OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ardeotis

Ardeotis és un gènere d'ocells de la família dels otídids (Otididae). Les diferents espècies d'aquests piocs salvatges habiten zones àrides i praderies, d'Àfrica i Aràbia, Àsia meridional i Austràlia i Nova Guinea.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023) aquest gènere conté 4 espècies:
* Pioc salvatge del Sahel (Ardeotis arabs).
* Pioc salvatge australià (Ardeotis australis).
* Pioc salvatge de l'Índia (Ardeotis nigriceps).
* Pioc salvatge kori (Ardeotis kori).

## Referències

* 1 2 «Turacos, bustards, cuckoos, mesites, sandgrouse» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 27 desembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 188. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Casa al carrer Doctor Silvestre Santaló, 2 (Garrigàs)

La Casa al carrer Doctor Silvestre Santaló, 2 és una obra noucentista de Garrigàs (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa cantonera situada a la carretera d'entrada al poble, a uns cent metres de l'ajuntament. És una casa de planta rectangular amb baixa i un pis amb coberta aterrassada. Al primer pis només trobem 'a obertura de la porta d'accés, mentre que al primer pis trobem tres obertures, dues de les quals comparteixen una balconada correguda de ferro forjat. Aquestes tres obertures tenen un guardapols amb decoració vegetal, en tre les que destaquen dues roses al que seria la llinda. A la part superior de la casa trobem quatre merlets esglaonats, entre els quals hi ha la barana de la terrassa. Al merlet central trobem una creu amb un cercle de grans dimensions a l'interior de la qual podria haver-hi hagut una imatge.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Doctor Silvestre Santaló, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 octubre 2017].
# Saint-Germain-l'Auxerrois

El barri de Saint-Germain-l'Auxerrois (Quartier de Saint-Germain-l'Auxerrois, en francés) és el 1r barri administratiu de la ciutat de París, dins el 1r districte de la capital francesa. Pren el seu nom de l'església de Saint-Germain-l'Auxerrois.

## Situació

El barri de Saint-Germain-l'Auxerrois ocupa la meitat més meridional del 1r districte de París. Tot i que la major part del territori es troba a la riba dreta del Sena, també una porció, la més occidental, de l'Île de la Cité forma part del barri. Pel nord, amb el carrer Rivoli com a límit, fita amb els altres tres barris del seu districte: Place-Vendôme, Palais-Royal i Les Halles. Per l'est, limita amb els barris de Saint-Merri i -dins de l'illa- el de Notre-Dame. Pel sud, i de l'altra part del Sena, fita amb els barris de la Monnaie i Saint-Germain-des-Prés, tots dos al 6é districte, i el de Saint-Thomas-d'Aquin, al 7é districte.

## Llocs d'interés

* L'Església de Saint-Germain-l'Auxerrois, dedicada a Germà d'Auxerre, i considerada la parròquia dels reis de França a l'època que aquests vivien al Palau del Louvre.
* El Palau i Museu del Louvre.
* El Jardí de les Teuleries.
* La Santa Capella.
* El Palau de Justícia.
* La Conciergerie.
* La Place du Châtelet.

## Referències

* ↑ Auzias, Dominique; Pauline Rossignol. Île de France: Paris et environs (en francés). Petit Futé, 2008, p. 232. ISBN 978-2746921160 [Consulta: 20 novembre 2015].
# Jerzy Nos

Jerzy Nos fou un polític medieval lituano-polonès. Originalment fou un starosta de Drohiczyn i Mielnik, i ostentà diversos càrrecs en l'administració del Gran Ducat de Lituània. Després de la batalla d'Ugrà fou l'envait del rei Ladislau II Jagelló de Polònia i es convertí en governador de Pskov.
# Alberto Romea Catalina

Alberto Romea Catalina fou un actor espanyol, (1882 - 1960).
Fill de l'actor i comediògraf Julián Romea Parra i renebot de Julián Romea Yanguas, va néixer el 16 de gener de 1882 a Madrid. Alberto Romea va debutar al Teatre Lara amb Els interessos creats , Jacinto Benavente, passant més endavant a la companyia d'Enric Borràs. Des de llavors sempre va compaginar la seva carrera teatral amb la cinematogràfica, que va començar en el cinema mut.
Alberto Romea és especialment recordat per la seva interpretació del vell mestre en Històries de la Ràdio , en Benvingut Mr Marshall i pel seu paper en Els dijous, miracle, la seva última pel·lícula.
Va morir a Madrid, el 14 d'abril de 1960.

## Filmografia (selecció)

* Garrotada i tentetieso (1914)
* Eloísa està sota un ametller (1943)
* Benvingut Mr Marshall (1952)
* Històries de la ràdio (1955)
* Els dijous, miracle (1957)
* Alba d'Amèrica (1951)
* La collita és abundant (1948)

## Teatre (selecció)

* L'orgull d'Albacete (1902), de Pierre Veber
* senyora Clarines (1909), dels Germans Álvarez Quintero
* Pobla de les Dones (1912), dels Germans Álvarez Quintero
* La campana (1919), de Luis Fernández Ardavín
* L'avi (1920), de Benito Pérez Galdós
* Els xatos (1924), de Pedro Muñoz Seca
* Cançó de bressol (1946), de Gregorio Martínez Sierra

## Referències

* Obituari al Diari ABC , de 17 abril 1960
# Dendropsophus gaucheri

Dendropsophus gaucheri és una espècie de granota que viu a la Guaiana Francesa i Surinam.

## Referències

* Reynolds, R., Hoogmoed, M., MacCulloch, R. & Gaucher, P. 2004. Dendropsophus gaucheri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Coquimbo (Uruguai)

Coquimbo és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al centre del departament de Soriano. Té una població aproximada de 300 habitants, segons les dades del cens de 2004.
Es troba a 58 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Estudis orientals

Els estudis orientals són un camp de les humanitats que estudia les cultures d'Orient, sobretot les de la Xina, Índia i Japó. Adopten un enfocament interdisciplinari, de manera que estudien la literatura, la filosofia, l'art, les llengües, la història, l'economia i la sociologia d'aquests pobles per mirar d'assolir una visió de conjunt. Aquest tipus d'estudi per àrees culturals i no tant per disciplines acadèmiques van sorgir a mitjans del segle XX per vèncer el cientifisme i l'excessiva especialització dels departaments universitaris, ajudats per teories com la desconstrucció o les crítiques feministes. A nivell de titulació, corresponen a estudis de grau i de segon cicle a la universitat espanyola. S'observa una indefinició entre el camp d'estudi i el concepte "oriental" en ell mateix, objecte de discussió, que prové del concepte orientalisme.

## Referències

* ↑ Said, Edward. Orientalism. Londres: Penguin, 2003, p. 333-334. ISBN 9780141187426.

## Enllaços externs

* Estudis orientals a la guia de Fons especials de la Biblioteca de la UPF.
# Verein für Leibesübungen Wolfsburg Frauen

El VfL Wolfsburg Frauen és la secció femenina del VfL Wolfsburg, un equip de futbol alemany. Entre 1973 i 2003 va ser un club independent, l'Eintracht Wolfsburg.
Als anys 2010 va esdevenir un dels millors equips femenins del món, guanyant el triplet en la temporada 2012-13 i revalidant Champions i Bundesliga l'any següent.

## Plantilla 2018-19

| Porteres | Defenses | Centrecampistes | Davanteres |
| 01. Almuth Schult 12. Jana Burmeister 27. Mary Earps 33. Melina Loeck 0 0 0 0 0 0 0 0 | 04. Nilla Fischer 06. Katharina Baunach 08. Babett Peter 14. Meret Wittje 16. Noëlle Maritz 23. Sara Doorsoun 24. Joelle Wedemeyer 0 0 0 0 0 | 02. Anna-Lena Stolze 03. Zsanett Jakabfi 05. Cláudia Neto 07. Sara Björk Gunnarsdóttir 09. Anna Blässe 19. Kristine Minde 20. Pia-Sophie Wolter 21. Lara Dickenmann 26. Caroline Hansen 27. Isabel Kerschowski 28. Lena Goessling 30. Ella Masar | 11. Alexandra Popp 17. Ewa Pajor 22. Pernille Harder 0 0 0 0 0 0 0 0 0 |

## Palmarès

* 5 Lligues de Campions de la UEFA
** 2013, 2014, 2017, 2018, 2019
* 4 Lligues d'Alemanya
** 12/13, 13/14, 16/17, 17/18
* 5 Copes d'Alemanya
** 12/13, 14/15, 15/16, 16/17, 17/18
Trajectòria a la Lliga de Campions de la UEFA :
| Edició | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final |
| 12/13 | Unia Raciborz | Røa IL | FK Rossiyanka | Arsenal FC | Olympique Lió |
| 13/14 | Pärnu JK | Ldb Malmö | FC Barcelona | Turbine Potsdam | Tyresö FF |
| 14/15 | Stabaek IF | SV Neulengbach | FC Rosengård | Paris Saint-Germain |
| 15/16 | Spartak Subotica | Chelsea FC | ACF Brescia | 1.FFC Frankfurt | Olympique Lió |
| 16/17 | Chelsea FC | Eskilstuna United | Olympique Lió |
| 17/18 | Atlético de Madrid | Fiorentina | Slavia Praga | Chelsea FC | Olympique Lió |
* ¹ Fase de grups. Equip classificat pillor possicionat en cas d'eliminació o equip eliminat millor possicionat en cas de classificació.

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-03-07. [Consulta: 7 març 2016].
* ↑ Marca
# Jerzy Paweł Gorgoń

Jerzy Paweł Gorgoń (Zabrze, 18 de juliol de 1949) és un exfutbolista polonès de la dècada de 1970.

## Trajectòria esportiva

Pel que fa a clubs, quasi tota la seva carrera la passà al Górnik Zabrze. Hi debutà el 1967, i hi romangué fins al 1980. Guanyà cinc copes consecutives entre 1968 i 1972. Disputà 55 partits internacionals amb Polònia, arribant a ser un cop capità. Disputà els Mundials de 1974 i 1978 i els Jocs Olímpics de 1972 i 1976, guanyant dues medalles, una d'or i una d'argent. El seu darrer club fou el FC St. Gallen suís.

## Referències

* ↑ «Poland - Record International Players». RSSSF. [Consulta: 8 abril 2009].
* ↑ Jerzy Gorgon Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Jerzy Gorgoń Biography and Statistics». Sports Reference. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 8 abril 2009].
Jerzy Paweł Gorgoń amb Polònia - Caixes de navegació :
Selecció de futbol de Polònia – Copa del Món de Futbol de 1974
1 Fischer •
2 Tomaszewski •
3 Kalinowski •
4 Szymanowski •
5 Gut •
6 Gorgoń •
7 Wieczorek •
8 Bulzacki •
9 Żmuda •
10 Musiał •
11 Ćmikiewicz •
12 Deyna (c) •
13 Kasperczak •
14 Maszczyk •
15 Jakóbczak •
16 Lato •
17 Szarmach •
18 Gadocha •
19 Domarski •
20 Kapka •
21 Kmiecik •
22 Kusto •
Entrenador: Górski
Selecció de futbol de Polònia – Copa del Món de Futbol de 1978
1 Tomaszewski •
2 Mazur •
3 Maculewicz •
4 Szymanowski •
5 Nawałka •
6 Gorgoń •
7 Iwan •
8 Kasperczak •
9 Żmuda •
10 Rudy •
11 Masztaler •
12 Deyna •
13 Kupcewicz •
14 Justek •
15 Kusto •
16 Lato •
17 Szarmach •
18 Boniek •
19 Lubański •
20 Wójcicki •
21 Kukla •
22 Kostrzewa •
Seleccionador: Gmoch :
# Terra enganxós

El terme terra enganxós fa referència a la barrera invisible que conformen les tasques i càrregues que culturalment s'associen a les dones i que impedeixen el desenvolupament de la seva carrera professional en igualtat de condicions amb els homes.
És un terme creat recentment, amb equivalents formats paral·lelament en castellà (suelo pegajoso) o en anglès (sticky floor), molt relacionat conceptualment amb un altre terme creat també per metàfora: sostre de vidre i amb l'efecte Curie.

## Referències

* ↑ «Terra enganxós». web. TERMCAT. [Consulta: 8 maig 2015].

## Vegeu també

* Divisió sexual del treball
# Archaeospheniscus

Archaeospheniscus és un gènere de pingüins extints que visqueren a l'Antàrtida i Nova Zelanda en temps de l'Eocè. Es tracta d'un dels gèneres de pingüins més antics coneguts, amb un húmer molt esvelt, entre els ossos de les ales d'altres aus i les ales enfortides dels pingüins.

## Descripció

Actualment inclou tres espècies, conegudes per restes una mica fragmentàries. A. wimani, l'espècie més petita, que tenia la mida d'un Pingüí de corona blanca, es va trobar als estrats de l'eocè mitjà o final (34-50 Milions d'anys - Ma) La Meseta de l'illa Seymour, a l'Antàrtida, mentre que les altres dues, aproximadament de la mida d'un pingüí emperador modern, es coneixen a partir dels ossos recuperats de la formació Kokoamu Greensand de l'oligocè tardà (27-28 Ma) a Duntroon, Nova Zelanda.
El gènere és un dels primers pingüins primitius coneguts. El seu húmer és encara molt esvelt, entre la forma que es veu a les ales d'ocells normals i la condició engrossida que es troba en els pingüins moderns. D'altra banda, el tarsometatars mostra una peculiar barreja de caràcters que es troben en formes modernes i primitives. Es desconeix si això significa que el gènere és un avantpassat dels tàxons moderns o representa un cas d'evolució paral·lela.

## Espècies

* Archaeospheniscus lowei
* Archaeospheniscus lopdelli
* Archaeospheniscus wimani

## Referències

* ↑ Mayr, Gerald. Paleogene Fossil Birds (en anglès). Springer Nature, 2022, p. 130. ISBN 978-3-030-87645-6.
* ↑ Jadwiszczak,, Piotr «Penguin past: The current state of knowledge». Polish Polar Research, 2009, pàg. 3-28.
* ↑ Simpson, George Gaylord «A review of the pre-Pliocene penguins of New Zealand» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 1971, pàg. 319-378.
* ↑ Jadwiszczak, P «Eocene penguins of Seymour Island, Antarctica: Taxonomy». Polish Polar Research, 2006, pàg. 3-62.

## Enllaços externs

* Eocene Penguins of Seymour Island, Antarctica: Taxonomy Arxivat 2007-07-24 a Wayback Machine. (anglès)
# Cor-de-roure

* No s'ha de confondre amb Cor-de-roure (Sant Joan de Montdarn).
Cor-de-roure és una masia del municipi d'Olius inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de planta rectangular i teulada a dos vessants. Està orientada nord-sud. Té una porta primitiva a la cara est, amb arc de mig punt adovellat. S'afegí una nova edificació adossada a la cara sud, de planta rectangular i teulada a dues vessants; el tros afegit fou més alt que l'antic per tal que quedés un espai obert entre les dues teulades i donar llum a les golfes. La porta actual es troba en aquesta nova edificació i és d'arc apuntat i adovellat. La cara sud té un terrat cobert per bigues i grans balconades. La planta baixa té el sòl de pedra i està coberta amb volta. La construcció està feta amb parament de carreus irregulars units amb morter. Les cantonades de l'edificació posterior i les llindes de les finestres són de pedra picada i tallada. Resta a la cara nord-est, el portal d'entrada.

## Història

Es coneix documentalment l'existència de la masia de Cor de Roure, des del segle xii. A la segona meitat del segle xii, Pere Corderoure comprà 50 jornals de terra o bosc a la masia de Viladebages.

## Referències

* 1 2 «Cor-de-roure». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# El rector de Vallfogona (Frederic Soler)

Lo rector de Vallfogona (El rector de Vallfogona en català normatiu) és un drama en tres actes i en vers, original de Frederic Soler, estrenat per primera vegada al Teatre Romea de Barcelona, la nit del 14 de novembre de 1871.
L'acció passa al poble de Vallfogona, durant el regnat de Felip IV de Castella. L'obra gira al voltant de la figura de Francesc Vicent Garcia i Ferrandis, l'autèntic Rector de Vallfogona.

## Repartiment de l'estrena

* Maria: Francisca Soler.
* Àngela: Balbina Pi.
* El Rector: Joaquim García-Parreño.
* El Doctor: Andreu Cazurro.
* Don Joan: Miquel Llimona.
* Don Lluís: Josep Clucellas.
* Eudalt: Frederic Fuentes.
* Benet: Lleó Fontova.
* Escolans, homes del Somatent, pagesos, pageses i nois del poble.

## Referències

* ↑ El text d'El rector de Vallfogona a la Biblioteca Virtual Joan Lluís Vives

## Bibliografia

* Corbella i Llobet, Domènec. El Rector de Vallfogona i l'humor clerical català. Sant Vicenç de Castellet: El Farell, 2008, p. 144. ISBN 84-95695-90-1.
# Tiàia

Tiàia (en rus: Тыайа) és un poble de la República de Sakhà, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 454 habitants. Pertany al districte de Sangar.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).
# Jetpur Majmu

Jetpur Majmu fou una de les branques en què estava dividit el principat de Jetpur al segle XX, abans de ser abolit el 9 d'agost de 1937 pel seu excessiu fraccionament. Estava governat per 33 talukdars. La superfície era de 209 km² i la població de 34.980 habitants.

## Referències

* Imperial Gazetteer 1931
# Amfipròtic

En química, una substància s'anomena amfipròtica, si tant pot donar com rebre protons, per tant tant pot actuar com un àcid o com una base. L'aigua, els aminoàcids, els ions hidrogen carbonat, i hidrogen sulfat són exemples típics de substàncies amfipròtiques. Com que totes elles poden cedir un protó, totes les substàncies amfipròtiques contenen com a mínim un protó. A més, poden actuar com a àcids o bases, per tant també són amfòters. Tot i que els amfòters si no disposen d'àtoms d'hidrogen disposats adequadament, no seran necessàriament amfipròtiques.

## Exemple

Un exemple típic és l'ió hidrogen carbonat, que pot actuar com una base;
HCO₃$^-$ + H₃O$^+$ → H₂CO₃ + H₂O
O com un àcid;
HCO₃$^-$ + H₂O → CO₃$^{2-}$ + H₃O$^+$
Com que pot acceptar o cedir un protó, és un compost amfipròtic.
# Textura cristal·logràfica

La textura cristal·logràfica en ciència dels materials i en geologia és la distribució d'orientacions cristal·lines en un policristall. Aquesta distribució d'orientacions és una conseqüència de les condicions de formació del policristall. Com que en general les condicions de formació són altament direccionals, el terme "textura cristal·logràfica" fa referència també a l'orientació preferencial dels vidres en un material policristal·lí. És in material que no posseeix una orientació preferencial, sinó que posseeix una distribució aleatòria d'orientacions, que es coneix com a material atexturat o equiaxial. El cas contrari, és aquell del monocristall, en el qual, per definició, només una orientació és possible.

## Tècniques de caracterització

Existeixen diversos mètodes de caracterització de la textura cristal·logràfica. Segons la necessitat particular, la textura cristal·logràfica es caracteritza mitjançant difracció de raigs X, difracció de neutrons, o difracció d'electrons per retrodispersió (EBSD). El mètode més emprat és el del mesurament de figures de pols per difracció de raigs X en un goniòmetre de textures. No obstant això, l'avenç de la tècnica EBSD que permet mesurar automàticament una gran quantitat d'orientacions individuals, així com l'adaptabilitat de la tècnica de difracció de neutrons per als assaigs in-situ, han provocat l'increment en la utilització d'aquestes tècniques.

## Anàlisi quantitativa

La textura cristal·logràfica és descrita quantitativament mitjançant la funció de distribució d'orientacions ($FDO$). La $FDO$ és una funció tridimensional definida com la fracció de volum de material que té una orientació cristal·logràfica ${\boldsymbol {g}}$:
    $FDO({\boldsymbol {g}})={\frac {1}{V}}{\frac {dV}{dg}}.$

## Referències

* ↑ Randle, Valerie; Olaf Engler. Introduction to Texture Analysis: Macrotexture, Microtexture, and Orientation Mapping. CRC Press, 2009.07.24. ISBN 9781420063653.
* ↑ Bunge, H. J. Texture analysis in materials science. Butterworths London, 1982.

## Enllaços externs

* Material d'aprenentatge de la universitat de Cambridge, en anglès, sobre la textura cristal·logràfica
# Aric Wilmunder

Aric Wilmunder és un dissenyador de videojocs, programador i músic estatunidenc, més conegut pel seu treball en diversos jocs d'aventures i d'acció clàssics de LucasArts, incloent-hi Maniac Mansion, i com cocreador del llenguatge script SCUMM. En l'actualitat, és membre de la banda de bluegrass 27 Strings, on toca el fiddle.

## Referències

* ↑ «The Wilmunder Memoirs» (en anglès). Mixnmojo, 30-06-2002. [Consulta: 25 març 2010].

## Enllaços externs

* Aric Wilmunder a MobyGames.(anglès)
* 27 Strings - Pàgina oficial(anglès)
# El refugio del mal

El refugio del mal és una pel·lícula espanyola de terror del 2003 dirigida per Félix Cábez en la que era la seva ópera prima. Fou protagonitzada per l'actor argentí Daniel Freire i els actrius espanyoles Rosana Pastor i Lucía Jiménez. Ha estat rodada a Benasc i a Navacerrada i el seu pressupost era de 2,1 milions d'euros.

## Sinopsi

Martín busca el seu germà seguint les regles d'un joc infantil que el porta a diferents punts que li deixen pistes del seu itinerari. En un d'ells arriba a un hotel de muntanya on es'allotja per esperar el seu germà. Allí intenta seduir-lo la propietària del hotel, Simona. Martín troba indicis de que el seu germà hi ha estat, però tothom nega haver-lo vist. La cosa es complica quan rep les insinuacions d'Eloisa, la filla de Simona.

## Repartiment

* Lucía Jiménez ... Eloísa
* Rosana Pastor ... Simone
* Juan Fernández ... Jerzy
* Nur Levi... Mariajo
* Daniel Freire... Martín
* Txema Blasco... Sr. Santos
* Joan Vallés ... Don Carlos
* Jack Taylor ... Don Alberto
* José Antonio Izaguirre ... Don Antonio
* Alfredo Landa ... Gasoliner

## Nominacions

* XVIII Premis Goya: Nominat al Goya als millors efectes especials.

## Referències

* ↑ 'El refugio del mal', terror en la montaña, El País, 20 de desembre de 2002
* ↑ Félix Cabez debuta en la dirección con 'El refugio del mal', una película de relaciones dramáticas, Europa Press, 27 de març de 2002
* ↑ El refugio del mal
* ↑ El refugio del mal al web dels premis Goya
# Rutiodon

Rutiodon és un gènere extint de sauròpsidos (rèptils) arcosaurios del ordre fitosaurios, que va viure en el període Triàsic. Va aconseguir una longitud de gairebé entre 3 i 8 metres (10 a 26 peus) de llarg.

## Descripció

Com altres fitosaures, Rutiodon s'assemblava molt a un cocodril, però els seus orificis nasals estaven situats molt enrere al cap, a prop dels ulls, en comptes de la punta del musell. Tenia les dents davanteres engrandides i una mandíbula relativament estreta, una mica semblant a la d'un gavial modern. Això suggereix que aquest carnívor probablement va capturar peixos i també pot haver arrabassat animals terrestres de la vora de l'aigua. A més, com els cocodrils moderns, l'esquena, els flancs i la cua estaven coberts amb plaques blindades òssies.

## Taxonomia

* † Rutiodon carolinensis (Emmons, 1856) (tipus)
* † Rutiodon manhattanensis (Huene, 1913)

## Referències

* 1 2 Gaines, Richard M. Coelophysis. ABDO Publishing Company, 2001, p. 21. ISBN 1-57765-488-9.
* ↑ Palmer, D.. The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals. Londres: Marshall Editions, 1999, p. 95. ISBN 1-84028-152-9.
# Anglade

Anglade és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 751 | 853 | 777 | 796 | 758 | 769 | 819 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1993- | Bernard Grenier | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Gina Lewandowski

Gina Loren Lewandowski (Coopersburg, 13 d'abril de 1985) es una defensa/centrecampista de futbol internacional amb els Estats Units des del 2015. Ha guanyat 1 Lliga de Campions, 3 Lligues i 2 Copes d'Alemanya amb el Frankfurt i el Bayern.

## Trajectòria

| Temporades | Lliga | Club | P | G | Actualitzat |
| 2003 - 2006 | D3 | Lehigh Mountain Hawks |
| 2006 | D2 | Norhampton Laurels | 23 | 03 |
| 2007 | D2 | Charlotte Lady Eagles | 16 | 02 |
| 07/08 - 11/12 | D1 | 1.FFC Frankfurt | 83 | 02 |
| 2011 | D1 | Western New York Flash (cessió) | 08 | 00 |
| 12/13 - act. | D1 | Bayern de Múnic | 75 | 13 | 19/11/2016 |
| 2015 | Estats Units | Estats Units | 01 | 00 | 19/11/2016 |

## Palmarès

* Competició
* Títols — Seleccions nacionals ||||||||||||||
* Títols — Clubs ||||||||||||||
* 1 Lliga de Campions
* 3 Lligues
* 2 Copes
* 1 Lliga Professional
* Reconeixements — Premis ||||||||||||||
* Reconeixements — Seleccions de jugadores ||||||||||||||

## Referències

* ↑ The Morning Call