OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Flow (pel·lícula)

Flow és una pel·lícula espanyola independent de 2014, de gènere dramàtic, dirigida pel debutant David Martínez i protagonitzada per Juan del Santo com a actor principal i Berta Solanas Martinez com a actriu de suport. La resta del repartiment no apareixen físicament en escena però si les seves veus, destacant les de Concha Velasco, Emilio Gutiérrez Caba i Lluís Homar.
Va ser rodada amb seixanta mil euros de pressupost en només nou dies. Malgrat el limitat d'aquest, li pel·lícula va circular durant un any per quaranta-cinc festivals de cinema, acumulant un total de trenta-tres premis cinematogràfics i altres nou nominacions.

## Argument

Walter Mann és un actor que pot complir el somni de la seva vida: protagonitzar la seva pròpia obra teatral. No obstant això, el gran moment que està per arribar es veu esquitxat per una batalla interna que li desestabilitzarà emocionalment. Els records més foscos impediran que Walter es reconciliï amb si mateix. En aquesta lluita per perdonar-se a si mateix decideix començar un viatge a la recerca de l'espiritualitat de l'ésser humà.

## Repartiment

* Juan del Santo com Walter Mann.
* Berta Solanas Martinez com Berta.
* Francesc Garrido com germà de Walter.
* Emilio Gutiérrez Caba Pare de Walter.
* Lluís Homar com mestre de Walter.
* Alejandra Lorente com dona de Walter.
* Carlos Rubio Escobar com Pastor.
* Gonzalo Baz com agent de Walter.
* Concha Velasco como mare de Walter.
* Óscar Zafra com advocat de Walter.

## Referències

* ↑ «'Flow', una intensa historia humana en modo 'low cost'». El Mundo, 25-01-2017. [Consulta: 19 setembre 2019].
* ↑ «'Flow', la película española de 'acción interior' que acumula 33 premios». clm24, 05-01-2017. [Consulta: 19 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial de la pel·lícula Flow
# Kaliborita

La kaliborita és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom en al·lusió a la seva composició, que conté potassi (en llatí, kalium) i sent un borat.

## Característiques

La kaliborita és un borat de fórmula química HKMg₂B₁₂O$_{16}$(OH)$_{10}$·4H₂O Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 4,5. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kaliborita pertany a «06.FB - Ino-hexaborats» juntament amb l'aristarainita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Schmidtmannshall, al dipòsit de potassa de Stassfurt, a Saxònia-Anhalt (Alemanya). També ha estat descrita a Leopoldshall, a prop de la seva localitat tipus, a la mina Sambuco, a la localitat de Calascibetta (Sicília, Itàlia), al poble de Doğanlar, a la regió de l'Egeu (Turquia), al Death Valley, (Califòrnia, Estats Units) i a diverses localitats del Kazakhstan. Als territoris de parla catalana ha estat descrita als dipòsits de sal de Sallent, al Bages.

## Referències

* ↑ «Kaliborite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Pardillo, F. «La caliborita de Sallent (Barcelona)». Estudios Geológicos [Barcelona], 7, 1947, pàg. 41-55 [Consulta: 25 gener 2024].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Angèlica (desambiguació)

«Angèlica» té aquests significats:
* Angèlica o angelica (gènere), gènere de plantes amb flor de la família de les apiàcies
* Angèlica o pregó pasqual, text de la litúrgia romana
# Waku-Kungo

Waku Kungo (fins 1975 Santa Comba) és la capital del municipi de Cela, a la província de Kwanza-Sud. Té una població de 30.000 habitants. És servida per l'aeroport de Waku Kungo.

## Història

El 6 d'agost de 1975, la guerra civil entre UNITA, FNLA i MPLA va obligar els residents locals a abandonar llurs cases causant un col·lapse total de la infraestructura que va durar més de 30 anys, mentre la guerra freda va persistir. La majoria dels residents de Waku Kungo van ser rescatats per aire per la Creu Roja Internacional i traslladats a Portugal. El 1994 hi fou bombardejada una escola provocant la mort de 89 nens.

## Referències

* ↑ Cela Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. al web del cens d'Angola
* ↑ Se é do passado que o MPLA quer falar…, noticiaslusofonas.com, 27 d'abril de 2008
# Cal Peretó (Castellnou de Seana)

Cal Peretó és un monument del municipi de Castellnou de Seana (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dos plantes i golfes. La planta baixa és de carreus i la porta d'arc escarser i rebaixat. Una cornisa separa la primera planta de la segona, en aquesta darrera s'obren tres portes balconeres de pedra. La casa de solidesa notòria, tenia una entrada espaiosa i escala fins al primer pis. La Sala gran de Cal Perxe havia servit per fer totes les representacions teatrals des dels anys cinquanta del segle xx.

## Història

Aquesta casa era coneguda com a Cal Perxe, i el propietari era Ramon Carulla i Valls. Era la casa predominant de la població. Els casals de gra i els cellers de Cal Perxe eren importants. Cap al 1997, la planta baixa, fou objecta d'una reforma notable: una finestra fou substituïda per la porta del garatge.

## Referències

* 1 2 «Cal Peretó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Gàver

Gàver és una entitat de població del municipi d'Estaràs, a la comarca de la Segarra.
El poble se situa al sud-est del terme municipal, enfilat a un turó i coronat per les restes d'un antic castell i l'església romànica de Santa Maria de Gàver. Hom considera que el riu Sió neix prop d'aquest lloc, anomenat Font de Gàver, d'on parteix la séquia del Sió.

## Història

La primera documentació que fa referència al poble és de l'any 1015 com a lloc fronterer, i el 1035 se situava Gàver dins del comtat del Berguedà. Abans de 1370, després que el rei tornés a infeudar aquests castells, Gàver, juntament amb Sant Antolí i d'altres poblacions passen al domini d'Alamanda de Queralt, per després continuar a la baronia de Sant Antolí sota els Eimeric. El 1421 formava part del veïnatge de Cervera.
A principis del segle xvii, els senyors de Gàver eren Jeroni Montaner i Segimon Despujol. El 1690 era Pere de Montaner i de Solanell, i alguns anys més endavant es va concedir el títol de marquès de Gàver a Pere de Montaner i de Ramon.
Al segle xviii es construïren tot un seguit de cases separades del nucli primitiu, que causà posteriorment una situació de desavinença amb l'antiga església parroquial de Santa Maria de Gàver. Aquesta desavinença va er que es decidís construir-ne una de nova al peu de la carretera. Fou construïda com a temple i com a casa de reunió, d'estil i materials moderns, i s'inaugurà finalment l'any 1971.

## Llocs d'interès
### L'Església de Santa Maria de Gàver

Santa Maria de Gàver, originalment constava d'una sola nau capçada per un absis semicircular. Entre els segles XIII i xv s'amplia i es construeix una segona nau adossada a l'original. Es substitueix l'absis per una capçalera plana i de volta apuntada. Per sobre de la teulada, a dues aigües, s'eleva el campanar de cadireta de dos ulls.

### Font de Gàver

La Font de Gàver és el punt on l'aigua brolla del subsòl i neix el riu Sió, que realitza un recorregut de 77 km fins a desembocar al Segre. El cabal del Sió és molt magre i depèn del volum de pluja, fins que arriba a la Noguera, zona de regadiu, on augmenta notablement.

## Referències

* ↑ «Gàver». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Gàver». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Gàver al web de l'Ajuntament d'Estaràs Arxivat 2016-10-01 a Wayback Machine.
* Gàver al web de l'Àrea de Turisme del Consell Comarcal de la Segarra Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine.
# Cantó de Nœux-les-Mines

El cantó de Nœux-les-Mines és un cantó francès del departament del Pas de Calais, situat al districte de Béthune. Té 4 municipis i el cap és Nœux-les-Mines.

## Municipis

* Beuvry
* Labourse
* Nœux-les-Mines
* Sailly-Labourse

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1993 | Noël Josèphe | SFIO, després PS |
| 1993- | Jacques Villedary | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 24.364 | 25.390 | 25.529 | 25.467 | 25.090 | 25.182 | 25.422 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Chiharu Ichō

Chiharu Icho (en japonès: 伊調 千春) (Hachinohe, Japó 1981) és una lluitadora japonesa, guanyadora de dues medalles olímpiques en la modalitat de lluita lliure.

## Biografia

Va néixer el 6 d'octubre de 1981 a la ciutat d'Hachinohe, població situada a la prefectura d'Aomori de l'illa de Honshu. És germana de la també lluitadora i medallista olímpica Kaori Icho.

## Carrera esportiva

Va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on va aconseguir guanyar la medalla de plata en la prova de pes mosca (- 48 kg.) en perdre la final davant l'ucraïniana Irina Merleni.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat quatre medalles en el Campionat del Món de lluita, tres medalles en el Campionat d'Àsia de lluita i una en els Jocs Asiàtics.
# Colibrí ermità de Bourcier

El colibrí ermità de Bourcier (Phaethornis bourcieri) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita el sotabosc de les selves de les terres baixes per l'est dels Andes, del sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela i Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Colibrí ermità de Bourcier». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Joana d'Aragó i d'Armanyac

Joana d'Aragó i d'Armanyac (1375 - 1407) fou princesa d'Aragó i comtessa consort de Foix.

## Orígens familiars

Filla primera del rei d'Aragó Joan el Caçador i la seva primera muller, Mata d'Armanyac. Era neta per línia paterna del rei d'Aragó Pere el Cerimoniós i Elionor de Sicília, i per línia materna de Joan I d'Armanyac i Beatriu de Clermont. Mort el rei Joan va reclamar el tron per al seu marit, que va encapçalar dues expedicions al Principat en 1396 i 1397, que van fracassar, i els seus béns al Principat, confiscats. Vídua des del 1398 i sense fills, tornà a la cort aragonesa, després de renunciar als seus drets i els seus béns foren restituïts tret de Martorell i Castellví de Rosanes.

## Núpcies i descendents

Es casà el 4 de juny de 1392 amb el comte Mateu I de Foix, vescomte de Bearn i de Castellbò. D'aquest matrimoni, però, no tingueren fills.

## Referències

* 1 2 «Joana d'Aragó i d'Armanyac». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 El món urbà a la Corona d'Aragó del 1137 als decrets de nova planta: XVII Congrés d'Història de la Corona d'Aragó. Edicions Universitat Barcelona, 2003, p. 304. ISBN 8447527417.
# Cal Perejoanet

Cal Perejoanet és una obra del municipi d'Artesa de Lleida (Segrià) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una casa gran d'un antic llinatge de Lleida ciutat amb façana de pedra treballada i elements singulars. Es tracta d'un habitatge resultant de l'addició de dues cases i de la seva transformació i correcta uniformació en ràfec, balcons, forats. Té planta baixa, pis i golfa. La planta baixa conserva la seva antiguitat amb una gran entrada, a la dreta la quadra i al fons el celler, l'entresòl fou un afegit posterior. Al pis es conserven la sala gran del davant (mobiliari antic) i dues habitacions laterals, una amb finestres amb festejadors. Golfa amb arqueria i embigat aguantat per pilars. Cisterna quadrada adossada al darrere.

## Història

Pertany a l'antic nucli del poble anomenat la Vileta. En fer-se un balcó volat a la finestra del mig, es trencà la composició original de finestres i es tapà l'escut de la casa.

## Referències

* 1 2 «Cal Perejoanet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 febrer 2016].
# Grua del paradís

La grua del paradís (Anthropoides paradisea) és una espècie d'ocell de la família dels grúids (Gruidae) que habita sabanes d'Àfrica Meridional, al nord de Namíbia i Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ Grua del paradís a CERCATERM Rev. 14/02/2012
# Cal Ramon (Torrelles de Llobregat)

Cal Ramon és una obra eclèctica de Torrelles de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular que ocupa la cruïlla de dos carrers que convergeixen en una plaça i aprofita la situació per crear l'entrada just en la part que dona a la plaça i remarcar-la amb un baló que ocupa el primer pis. Té dos plantes (planta baixa i un pis) i una galeria, que es la part on se situen les golfes. To l'estructura de la casa es desenvolupa regularment tot i el fort desnivell, en pendent, del terreny que ocupa. Són interessants els elements en ferro forjats de la barana del balcó. La teulada és a quatre vessants.

## Història

Construït durant els segles XIX i XX, corresponents a l'època de gran creixement demogràfic i ulterior immigració.

## Referències

* 1 2 «Cal Ramon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Chihaya-Akasaka

Chihaya-Akasaka (千早赤阪村, Chihayaakasaka-mura) és un poble i municipi de la prefectura d'Osaka, a la regió de Kinki, Japó. Chihaya-Akasaka és el municipi menys poblat de la prefectura i pertany al districte de Minamikawachi, també és l'únic municipi de la prefectura amb la consideració legal de "poble".

## Geografia

El municipi de Chihaya-Akasaka es troba a l'extrem sud-est de la prefectura d'Osaka dins del districte de Minamikawachi i de la regió administrativa del mateix nom. Chihaya-Akasaka limita a l'est amb la prefectura de Nara i amb els municipis de Gojō i Gose. A la mateixa prefectura d'Osaka limita amb els municipis de Tondabayashi, Kawachinagano i Kanan.
Dins del terme municipal de Chihaya-Akasaka es troba el mont Kongō, el pic més alt de la prefectura d'Osaka al qual es pot accedir mitjançant un telefèric que es troba al poble.

## Història

Chihaya-Akasaka és coneguda per ser el lloc on es troben els castells de Chihaya i d'Akasaka. En aquests dos castells situats al mont Kongō es van desenvolupar les batalles de Chihaya i Akasaka al segle XIVé, a finals del període Kamakura. Kusunoki Masashige, cavaller servidor de l'Emperador Go-Daigo, va liderar l'exitosa defensa d'aquestes dues fortificacions. Avui dia existeix al municipi un museu que commemora aquestes batalles i la figura de Kusunoki, qui està soterrat al castell Chihaya.
El 1893, els assassins serials Kumatarō Kido i Yagorō Tani van assassinar 10 persones al llogaret d'Akasaka, deixant només a un infant viu. Posteriorment, els assassins es llevaren la vida.
L'any 1956 es forma el municipi de Chihaya-Akasaka fruit de la fusió dels pobles de Chihaya i Akasaka.
L'1 de març de 2008 el municipi demanà una proposta de fusió amb el municipi proper de Kawachinagano després que fracassaren les conversacions per a una fusió amb els municipis de Kanan i Taishi. Els plans de fusió amb Kawachinagano també fracassaren el 14 d'agost de 2009.

## Transport

Chihaya-Akasaka no disposa de cap estació de tren.

## Referències

* ↑ Asahi Shimbun, Osaka edition, April 30th 2007, p. 1, 大阪唯一の村消える？ Ōsaka yuiitsu no mura kieru?
# Picnidi

Un picnidi (prové del mot grec pyknos, dens) és un cos fructífer de la reproducció asexual produït per fongs mitospòrics dins els ordres Sphaeropsidales (Deuteromycota, Coelomycetes), ascomicets i ascolíquens. Sovint és esfèric o inversament piriforme i la seva cavitat interna està revestida amb conidiófors. Quan està madura, generalment apareix una obertura a la part superior, a través de la qual les picnidiòspores escapen.

## Referències

* ↑ «Merriam Webster» (en anglès).
* ↑ Aguilella Palasi, Antoni. Diccionari de Botànica. Universitat de València, 2004, p. 323. ISBN 9788437086392.
* ↑ Punithalingam, E. «Development of the pycnidium in Septoria». Transactions of the British Mycological Society, 49, 1, 1966, pàg. 19–25. DOI: 10.1016/S0007-1536(66)80030-X. ISSN: 0007-1536.
* ↑ Roger, C.; Tivoli, B. «Spatio-temporal development of pycnidia and perithecia and dissemination of spores of Mycosphaerella pinodes on pea (Pisum sativum)». Plant Pathology, 45, 3, 1996, pàg. 518–528. DOI: 10.1046/j.1365-3059.1996.d01-139.x. ISSN: 0032-0862.

## Bibliografia

* Kulik, Martin M. "Symptomless infection, persistence, and production of pycnidia in host and non-host plants by Phomopsis batatae, Phomopsis phaseoli, and Phomopsis sojae, and the taxonomic implications." Mycologia(1984): 274-291.
* Calpouzos, L., and D. B. Lapis. "Effects of light on pycnidium formation, sporulation, and tropism by Septoria nodorum." Phytopathology 60.5 (1970): 791-794.
# Walter Christie

Walter Cornelius Christie (16 de novembre de 1863 - 2 de juny de 1941) era el fundador de Bergenfield, Nova Jersey on va servir com a alcalde de Bergenfield, Nova Jersey el 1897.
Va néixer el 16 de novembre de 1863 a Ann i Cornelius Roelf Christie, on es convertiria en Bergenfield, Nova Jersey, a prop de l'Església Schraalenburgh del Sud. Es va casar amb Maria Van Wagoner (1862-1951) el 16 de desembre de 1885. Va morir el 2 de juny de 1941 en Haworth, Nova Jersey.

## Referències

* 1 2 3 «Walter Christie, A Jersey Banker. Founder of Bergenfield Was Chairman of National Bank There. Dies in Haworth. Served As Mayor In 1897. One-Time Head of School Board and First Councilman. Established Library». New York Times, 03-06-1941 [Consulta: 31 juliol 2014].
* ↑ Cornelius Burnham Harvey. Genealogical History of Hudson and Bergen Counties, New Jersey, 1900. «Walter Christie was born at Schraalenburgh. near the South Church, November 16, 1863, and still resides on the old homestead of his paternal grandfather, Ralph Christie, purchased by the latter March 31, 1808, from Wiert Banta. The locality is now known as the Borough of Bergenfleld, of which Walter Christie is now the Mayor. ...»
# Bryant (Arkansas)

Bryant és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2005 tenia 14.678 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bryant tenia 9.764 habitants, 3.601 habitatges, i 2.823 famílies. La densitat de població era de 415,6 habitants/km².
Dels 3.601 habitatges en un 42,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,9% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 21,6% no eren unitats familiars. En el 19,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,9% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 32,7% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 10,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.870 $ i la renda mediana per família de 56.038 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.380 $ mentre que les dones 26.261 $. La renda per capita de la població era de 20.730 $. Entorn del 3,5% de les famílies i el 4,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bryant». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bryant». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Grua portacontenidors

Una grua portacontenidors és una grua de grans dimensions destinada al trasllat de contenidors des del moll al vaixell i viceversa, utilitzant sistemes verticals de càrrega i descàrrega en les terminals dels ports i estacions ferroviàries, que consisteix en:
* Una estructura en forma de pòrtic amb quatre columnes i dues bigues (amb voladís) a la part superior,
* Un sistema de rails, en les bigues,
* Una grua implantada en un carret que llisca pels rails.
La grua realitza el trasllat dels contenidors entre el moll i el vaixell portacontenidors i permet una càrrega o descàrrega ràpida i eficient. L'operari que maneja la grua se senti en una cabina suspesa de la part superior de la porta, quan el pòrtic està a l'altura del vaixell, maniobra perquè la grua amb el spreader es desplaci i baixi fins al contenidor que es vol carregar o descarregar, acciona els twistlocks per bloquejar, hissa el contenidor i el diposita al moll.
Quan ja són a terra, els contenidors es col·loquen sobre un altre mitjà de transport (generalment un camió portacontenidors) o bé s'apilen. Per al transport dins de la terminal s'utilitzen carretons pòrtic, forques carregadores sobre sistemes automàtics de transport. Per a carregar un camió es pot utilitzar un sidelifter.

## Referències

* ↑ »Grua portacontenidors» Arxivat 2013-03-31 a Wayback Machine. Glossari, Port de Barcelona, [Consulta 3 de setembre de 2013]
* ↑ «Grua portacontenidors», TERMCAT
* ↑ «Obres marítimes: ports i instal·lacions portuàries» Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine., Diccionari visual de la construcció, Generalitat de Catalunya
# Cal Ramon (l'Espelt)

Cal Ramon és una obra eclèctica d'Òdena (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa unifamiliar aïllada formada per planta i pis. Coberta a dues vessants i en l'acabament de la façana principal hi ha un petit terrat amb barana de terracota i falsa pedra. A la banda oest de la façana s'hi obra una galeria (antic galliner) d'arcs de mig punt, a la façana principal, la primera planta està decorada amb arrebossat de franja horitzontal. Les obertures tenen un guardapols decorat. Els elements ornamentals no segueixen un estil, ja que el mestre d'obres era el propietari i aprofità diferents materials provinents de diferents obres. A l'interior destaca l'escala, la resta està molt transformat.

## Referències

* ↑ «Cal Ramon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 octubre 2018].
# Picnòfids

Els picnòfids (Pycnophyidae) són una família de cinorrincs de l'ordre dels homaloràgides.

## Gèneres

* Kinorhynchus, Sheremetevskij, 1974.
* Pycnophyes, Zelinka, 1907.

## Referències

* ↑ Sheremetevskij, Un. M. (1974). Kinorhyncha Del Mar Negre. Zoologicheskii Zhrunal, 53(7), 974–987.
* ↑ Zelinka, C. (1907). Zur Kenntnis der Echinoderen. Zoologischer Anzeiger, 32(5), 130–136.