OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ca l'Hostenc

Ca l'Hostenc és una obra d'Olot (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa entre mitgera, amb la façana principal a la Plaça del Palau i, la posterior, dona al carrer Pere Antoni Soler, amb una ampla llotja amb vista al carrer i al jardí. Disposa de planta baixa amb portal, finestra i els murs recoberts amb encoixinats de pedra treballada, a on cal destacar la bonica reixa de la finestra, amb les inicials "P.M." i la data "1887". Els dos pisos superiors varen ser estucats. Es destaca una gran tribuna al primer, que es converteix en terrassa amb dues portes al segon. Hi ha diverses ornamentacions de caràcter clàssic.

## Història

Entre els anys 1860 i 1880 es realitzà la urbanització del carrer Mulleres i de la sortida de l'Horta del Carme. A Olot treballen els següents mestres d'obres: Pujol, Salvat, Cordomí… a més d'algun arquitecte gironí com Sureda. El creixement de la capital de la Garrotxa es fa igualment pels sectors de Sant Roc, el Firal i la Plaça Palau. No obstant, els projectes de més envergadura d'aquest moment són, sens dubte, els de la Plaça Clarà i el Passeig de Barcelona. S'ha pogut comprovar amb una fotografia dels primers anys del 1900, que la tribuna del primer pis i el gran badiu del tercer, no existien i que, per tant, són conseqüència d'una reforma més tardana.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Hostenc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Champions League de la OFC 2009-10

A la Lliga de Campions de la OFC 2009-10 hi participaren 8 equips de 7 països diferents: Nova Zelanda, Papua Nova Guinea, Fidji, Nova Caledònia, Salomó, Polinèsia Francesa i Vanuatu. Els equips es dividiran en dos grups de quatre equips cadascun, jugant partits d'anada i tornada.
Els guanyadors de cada grup jugaran la final del torneig, i el guanyador jugarà el Campionat del Món de Clubs de futbol 2010 representant a Oceania.

## Fase de Grups
### Grup A

| Equip | Pts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| Auckland City FC | 12 | 6 | 3 | 3 | 0 | 13 | 5 | +8 |
| Waitakere United | 9 | 5 | 2 | 3 | 0 | 10 | 5 | +5 |
| AS Magenta | 6 | 6 | 1 | 3 | 2 | 12 | 10 | +2 |
| AS Manu-Ura | 1 | 5 | 0 | 1 | 4 | 2 | 18 | -16 |

### Grup B

| Equip | Pts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| Hekari Souths | 13 | 6 | 4 | 1 | 1 | 15 | 7 | +8 |
| Lautoka FC | 12 | 6 | 4 | 0 | 2 | 12 | 6 | +6 |
| Tafea FC | 8 | 6 | 2 | 2 | 2 | 8 | 11 | -3 |
| Marist FC | 1 | 6 | 0 | 1 | 5 | 3 | 14 | -11 |

## Final

17 d'abril i 3 de maig de 2010.
| Partit | Equip 1 | Resultat global | Equip 2 | Resultat anada | Resultat tornada |
| F | Hekari Souths | 4:2 | Auckland City FC | 3:0 | 1:2 |
# Auriac (Aude)

Auriac és un municipi francès de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude. El 2021 tenia 34 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 27 gener 2024].
# Nieuw Amsterdam (creuer)

El Nieuw Amsterdam és un vaixell de passatgers de la companyia de creuers Holland America Line, que navega amb bandera dels Països Baixos.
Fou acabat de construir l'any 2009 a Fincantieri, Marghera, Itàlia. És el vaixell germà de l'Eurodam, tot i que incorpora més cabines amb balcó a la coberta 11. Té eslora de 285 m, mànega de 32 m, amb 11 cobertes. Nominalment accepta 2106 passatgers i 929 tripulants. Entre abril i octubre sol fer rutes pel Mar Mediterrani i a l'hivern fa el Mar Carib. Entre els seus ports base hi ha Barcelona i Venècia.

## Referències

* ↑ «“Nieuw Amsterdam” launched in Marghera: a new flagship for Holland America Line» (en anglès), 30-10-2009. [Consulta: 4 desembre 2013].
* ↑ «Holland America Line will name its latest Signature Class ship and the 15th in its fleet, ms Nieuw Amsterdam». Press release. Holland America Line, 10-09-2008. Arxivat de l'original el 2008-11-13. [Consulta: 2 novembre 2008].

## Vegeu també

* Llista de vaixells de creuers

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2013-12-08 a Wayback Machine.
* Localització del Nieuw Amsterdam a Google Maps
# Antioquis

Antioquis és el nom dels següents personatges:
# Parc nacional del Gros-Morne

El Parc Nacional Gros-Morne es localitza a la costa oest de l'illa de Terranova, província de Terranova i Labrador, Canadà. Va ser reconegut com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1987. És el major parc nacional d'aquesta part del país i té una àrea de 1.805 km². El seu nom procedeix de la segona muntanya més alta de Terranova, l'altitud és de 800 metres.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Gros Morne National Park» (en anglès). [Consulta: 8 març 2021].
# Pere Gallén i Balaguer

Pere Gallén i Balaguer (Barcelona, 1 de juny de 1934) és un antic jugador d'hoquei sobre patins català de les dècades de 1950 i 1960, i destacat entrenador.

## Trajectòria

Començà a practicar l'hoquei al Club Patí, però sense jugar competicions oficials. Posteriorment jugà al CH Turó i al RCD Espanyol, fins als 17 anys. Amb l'Espanyol fou campió de Catalunya juvenil i també jugà a l'equip reserva. La temporada 1950-51 fitxà pel FC Barcelona, on jugà set temporades. El 1957, Victorià Oliveras de la Riva se l'endugué al CP Voltregà, on romangué fins a 1965. Els seus darrers clubs foren Cerdanyola CH, DC Mataró i CE Vendrell.
Fou 115 cops internacional amb la selecció espanyola, amb la qual jugà entre 1953 i 1962, i guanyà dos Mundials.
Un cop retirat tingué una llarga trajectòria com a entrenador. Destacà entrenant al CP Voltregà, club al que dirigí en diverses etapes, però també entrenà a clubs com el HC Liceo, CP Tordera, CE Noia, Hockey Club Castiglione, o Blanes HC.
El seu germà Lluís Gallén i Balaguer també fou jugador d'hoquei.

## Palmarès
### FC Barcelona

* Campionat d'Espanya:
** 1953
* Campionat de Catalunya:
** 1957

### CP Voltregà

* Lliga Nacional:
** 1964-65
* Campionat d'Espanya:
** 1960, 1965
* Campionat de Catalunya:
** 1959, 1962, 1963, 1965
* Copa de les Nacions:
** 1961

### DC Mataró

* Lliga Nacional:
** 1968
* Campionat d'Espanya:
** 1967
* Campionat de Catalunya:
** 1968

### Espanya

* Campionat del Món:
** 1954, 1955
* Copa de les Nacions:
** 1959, 1960
* Copa Llatina:
** 1958

## Referències

* ↑ Closa, Antoni [et al.].. Diccionari del Barça. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1999. ISBN 978-84-412-0126-2.
* 1 2 «Un nuevo valor». Mundo Deportivo, 13-02-1953. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 3 4 5 «Pedro Gallén prosigue su gran trayectoria». Mundo Deportivo, 02-10-1982. [Consulta: 1r octubre 2015].
* 1 2 3 4 5 «Perfil a rinkhockey.net». rinkhockey.net. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «El Hockey y sus figuras». Mundo Deportivo, 07-12-1963. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Zabalia y Gallén, espina dorsal en Castiglione». Mundo Deportivo, 25-04-1985. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «El Blanes ha tingut 15 tècnics en 20 temporades en l'elit». L'Esportiu, 29-11-2013. [Consulta: 1r octubre 2015].
# Rudolf Hrušínský

Rudolf Hrušínský (17 d'octubre de 1920 - 13 d'abril de 1994) va ser un actor de la República Txeca. Va ser un dels actors txecs més populars. Moltes de les seves pel·lícules com Dobrý voják Švejk, Spalovac mrtvol o Rozmarné léto es consideren clàssics del cinema txec. Va rebre la Legió d'Honor per França i el títol d'Artista Nacional a Txecoslovàquia. Jiří Menzel el va descriure una vegada com "el Jean Gabin txec."

## Biografia

Va néixer entre els escenaris del teatre de Nová Včelnice el 17 d'octubre de 1920. Els seus pares eren Hermina Červičková i Rudolf Hrušínský (nascut Rudolf Böhm). La seva família es va traslladar d'un lloc a un altre, però finalment es va establir a Praga. Va estudiar dret, però va abandonar-los per dedicar-se a la interpretació. Inicialment va protagonitzar obres de teatre menors, però va aconseguir escalar a papers de pel·lícules famosos, molts dels quals li van guanyar fama a l'estranger. Va passar la major part de la seva carrera teatral al Teatre Nacional txec. El 1968 va signar el manifest Les dues mil paraules. Com a resultat, no se li va permetre protagonitzar pel·lícules o cinemes fins al 1976. Malgrat això, pel seu paper a Spalovac mrtvol va guanyar el Premi al millor actor en la V Setmana Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror.
El director Jiří Menzel tenia previst fer una adaptació de la sèrie de televisió d'Alemanya Occidental del Bon Soldat Švejk amb Hrušínský en el paper principal, però no van obtenir el permís del govern txecoslovac.
Després de la Revolució de Vellut va entrar al Parlament com a membre del Fòrum Cívic. Els seus fills Rudolf Hrušínský jr. i Jan Hrušínský són tots dos actors.
Va morir el 1994 i està enterrat al Cementiri d'Olšany, Praga.

## Filmografia

* Cesta do hlubin študákovy duše (1939)
* Humoreska (1939)
* Turbina (1941)
* Noční motýl (1941)
* Těžký život dobrodruha (1941)
* Barbora Hlavsová (1942)
* Jarní píseň (1944)
* Mlhy na Blatech (1944)
* Předtucha (1947)
* Tajemství krve (1953)
* Strakonický dudák (1955)
* Dobrý voják Švejk (1957)
* Hvězda jede na jih (1958)
* Poslušně hlásím (1958)
* Dařbuján a Pandrhola (1960)
* Noční host (1961)
* Rozmarné léto, 1967)
* Spalovac mrtvol (1968)
* Skřivánci na niti, 1969)
* Adéla ještě nevečeřela (1977)
* Kulový blesk, 1978)
* Báječní muži s klikou (1978)
* Lásky mezi kapkami deště (1979)
* Postřižiny, 1980)
* Pozor, vizita! (1981)
* Tajemství hradu v Karpatech, 1981)
* Unterwegs nach Atlantis (1982, sèrie de televisió)
* Slavnosti sněženek, (1983)
* Tři veteráni (1983)
* Rozpuštěný a vypuštěný, (1984)
* Vesničko má středisková, 1985)
* Smrt krásných srnců, 1986)
* Dobří holubi se vracejí (1988)
* Jak básníkům chutná život (1988)
* Obecná škola (1991)
* La piovra, temporada 8 (1992, sèrie de televisió)

## Referències

* 1 2 «Rudolf Hrušínský».
* ↑ Para Tonino Cerví la bruja, mujer objeto. Fallo del Jurado, La Vanguardia, 7 d'octubre de 1972
* Miloš Fikejz: Český film. Herci a herečky/1. A-K. Prague: Libri, 2006. ISBN 80-7277-332-1

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Rudolf Hrušínský
# Cassino

Cassino és una ciutat italiana de la província de Frosinone a la regió del Laci, a la Vall Llatina.
Antigament, amb el nom de Casinum era una ciutat a la via Llatina, a 10 km d'Aquinum. Era a la riba esquerra del Liris i era la darrera ciutat del Laci a la frontera amb Campània.
Fou probablement una ciutat dels volscs que fou ocupada pels samnites, i a aquests els fou arrabassada pels romans que el 312 aC hi van establir una colònia al mateix temps que a Interamna, per assegurar la vall del Liris (Garigliano).
El 209 aC no apareix entre les trenta colònies romanes del Laci el que fa pensar que era una colonia civium. Anníbal va acampar al seu territori que fou saquejat durant dos dies, però no va atacar la ciutat.
Durant el segon triumvirat s'hi va establir una colònia militar. Fou després municipi romà que va subsistir durant l'imperi. Fou destruïda pels llombards al segle vi.
Al segle ix va sorgir una nova ciutat que es va dir San Gernano; el 1871 el seu nom fou canviat a Cassino; s'hi conserven algunes ruïnes (el teatre, un temple, un monument sepulcral, carrers i part de les muralles).
Els alemanys la van establir com a punt de resistència contra els aliats en l'avanç cap a Roma (1943) i es va lliurar una de les batalles més importants de la guerra (Batalla de Monte Cassino 1944). Els aliats, polonesos, britànics i altres, van aconseguir ocupar la posició però la ciutat va quedar destruïda. Fou reconstruïda i és ara una ciutat d'uns 30.000 habitants.
A la rodalia Benet de Núrsia va fundar (529) el famós monestir de Montecassino, probablement al mateix lloc on abans hi havia hagut el temple d'Apol·lo.

## Personatges il·lustres

* Arturo Gatti (1972-2009), Boxador.
# Aulus Licini Nerva (pretor)

Aulus Licini Nerva (llatí: Aulus Licinius Nerva) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Era probablement fill del tribú de la plebs del mateix nom, Aulus Licini Nerva. Formava part de la gens Licínia.
Va ser pretor l'any 143 aC i el 142 aC va governar Macedònia. El seu qüestor Luci Tremel·li Escrofa va derrotar el pseudofilip, que pretenia ser fill de Perseu de Macedònia, però sota les ordes de Nerva. Licini Nerva va ser saludat pels seus setze mil soldats com imperator, títol que posteriorment va tenir connotacions diferents.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1168.
# Quist de Baker

Un quist de Baker, també conegut com a quist popliti, és una inflamació benigna de la bossa sinovial del múscul semimembranós o més rarament d'algun altre, que es troba darrere de l'articulació del genoll. William Morrant Baker (1838-1896) fou el cirurgià que el va descriure per primera vegada, donant el nom a aquesta malaltia. De fet no és un "veritable" quist, ja que es manté sovint una comunicació oberta amb el sac sinovial.

## Tractament

Aquests quists generalment no requereixen tractament a menys que siguin simptomàtics. Sovint, el descans i l'elevació de les cames són l'única cosa que es necessita. Si és necessari, el quist es pot aspirar per reduir-ne la seva mida, després se'ls s'injecta un glucocorticoide per reduir la inflamació. L'excisió quirúrgica es reserva per als quists que causen una gran quantitat de molèsties per al pacient. Una ruptura del quist es tracta amb repòs, elevació de les cames, i injecció d'un glucocorticoide al genoll.
Els quists de Baker en els nens, a diferència de la gent gran, gairebé sempre desapareixen amb el temps, i poques vegades requereixen l'excisió.

## Referències

* ↑ «William Morrant Baker». Who Named It.
# Nkomi

Els Nkomi són una ètnia gabonesa implantada a la província de l'gooué-Maritime. Són part del grup Myènè.
Al començament del segle XIX segle, vivien sota l'autoritat d'un cap que duia el títol de Rè-Ngondo. Rè-Ntcholo, el més poderós d'ells, va morir cap al 1830. Cada any, els Nkomi es reunien sota l'autoritat del Rè-Ngondo a la plana d'Ondjingo per a tractar afers de la tribu i assistir a l'execució dels condemnats a mort.
La llengua nkomi, segons la classificació de les llengües bantus establerta per Malcolm Guthrie, pertany al grup de les llengües myènè (B10) i és codifica B11a. L'any 2000 el nombre de parlants s'havia estimat a 20 000.

## Referències

* ↑ (anglès) « Myene. A language of Gabon » (Ethnologue)

## Bibliografia

* (fr) Hubert Deschamps, « Nkomi », a Traditions orales et archives au Gabon. Contribution à l'ethno-histoire, Pastor-Levrault, París, 1962, pàg. 112-113
* (fr) François Gaulme, « Un problème d'histoire du Gabon : le sacre du P. Bichet par les Nkomi en 1897 », Revue française d'histoire d'Outre-Mer, t. 61, n° 224, 3e trim. 1974, p. 395-416
* (fr) François Gaulme, « Le Bwiti chez les Nkomi : association cultuelle et évolution historique sur le littoral gabonais », Journal des africanistes, (1979) 49:2, p. 37-87
* (fr) Pierre Akendengue, Religion et éducation traditionnelles en pays Nkomi au dix neuvième siècle, Université de Paris 5, 1986, 693 p. (thèse de 3e cycle)

## Enllaços externs

* https://www.awanawintche.com Arxivat 2019-03-15 a Wayback Machine. Portal de les llengües del Gabon
# Antioquia del Taure

Antioquia del Taure (Antiocheia ad Taurum, Ἀντιόχεια του Ταύρου) fou una ciutat de les muntanyes del Taure esmentada principalment per Esteve de Bizanci i pel geògraf Claudi Ptolemeu, però sense prou detalls de la seva situació. Podria estar situada a Aintab, ciutat turca que el 1921 va adoptar el nom de Gaziantep. Tot i que alguns estudiosos anteriorment preferien associar aquesta ciutat amb Alep (antigament Halab), Síria.

## Referències

* ↑ Anna Teresa Serventi «Una statuetta hiittita» (en italià). Rivista Degli Studi Orientali, 32, 1957, pàg. 241–246. JSTOR: 41922836. «Aintab, Gazi Antep in Turkish, about 80 km. North-Northeast from Aleppo and about forty km. from the Syrian-Turkish border, is commonly held to be the site of Antiochia ad Taurum»
* ↑ «303-304 (Nordisk familjebok / 1800-talsutgåvan. 1. A - Barograf)». Runeberg.org, 18-05-2015. [Consulta: 19 setembre 2015].
* ↑ Arxivat 11 August 2004$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ E. Halley «Some Account of the Ancient State of the City of Palmyra, with Short Remarks upon the Inscriptions Found there». Philosophical Transactions. The Royal Society, 19, 218, 1695, pàg. 160–175. DOI: 10.1098/rstl.1695.0023. JSTOR: 102291.
# París-Tours 1993

La París-Tours 1993 fou la 87a edició de la clàssica París-Tours. Es disputà el 3 d'octubre de 1993 i el vencedor final fou el belga Johan Museeuw de l'equip GB-MG Maglificio.
Era la novena cursa de la Copa del Món de ciclisme de 1993.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Johan Museeuw (BEL) | GB-MG Maglificio | 6h 34' 50" |
| 2 | Maurizio Fondriest (ITA) | Lampre-Polti | m. t. |
| 3 | Oleksandr Gontxenkov (UKR) | Lampre-Polti | + 05" |
| 4 | Seán Kelly (IRL) | Festina-Lotus | m. t. |
| 5 | Adrie van der Poel (NED) | Mercatone Uno-Medeghini | m. t. |
| 6 | Alain Van Den Bossche (BEL) | TVM-Bison Kit | m. t. |
| 7 | Martin van Steen (NED) | TVM-Bison Kit | m. t. |
| 8 | Jean-Pierre Heynderickx (BEL) | Collstrop-Assur Carpets | m. t. |
| 9 | Jesper Skibby (DEN) | TVM-Bison Kit | m. t. |
| 10 | Fabio Baldato (ITA) | GB-MG Maglificio | m. t. |

## Referències

* ↑ «Museeuw, al sprint sobre Fondriest». Mundo Deportivo, 04-10-1993 [Consulta: 28 maig 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Resultats a les-sports.info
# Percina palmaris

Percina palmaris és una espècie de peix de la família dels pèrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Geòrgia, Alabama i Tennessee.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Donde comen dos

Donde comen dos a ser un programa de televisió que, dins del gènere del docu-xou, viatjava a diferents llocs per a mostrar la varietat gastronòmica que existeix. L'espai, presentat per El Langui i Pablo Pineda, es va emetre en La 1 entre el 26 d'abril i el 21 de juny de 2019.

## Format

Donde comen dos és un format en el qual els presentadors —El Langui i Pablo Pineda—visiten diversos restaurants d'Espanya i també de l'estranger amb la finalitat de descobrir a l'espectador la gastronomia, ja sigui la més tradicional o la de prestigiosos xefs amb Estrellas Michelin. Així mateix, realitzen activitats diferents i mostren històries de superació personal, tot això acompanyats de personatges coneguts o anònims.

## Equip del programa

| Presentador | Professió | Durada | Edicions | Edat |
| Juan Manuel Montilla Macarrón "El Langui" | Actor i raper | 2019 | 1 | 39 anys |
| Pablo Pineda Ferrer | Maestro, conferenciant, presentador, escriptor i actor | 2019 | 1 | 44 anys |

## Episodis i audiències
### Temporada 1 (2019)

Programes emesos :
| Núm. | Data d'emissió | Lloc | Audiència |
| 1 | 26 d'abril de 2019 | Castella-la Manxa | 949 000 (6,6%) |
| 2 | 3 de maig de 2019 | Extremadura | 870 000 (6,3%) |
| 3 | 10 de maig de 2019 | Roma | 880 000 (6,4%) |
| 4 | 17 de maig de 2019 | Valencia | 794 000 (5,7%) |
| 5 | 24 de maig de 2019 | Madrid | 823 000 (6,3%) |
| 6 | 31 de maig de 2019 | Màlaga | 896 000 (7,1%) |
| 7 | 14 de juny de 2019 | Guipúscoa | 658 000 (5,2%) |
| 8 | 21 de juny de 2019 | Galícia | 692 000 (5,7%) |

## Temporades i programes

| Temporada | Temporada | Programes | Estrena | Final | Espectadors | Quota |
| | 1 | 8 | 26 d'abril de 2019 | 21 de juny de 2019 | 820 000 | 6,2% |
| Total | Total | 8 | 2019 | 2019 | 820 000 | 6,2% |

## Referències

* ↑ Gran aplauso a TVE por 'Donde comen dos', el programa de El Langui y Pablo Pineda, huffingtonpost.es, 20 d'abril de 2019
* ↑ https://vertele.eldiario.es/noticias/Curro-Velazquez-comen-TVE_0_2132486779.html, vertele, 21 de juny de 2019
* ↑ 'Volverte a ver' lidera con un 13,4% frente al 9,7% de 'Juego de juegos' y 'Equipo de investigación' (8,3%)
* ↑ 'Volverte a ver' (13,1%) mantiene el liderato ante la despedida de 'Juego de juegos' (8,9%)
* ↑ 'Mi casa es la tuya' (19,2%) regresa con fuerza y 'Cena con mamá' baja a un escueto 6,1%
# Cassinogilum

Cassinogilum fou un castell carolingi de Carlemany i Lluís el Pietós. Hi va néixer aquest darrer el 778 segons diuen l'Astrònom i Eginhard que asseguren que fou residència habitual del rei a Aquitània. Durant segles els historiadors s'han dividit sobre la seva localització. Els llocs d'ubicació més probables són: Casseneuil (a l'Òlt i Garona), Casseuil a la riba del Garona prop de La Réole, a la unió del Garona i el Dropt, i Chasseneuil (prop de Poitiers). Molts historiadors s'han decantat per aquesta darrera però al dia d'avui, amb les dades conegudes, podria ser qualsevol.

## Referències

* Le palais carolingien de Cassinogilum, per Camille Jullian, a Google Llibres
# Aulus Licini Nerva

Aulus Licini Nerva és el nom dels següents personatges:
* Aulus Licini Nerva (tribú), tribú de la plebs el 178 aC
* Aulus Licini Nerva (pretor), pretor el 143 aC
* Aulus Licini Nerva Silià, cònsol l'any 20 aC i l'any 7 dC
# Nkoroos

Els nkoroos són els membres d'un clan ijaw que viuen al sud-est de l'estat de Rivers, a la LGA d'Opobo-Nkoro, al sud de Nigèria. Els nkoroos parlen la llengua ijaw nkoroo.
Entre els assentaments nkoroos hi ha: Nkoro, Ayama i Dema. Les seves tradicions culturals han estat influenciades pels andonis, els ogonis i els igbos ndokis. Una secció de la ciutat de Nkoro, els Afakani, parlen un dialecte diferent del que parlen la resta del clan. Els nkoroos a vegades s'anomenen a si mateixos com Kala-Kirika ("Petit Okrika"), que mostra la idea que tenen del fet que provenen d'emigrants d'Okrika. Històricament, els ndoroos han estat en guerra amb els ogonis, tot i que van negociar i van establir un lloc per a intercanviar-hi comerç a Inyaba (el peix dels nkoroos pels productes agraris dels ogonis). També han patit guerres contra els bonnys i els andonis.

## Referències

* ↑ nkoroo al joshuaproject
* ↑ nkoroo a l'ethnologue
* ↑ Alagoa, Ebiegberi Joe (2005). A History of the Niger Delta, Port Harcourt: Onyoma Research Publications. ISBN 978-37314-5-9
# Antípatre de Bostra

Antípatre de Bostra (grec antic: Ἀντίπατρος, llatí: Antipater) fou un bisbe de Bostra (Aràbia) que vivia cap a l'any 460.
La seva obra principal es titulava Ἀντίρρησις (Antírresis), una resposta a l'Apologia ad Origene de Pàmfil de Beritos, de la que es conserven fragments a les actes del Segon Concili de Nicea de l'any 787. Va escriure també una homilia sobre Joan el Baptista i altres discursos. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ Antipater of Bostra a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 201