OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Otto Jaekel

Otto Max Johannes Jaekel (21 de febrer de 1863 – 6 de març de 1929), fou un paleontòleg i geòleg alemany.
Jaekel va néixer a Neusalz (Nowa Sól), Silèsia prussiana. Va estudiar geologia i paleontologia a Liegnitz (Legnica). Després de graduar-se el 1883, va mudar-se a Breslau (Wrocław) on va estudiar sota Ferdinand Roemer fins a1885. Karl von Zittel el va guardonar amb un doctorat en Filosofia a Múnic el 1886. Entre 1887 i 1889, Jaekel feu d'assistent d'E.W. Benecke al Geologisch-Paläontologisches Institut a Straßburg, i va treballar a la Berlín i al Geologisch-Paläontologisches Museum a partir de 1894.
Jaekel va traslladar-se a la Universitat de Viena el 1903. Entre 1906 i 1928, va fer de professor a la Universitat de Greifswald, on fundà la Societat Paleontològica Alemanya el 1912. Va descriure una segona espècie de Plateosaurus el 1914. Després de jubilar-se a Greifswald, Otto Jaekel acceptà un càrrec a la Universitat de Sun Yat-sen a Guangzhou el 1928. Jaekel va morir després d'una curta i sobtada malaltia a l'Hospital Alemany a Beijing.
Tot i que Jaekel s'especialitzà en l'estudi de fòssils de vertebrats, 27 de les seves publicacions foren sobre echinodermata.

## Obres

* Stammesgeschichte der Pelmatozoen. Berlin, Springer, 1899
** volum 1:. Thecoidea und Cystoidea (1899)
* Die Wirbeltiere : eine Übersicht über die fossilen und lebenden Formen. Berlin: G. Borntraeger, 1911
* Die Morphogenie der ältesten Wirbeltiere. Berlin: G. Borntraeger, 1929

## Referències

* ↑ Moore, R.C. (1978): Part T, Echinodermata 2, Crinoidea. Dedication. – In: R.C. Moore & C. Teichert, Treatise on Invertebrate Paleontology. -- Bd. 1: T5-6, 1 Abb.; Boulder/Colo. T5-6.
* ↑ Drevermann, F. «Otto Jaekel †» (en alemany). Palaeontologische Zeitschrift, 11, 3, 1929, pàg. 6 + 13-14.

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Otto Jaekel» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
# Agatodèmon (gramàtic)

Agatodèmon (en llatí Agathodaemon, en grec antic Ἀγαθοδαίμων), fou un gramàtic grec nascut a Egipte.
Va escriure algunes cartes dirigides a Isidor de Pelúsion. Alguns l'identifiquen amb el geògraf Agatodèmon, autor dels mapes de la geografia de Claudi Ptolemeu.

## Referències

* ↑ Agathodaemon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 65
# Paragnetina minor

Paragnetina minor és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1907. Rozpr. Ceské. Akad. 16(31):17.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klapálek, 1913. Suppl. Entomol. 2:115.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:303.
* Zwick, P., 1988. Aquatic Insects 10(4):201-203.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Miquel Aguirre i Oliveras

Miquel Aguirre Oliveras (Banyoles, 1964) és escriptor i periodista, llicenciat en Història Contemporània per la UAB.
Col·laborà com a columnista al diari El Punt i a la Revista de Banyoles i col·laborador en diferents programes radiofònics a Ràdio Banyoles, Ràdio Salt. Guionista i co-presentador del programa Sota mínims de Ràdio Girona. Finalista del premi Just Manuel Casero l'any 1996 i l'any 1998.

## Publicacions

Llistat d'algunes de les seves publicacions:

### Ficció

* Després del tro. Barcelona: Proa, 2000. Novel·la guanyadora del Bar Cafè 1929 de Banyoles.
* La Cortina de saca. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions, 2012. Premiada amb el Valldaura de novel·la breu - Memorial Pere Calders de 2012. i editada a la col·lecció Gabriel Ferrater de la UAB
* Els morts no parlen. Llibres del Delicte. 2015.
* Animals dels marges. Llibres del Delicte. 2019.
* Els cadàvers del candidat. Llibres del Delicte, 2020.

### Altres gèneres

* [Amb màniga curta]: pel Pla de l'Estany amb samarreta. Banyoles: Ajuntament de Banyoles, DL. 2007.
* La Guerra Civil al Pla de l'Estany: 1936-1939: exposició al vestíbul del Museu Arqueològic. Banyoles: el Museu, 1997.
* Història del Pla de l'Estany. Girona: Diputació de Girona, Unitat de Publicacions, 2000.
* El Maig de Cornellà. Banyoles : Consell Comarcal del Pla de l'Estany, 2009.
* Repics de festa : aplecs, fires i festes del Pla de l'Estany. Banyoles: Consell Comarcal del Pla de l'Estany, 1999.
* Rondalles. Banyoles: Centre d'Estudis Comarcals, 2005.

## Referències

* ↑ «Autors/es de Banyoles i comarca». Biblioteca Pública de Banyoles, 04-12-2013. [Consulta: 20 abril 2016].
* ↑ «Miquel Aguirre». Associació d'editors independents. Arxivat de l'original el 2016-05-09. [Consulta: 21 abril 2016].
* ↑ «1996 - 16 Edició». Premis de novel·la curta Just M. Casero. Arxivat de l'original el 2016-05-08. [Consulta: 26 abril 2016].
* ↑ «1998 - 18a Edició». Premis de novel·la curta Just M. Casero. Arxivat de l'original el 2016-05-08. [Consulta: 26 abril 2016].
* 1 2 «Aguirre Oliveres, Miquel». Departament de Cultura de la Generalitat de Cultura, 14-06-2014. [Consulta: 21 abril 2016].
* ↑ «Tarantino al Pla de l'Estany». Diari Ara, 16-03-2015. [Consulta: 26 abril 2016].
* ↑ «Miquel Aguirre presenta “Animals dels marges” a Banyoles», 01-03-2019.
# José Castulo Zeledón

José Castulo Zeledón (24 de març de 1846 - 16 de juliol de 1923) va ser un ornitòleg costa-riqueny.
Era fill de Manuel Zeledón, governador de la província de San José. Va començar a interessar-se en les aus ja de petit i va aprendre ornitologia amb el metge i naturalista Alexander von Frantzius, mentre va treballar a la seva farmàcia a San José.
Zeledon va començar col·leccionant ocells locals, i els espècimens eren enviats després a Jean Cabanis, del Museu de Berlín.
L'any 1868 Frantzius va tornar a Alemanya, i va portar a Zeledon a Washington, on aquest va conèixer a Spencer Fullerton Baird, i es va convertir en el seu ajudant en l'Institut Smithsonià. Va ser allà on va iniciar una amistat que duraria tota la vida amb Robert Ridgway. L'any 1872 va tornar a Costa Rica com a zoòleg de l'expedició dirigida per William More Gabb. Durant la mateixa Zeledon va realitzar la primera col·lecció d'aus de la Serralada de Talamanca.
Zeledón va reprendre la farmàcia de Frantzius, la qual cosa li va generar riquesa. Va continuar col·leccionant aus en el seu temps lliure, i donant les seves col·leccions al Museu Nacional de Costa Rica, fundat principalment gràcies als seus esforços. La col·lecció és la principal contribució de Zeledon a l'ornitologia: contenia moltes espècies noves, en la seva majoria descrites per uns altres. També es va destacar per assistir a altres ornitòlegs durant les seves excursions a Costa Rica.
Zeledón és recordat en diversos noms binomials d'aus, entre elles Zeledonia coronata i Phyllomyias zeledoni.

## Referències

* Obituari per Robert Ridgway Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine. (en anglès)
# Matriu simètrica

Una matriu simètrica és una matriu quadrada $A=(a_{i,j})\in {\mathcal {M}}_{n\times n}$ de n×n elements i que satisfà que $a_{i,j}=a_{j,i}$ per a tot $i,j\in \{1,2,3,\dots ,n\}$ .
Això és, que té la forma següent:
    $A={\begin{pmatrix}a_{1,1}&a_{1,2}&a_{1,3}&\cdots &a_{1,n}\\a_{1,2}&a_{2,2}&a_{2,3}&\cdots &a_{2,n}\\a_{1,3}&a_{2,3}&a_{3,3}&\cdots &a_{3,n}\\\vdots &\vdots &\vdots &\ddots &\vdots \\a_{1,n}&a_{2,n}&a_{3,n}&\cdots &a_{n,n}\\\end{pmatrix}}$
Notem que la simetria és respecte a la diagonal principal i que si $A$ és una matriu simètrica, la seva matriu transposada $A^{T}$ també ho és i $A=A^{T}$.
Per exemple, una matriu simètrica A quan n=3 pot ser:
    $A={\begin{pmatrix}1&2&3\\2&0&5\\3&5&6\\\end{pmatrix}}$

## Propietats

Un dels teoremes bàsics sobre aquest tipus de matrius és el teorema espectral de dimensió finita, que diu que tota matriu simètrica tals que les seves entrades siguin reals pot ser diagonalitzada per una matriu ortogonal. En altres paraules, si $A$ és una matriu simètrica amb entrades reals, aleshores existeix una matriu $O$ tal que $O^{T}O=Id$ i $O^{T}AO=D$ és una matriu diagonal. Aquest és un cas especial d'una matriu hermítica.

## Enllaços externs

* Symmetric Matrix a MathWorld.
# Sinovac Biotech

Sinovac Biotech Ltd. (en xinès: 北京 科 兴 生物 制品 有限公司, NASDAQ: SVA) és una empresa biofarmacèutica xinesa que se centra en la investigació, desenvolupament, fabricació i comercialització de vacunes que protegeixen contra les malalties infeccioses humanes. L'empresa té la seu a Pequin, Xina. L'empresa cotitza al NASDAQ, però la borsa va aturar les operacions de Sinovac el febrer de 2019 a causa d'una lluita de representants.

## Referències

* ↑ Dou, Eva «As China nears a coronavirus vaccine, bribery cloud hangs over drugmaker Sinovac» (en anglès). The Washington Post, 04-12-2020.
* ↑ Levine, Matt «A Vaccine With a Poison Pill». Bloomberg News, 22-05-2020.
# Ana

«Ana» té aquests significats:
Vegeu també: Anna (desambiguació) i ANA
* Nom castellà d'Anna
* Ana, nom alternatiu de la ciutat d'Anah a l'Iraq
* Ānā, antiga moneda índia; vegeu Anna (moneda)
# Ankhnesneferibre

Ankhnesneferibre (ˁnḫ-n.s-Nfrjbrˁ) va ser una princesa i sacerdotessa egípcia durant la dinastia XXVI. Era filla del faraó Psamètic II i la seva reina Takhuit. Va ocupar els càrrecs de Divina Adoratriu d'Amon i posteriorment el d'Esposa del Déu Amon entre el 595 i el 525 aC, durant els regnats de Psamètic II, Apries, Amosis II i Psamètic III, fins a la conquesta aquemènida d'Egipte.

## Biografia

El 595 aC, Ankhnesneferibre va ser enviada a Tebes per ser adoptada per l'Esposa del Déu Amon Nitocris I, tal com recorda una estela dels de Karnak. Ankhnesneferibre va ocupar el càrrec de Divina Adoratriu fins a la mort de Nitocris l'any 4 del regnat del faraó Apries (586 aC), després del qual es va convertir en la nova Esposa de Déu.
Va governar a Tebes durant diverses dècades fins al 525 aC, quan l'emperador persa Cambises II va derrotar a Psamètic III i va conquerir Egipte, posant fi a la dinastia XXVI i als privilegis de la Divina Adoratriu d'Amon i l'Esposa del Déu Amon. Després d'aquesta data, Ankhnesneferibre va desaparèixer de la història convertint-se en l'última Esposa de Déu, igual que la seva probable successora, la Divina Adoratriu Nitocris II. Com amb molts dels seus predecessors, la tomba d'Ankhnesneferibre es troba dins del temple de Medinet Habu.
D'Ankhnesneferibre se'n coneixen diverses atestacions. Cal destacar una estàtua que la representa i que avui es troba exposada al Museu Nubi d'Assuan (CG 42205), i el seu sarcòfag de basalt negre, que posteriorment va ser reutilitzat a Deir al-Madinah durant el període ptolomaic per un home anomenat Pymentu que hi va gravar el seu nom. El sarcòfag va ser descobert l'any 1833 i que avui es troba al Museu Britànic., després que fos adquirit als francesos l'any 1837. De grans dimensions, té textos gravats en jeroglífics. Hi apareix la figura d'Ankhnesneferibre amb un vestit de lli plisat i amb la insígnia de la reialesa egípcia, amb un tocat de voltor amb ureu (serp sagrada) rematat per un disc solar i plomalls alts. No se sap si la princesa el va arribar a utilitzar.

## Referències

* ↑ von Beckerath, 1999, p. 218-219.
* 1 2 3 4 5 Dodson i Hilton, 2004, p. 245-246.
* 1 2 3 Dodson, 2002, p. 186.

## Vegeu també

* La dona a l'antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Dodson, Aidan «The problem of Amenirdis II and the heirs of the office of God's Wife of Amun during the Twenty-sixth Dynasty». Journal of Egyptian Archaeology, 88, 2002, pàg. 179–186. DOI: 10.1177/030751330208800112.
* Leahy, A. «The adoption of Ankhnesneferibre at Karnak». Journal of Egyptian Archaeology, 82, 1996, pàg. 145–165. DOI: 10.1177/030751339608200116.
* Kitchen, Kenneth A. The Third Intermediate Period in Egypt: 1100-650 BC (en anglès). Liverpool University Press, 1996. ISBN 978-0856682988.
* von Beckerath, Jürgen. Handbuch der Ägyptischen Königsnamen. Von Zabern, 1999. ISBN 3-8053-2591-6.

## Enllaços externs

* Estela d'Ankhnesneferibre (anglès)
# Ankokuji Ekei

    En aquest nom japonès, el cognom és Ankokuji.
Ankokuji Ekei (1539-1600) va ser un dàimio i samurai de la província d'Aki. Originalment va ser un monjo budista i posteriorment va servir sota les ordres de Toyotomi Hideyoshi, pel que va prendre part en les invasions japoneses de Corea (1592-1598). Durant la batalla de Sekigahara Ekei va donar suport al bàndol d'Ishida Mitsunari, que s'oposava a la figura de Tokugawa Ieyasu. Després de la derrota Ekei va intentar escapar però va ser capturat junt amb Mitsunari i Konishi Yukinaga. Els tres van ser portats fins a Kioto on van ser decapitats.
Ekei no va tenir descendents.

## Referències

* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co. ISBN 1-85409-523-4.
# Antagonista muscarínic

Un antagonista del receptor muscarínic (ARM) o, senzillament, un antimuscarínic és un tipus d'agent anticolinèrgic que bloqueja l'activitat del receptor muscarínic de l'acetilcolina. El receptor muscarínic és una proteïna implicada en la transmissió de senyals a través de determinades parts del sistema nerviós i els antagonistes del receptor muscarínic treballen per evitar que es produeixi aquesta transmissió. Cal destacar que els antagonistes muscarínics redueixen l'activació del sistema nerviós parasimpàtic. La funció normal del sistema parasimpàtic sovint es resumeix en "descansar i digerir", i inclou la desacceleració del cor, un augment de la taxa de digestió, l'estrenyiment de les vies respiratòries, la promoció de la micció i l'excitació sexual. Els antagonistes muscarínics contraresten aquesta resposta parasimpàtica de "descansar i digerir" i també treballen en altres llocs del sistema nerviós central i perifèric.
Els medicaments amb activitat antagonista muscarínica s'utilitzen àmpliament en medicina, en el tractament de la freqüència cardíaca baixa, la bufeta hiperactiva, problemes respiratoris com l'asma i la MPOC i problemes neurològics com la malaltia de Parkinson i l'Alzheimer. Alguns altres medicaments, com els antipsicòtics i la família tricíclica d'antidepressius, tenen una activitat antagonista muscarínica incidental que pot provocar efectes secundaris no desitjats, com ara dificultat per orinar, sequedat de boca i pell i restrenyiment.
L'acetilcolina (sovint abreujada ACh) és un neurotransmissor els receptors del qual són proteïnes que es troben a les sinapsis i altres membranes cel·lulars. A més de respondre als seus principis neuroquímics, els receptors de neurotransmissors poden ser sensibles a diverses altres molècules. Els receptors d'acetilcolina es classifiquen en dos grups en funció d'això:
* muscarínics, que responen a la muscarina
* nicotínics, que responen a la nicotina
La majoria dels antagonistes dels receptors muscarínics són productes químics sintètics; no obstant això, els dos anticolinèrgics més utilitzats, l'escopolamina i l'atropina, són alcaloides de la belladona i s'extreuen naturalment de plantes com Atropa belladonna, el tabac bord. Es creu que el nom de "belladona", en italià per "bella dama", deriva d'un dels efectes antimuscarínics d'aquests alcaloides: eren utilitzats per les dones amb finalitats cosmètiques, per afavorir la dilatació de les pupil·les.
Es compensen els efectes antagonistes muscarínics amb els dels agonistes muscarínics mútuament per a l'homeòstasi.
Algunes substàncies es coneixen com a antagonistes del receptor muscarínic d'acció llarga (LAMA).

## Referències

* ↑ «Belladonna: MedlinePlus Supplements» (en anglès). medlineplus.gov. [Consulta: 13 agost 2020].
* ↑ Alagha, Khudar «Long-acting muscarinic receptor antagonists for the treatment of chronic airway diseases». Therapeutic Advances in Chrnoic Disease, vol. 5, 2, 01-03-2014, pàg. 85–98. DOI: 10.1177/2040622313518227. PMC: 3926345. PMID: 24587893. «Three long-acting muscarinic receptor antagonists (LAMAs) were approved ...»
# Antwerp

«Antwerp» té aquests significats:
* Antwerp (Nova York), població dels Estats Units a l'estat de Nova York.
* Antwerp (Ohio), població dels Estats Units a l'estat d'Ohio.
* Royal Antwerp Football Club, club de futbol de Bèlgica de la ciutat d'Anvers a Flandes.
* Antwerp també és el nom de la ciutat belga d'Anvers en anglès i altres llengües.
# Antandre

Antandre (en grec antic: Ἄντανδρος, llatí: Antander) fou el germà d'Agàtocles de Siracusa, i va viure als segles iv i iii aC.
El seu germà li va donar el comandament de les forces enviades a Crotona per defensar la ciutat contra els atacs dels brutis l'any 317 aC. Quan Agàtocles va marxar a l'Àfrica en la guerra contra Cartago l'any 310 aC, va deixar al seu germà Antandre i a Erímnon el comandament de Siracusa. Antandre, en cert moment, va proposar de rendir-se als cartaginesos, liderats per Hamílcar.
Després d'un temps de fredor amb el seu germà, en va recuperar la confiança i va ser utilitzat com a instrument de la crueltat del tirà.
Antandre va ser l'autor d'una obra històrica, citada per Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ Antander a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 182-183
# Antioquia de Cilícia

Antioquia de Cilícia (en grec antic Ἀντιόχεια πρὸς τὸν Πύραμον 'Antioquia vora el Piramos') era una ciutat de Cilícia que Esteve de Bizanci situa a la vora del riu Piramos. Tot i així, per algunes restes trobades es pensa que probablement era a la vora del Sarus. Va ser fundada en època selèucida i mai no arribà a ser gaire important.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «3. Antiocheia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 10 abril 2021].
# Antònia Serra Soler "Mussola"

Antònia Serra Soler "Mussola" (Sa Pobla, 1945) és pagesa i cantadora.
De formació autodidacta, des de petita va sentir cantar a ca seva i així entrà dins el món de la música popular. Canta i escriu tonades de les seves arrels i la seva experiència vital. Sa Pobla, Sa Marjal i la seva família són els eixos de la seva vida personal i de la seva obra. A part de continuar component i cantant, amb els membres de l'Escola de sa Ximbomba, ensenya als més petits aquesta part tan important del patrimoni pobler. L'any 2010 fou escollida com la ´clamatera´ de Sa Pobla en les festes populars.
El 2014, l'Ajuntament de sa Pobla, juntament amb els estudis Tonite, van publicar un disc amb un recull de les seves cançons. L'àlbum es titula «Vaig néixer a sa Pobla» i se'n va fer la presentació durant les festes de Sant Antoni.

## Referències

* ↑ Bonnín, Margalida «Antònia Serra Soler "Mussola": "Per glosar improvisant s'ha de ser molt coratjut" Antònia Serra és pagesa i glosadora. Des de fa 19 anys també ensenya les cançons del camp a l'escola de música Festa de sa ximbomba». Ara Balears, 16-01-2014 [Consulta: 11 setembre 2020].
* ↑ CD Vaig néixer a sa Pobla d'Antònia Serra Soler "Mussola", editat el 2013
* ↑ Payeras, Joan «Antònia Serra, ´Mussola´, será la ´clamatera´ de este año». Diari de Mallorca, 09·01·2010 [Consulta: 11 setembre 2020].
* ↑ A., A. «Sa Pobla edita un disc d'homenatge a la glosadora local Antònia Serra, 'Mussola'». dBalears, 05-01-2014. [Consulta: 24 agost 2021].
# Antònia Sabater Vallespir

Antònia Maria de la Creu Sabater i Vallespir (Palma, 24 de novembre de 1947) és una filòloga i escriptora mallorquina coneguda especialment pel seu treball sobre la casta nobiliària de Mallorca, els seus usos, costums i la seva parla. És doctora en llengua i literatura catalanes per la Universitat de les Illes Balears (UIB).
Va néixer l'any 1947 a Palma, filla de Gabriel Sabater i Antònia Vallespir. Fou professora de cultura europea, cultura balear i història de la gastronomia de les Illes Balears a l'Escola d'Hoteleria de la UIB. L'any 1998 edita les memòries de Miquel Forteza i Pinya, escriptor mallorquí destacat com a poeta i advocat en la qüestió dels xuetes. Començà la seva tesi doctoral La parla d'una classe social: els senyors de Palma l'any 1991 i durant quatre anys enregistrà en cinta magnetica entrevistes amb nombrosos membres de la noblesa mallorquina, un estament social marcat pel seu aïllament que afavorí el desenvolupament d'uns costums i parla molt particulars. Sabater aconseguí introduir-se en aquest reduït grup i documentar en cinta magnètica les veus dels darrers membres de la noblesa que foren testimonis de la vida i costums de l'estament noble a la Mallorca preturística. L'any 2010, dirigida per Joan Miralles Monserrat i Sebastià Serra i Busquets, llegí la tesi i es doctorà en llengua i literatura catalanes per la Universitat de les Illes Balears. Publicà el llibre Els senyors de Palma. Història oral. (pròleg de Joan Veny) el 2012, en què recull les observacions, documents i conclusions de la tesi. Des de la publicació del llibre, ha aparegut en nombrosos mitjans de comunicació atrets per l'originalitat d'una tesi que documenta un mode de vida ja esvaït a la Mallorca de principis de segle xx.

## Obres

* Els senyors de Palma. Història oral (2012)
* Del meu temps. Volum 1 (1998)
* Del meu temps. Volum 2 (1998)

## Notes

* 1 2 «[La tesi d'Antònia Sabater caracteritza el llenguatge dels senyors de Palma]» ( PDF). Diari UIB, divulgació de la recerca [Palma], 01-01-2011 [Consulta: 27 octubre 2017].
* 1 2 Forteza Pinya, Miquel; Sabater Vallespir, Antònia. Del Meu Temps.Volum 1 (butxaca). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998. ISBN 978-84-7826-907-5 [Consulta: 27 octubre 2017].
* 1 2 Forteza Pinya, Miquel; Sabater Vallespir, Antònia. Del Meu Temps.Volum 2 (butxaca). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998. ISBN 978-84-8415-028-2 [Consulta: 27 octubre 2017].
* 1 2 Sabater Vallespir, Antònia. Els Senyors de Palma. Història Oral. Palma: Edicions Documenta Balear, 3-12-2012. ISBN 978-84-15432-340.
* ↑ Galán, Raquel «la nobleza de la isla ha sido fiel a su idioma, a diferencia de la catalana y la valenciana». Diario de Mallorca [Palma], 21-12-2012 [Consulta: 29 octubre 2017].
* ↑ Llull, Maria «Els senyors de Palma, tot un món lingüístic». Diari Balears [Palma], 07-02-2011. Arxivat de l'original el 7 de novembre 2017 [Consulta: 29 d’octubre 2017].

## Vegeu també

* Xuetes a la literatura.
* Casa d'Olesa.
# Antípatre d'Acant

Antípatre d'Acant （grec antic: Ἀντίπατρος, llatí: Antipater) va ser un gramàtic grec de data incerta, probablement el mateix que esmenta un escoliasta d'Aristòfanes. També l'esmenten Foci i Eustaci d'Epifania.

## Referències

* ↑ Antipater of Acanthus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 201
# Anànios

Anànios (en llatí Ananius, en grec antic Ἀνάνιος) fou un poeta iàmbic grec contemporani d'Hipponax (aproximadament sobre l'any 540 aC).
Se li atribueix l'invent del vers satíric iàmbic, anomenat scazon o coliamb, que s'atribueix igualment a Hipponax. Es conserven alguns fragments citats per Ateneu i publicats per Welcker amb el títol de Hipponactis et Ananii Iambographorum Fragmenta, (pàgina 109 i següents).

## Referències

* ↑ Ananius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 158
# Arisemus tetradactylus

Arisemus tetradactylus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Amèrica: Cuba.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)