principals, 47 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 32 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 30 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Chérêt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 8 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 12 | 45 a 49 | 16 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 16 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 78 persones, 64 eren actives i 14 eren inactives. De les 64 persones actives 58 estaven ocupades (30 homes i 28 dones) i 6 estaven aturades (2 homes i 4 dones). De les 14 persones inactives 8 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa immobiliària.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un guixaire pintor i 1 restaurant.
L'any 2000 a Chérêt hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Chérêt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Chérêt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Josep Maria Boix

Josep Maria Boix és el nom dels següents personatges:
* Josep Maria Boix i Marginedas és restaurador i hoteler, amb establiments a Bolvir, Martinet de Cerdanya i Barcelona
* Josep Maria Boix i Raspall (Barcelona 1887-1973) va ser jurista i director de la Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvis de Catalunya i Balears (1935-1939)
* Josep Maria Boix i Rissech (Torroella de Montgrí 1908-Girona 1980) va ser compositor de sardanes
* Josep Maria Boix i Selva (Barcelona 1914-Girona 1996) va ser poeta, editor i traductor. Pare del músic i cantant Xesco Boix.
* Josep Maria Boix Vila té un carrer dedicat a Sueca
# Werther, Renània del Nord-Westfàlia

Werther és una ciutat del districte de Gütersloh a l'estat de Rin del Nord-Westfàlia, Alemanya. Es troba a prop del bosc de Teutoburg, aproximadament a 10 km al nord-oest de Bielefeld. És més conegut pels dolços de caramel Werther's Original, que actualment es produeixen a la propera ciutat de Halle. Werther té una Gesamtschule i un Gymnasium, que té una associació d'intercanvi amb Yarm School, una escola independent a Yarm, Anglaterra.

## Població

* August Oberwelland, emprenedor, fundador de l'empresa productora dels Werther's Original
# Cantó de Mesin

El cantó de Mesin és un cantó francès del departament d'Òlt i Garona, situat al districte de Nerac. Té 7 municipis i el cap és Mesin.

## Municipis

* Lanas
* Mesin
* Podenàs
* Rehaut-Lissa
* Senta Maura de Peirac
* Sent Pèr e Sent Simon
* Sòs

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1992 | Max Grosselle | UDF |
| 1992-2004 | Jean Laraignou | UDF, després UMP |
| 2004- | Christian Bataille | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 4.700 | 5.320 | 4.675 | 4.246 | 3.916 | 3.846 | 4.005 |
# Novària

Novària (en llatí Novaria, en grec antic Νουαρία 'Nouaria') va ser una ciutat de la Gàl·lia Cisalpina situada a la via entre Mediolanum i Vercellae a uns 50 km d'aquesta darrera. Era al territori dels ínsubres, segons Claudi Ptolemeu. Plini el Vell diu que la va fundar un poble que ell anomena vertacomacori, una de les tribus dels voconcis, una tribu dels Gals, i no com afirma Cató, una tribu dels lígurs.
No apareix a la història abans de la conquesta romana. Va ser en temps de l'Imperi un municipi de la Gàl·lia Transpadana, i Tàcit diu que era una de les importants ciutats de la Gàl·lia Cisalpina que es va declarar a favor de Vitel·li l'any 69. Era el lloc de naixença del retòric Gai Albuci Sil, que hi va exercir funcions municipals, segons Suetoni. Plini el Vell diu que les terres dels voltants eren molt riques en vinyes.
A la caiguda de l'Imperi d'Occident Novària es torna a mencionar i es diu que era una ciutat fortificada de certa importància. Va estar sota domini ostrogot i longobard. A l'edat mitjana el seu nom va derivar a Novara, on no en queden restes arqueològiques de l'època antiga, excepte el mapa del nucli històric, que segueix el pla romà.

## Referències

* ↑ Bunbury, Edward Herbert. «Nov'aria». A: Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Chauliodus vasnetzovi

Chauliodus vasnetzovi és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 23,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 500 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Xile.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. & Schneider J. G., 1801. M. E. Blochii, Systema Ichthyologiae iconibus cx illustratum. Post obitum auctoris opus inchoatum absolvit, correxit, interpolavit Jo. Gottlob Schneider, Saxo. Berolini. Sumtibus Auctoris Impressum et Bibliopolio Sanderiano Commissum. Systema Ichthyol. . i-lx + 1-584.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Parin, N.V i N.S. Novikova, 1974. Taxonomy of viperfishes (Chauliodontidae, Osteichthyes) and their distribution in the world ocean Trudy Inst. Okeanol. 96: 256-315.
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaiso 24(2):1-132.

## Bibliografia

* Ege, V., 1948: Chauliodus Schn., bathypelagic genus of fishes. A systematic, phylogenetic and geographical study. Dana Report Núm. 31: 1-148, Pls. 1-2.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Khairagarh (ciutat)

Khairagarh és una ciutat i nagar panchayat al districte de Rajnandgaon a l'Índia, estat de Chhattisgarh a 21° 25′ 12″ N, 80° 58′ 12″ E﻿ / ﻿21.42000°N,80.97000°E﻿ / 21.42000; 80.97000, lloc proper a la unió dels rius Am i Piparia. Segons el cens del 2001 la població era de 15.149 habitants. Població el 1881: 2887 habitants, i el 1901: 4.656 habitants. Khairagarh fou la capital del principat del mateix nom.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Pista Laoshan per a BMX

La Pista Laoshan per a BMX fou una de les 9 seus temporals dels Jocs Olímpics de Pequín. Acollí les proves de BMX, masculina i femenina.
Es trobava a Laoshan, al Districte de Shijingshan, a Pequín. Per facilitar que els ciclistes agafessin velocitat la pista tenia uns 4 metres de desnivell. Tenia pistes diferents per a la categoria femenina i masculina, tot i que es creuaven en alguns punts.
L'aforament d'aquesta seu olímpica era de 4.000 persones i les obres van començar el 30 de desembre de 2006.

## Enllaços externs

* Pista Laoshan per a BMX al web oficial dels Jocs Arxivat 2009-09-04 a Wayback Machine. (castellà)
# Josep Maria Pérez i Boixaderas

Josep Maria Pérez i Boixaderas (Montcada i Reixac, 2 de novembre de 1947) fou un futbolista català de la dècada de 1970.

## Trajectòria

Jugava com a extrem esquerre. Començà a jugar en el UD Bifurcación, CD Torre Baró i el juvenil del CD Montcada, passant més tard pel Club Esportiu Europa. Destacà com a jugador del RCD Mallorca durant la temporada 1970-71, fet que li permeté fitxar pel FC Barcelona. Amb el Barcelona jugà durant quatre temporades, cinquanta partits de lliga, i guanyà la lliga del 1974, on començà com a titular però posteriorment passà a la suplència. Finalitzà la seva carrera a la UD Salamanca i al Girona FC.

## Palmarès

* Lliga espanyola:
** 1973-74

## Referències

* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 4 5 «Josep Maria Pérez Boixaderas». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. Arxivat de l'original el 2017-01-16. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «José María Pérez: "Michels se fijó en mí en un Ciutat de Palma"». Diari Sport, 18-02-2016. [Consulta: 9 gener 2017].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Ernst Larsen

Ernst Larsen (noruec: Ernst Willy Larsen) (Ranheim i municipi de Trondheim, 18 de juliol de 1926 - Trondheim, 2 de desembre de 2015) va ser un atleta noruec olímpic especialitzat en la prova de 3000 metres obstacles.

## Biografia

Va començar disputant atletisme en els campionats de Noruega des de 1950, fins que el 1954 va participar en el Campionat Europeu d'Atletisme de 1954 celebrat en Berna. Després d'aconseguir en la final un temps de 8:53,2 va guanyar la medalla de bronze després de Sándor Rozsnyói i Olavi Rinteenpää. Dos anys després, en la modalitat de 3000 m obstacles, va formar part de l'equip de Noruega en els Jocs Olímpics de Melbourne 1956. De nou va aconseguir una altra medalla de bronze, aquesta vegada amb un temps de 8:44.0.
Va morir el 2 de desembre de 2015 als 89 anys.

## Referències

* 1 2 «OL-bronsevinner Ernst «Kruska» Larsen (89) er død» (en noruec). Verdens Gang, 02-12-2015. [Consulta: 3 desembre 2015].