OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campanya de Kirkuk i Mossul

La campanya de Kirkuk i Mossul foren les operacions militars de Tamerlà en aquestes zones el 1393, on totes les ciutats i regions es van sotmetre sense lluita.
A l'inici de l'atac a Tikrit (17 de novembre de 1393) es van presentar a Timur el príncep Yarali de Mossul i el Shaik Ali Oirat d'Arbela que es van postrar als peus de Timur i li van oferir regals (9 de cada segons la tradició).
Conquerida Tikrit el 8 de desembre, Timur va decidir marxar cap al Diyar Bakr la capital del qual era la ciutat d'Amida (Armènia) anomenada pels àrabs i turcs com Diyar Bakr (Diyarbakr o Diyarbakir). Cap a la zona fou enviat per endavant Miran Shah per sotmetre la zona del Tigris. Timur va fer córrer el rumor que tornava a Samarcanda i va fer construir un pont de vaixells al riu que va creuar com si abandonés el país. Després va agafar dos homes d'elit de cada 12 i va retornar deixant la resta de l'exèrcit a càrrec d'Osman Bahadur, al que li va encarregar l'equipatge i anar-lo seguint dissimuladament. A Ardeshir Tavachi li va donar la lloctinència general de l'exèrcit. Muhammad Sultan, Kay al-Din Terkhan i Utx Kara Bahadur es van quedar amb l'equipatge.
Va passar per Kuk i després per Kirkuk que se li van sotmetre respectuosament. Kirkuk fou donada en senyoria perpetua a Ali Mossuli; altres senyors de la zona es van sotmetre igualment (Czal Mirali Oirat, Pirali i Jahangir) i no van tardar a seguir nombrosos prínceps locals de les diverses comarques i governadors de les ciutats; en especial el príncep d'Altun Kupruk. A tots els va rebre be i els va fer regals. D'allí va sortir el 17 de desembre de 1393 i va anar a Arbela on el príncep Shaykh Ali Oirat el va rebre majestuosament.
L'endemà va seguir i a la nit va acampar a la riba del Gunazab. Dos dies després fou passat nadant o a cavall arribant tot seguit a Mossul on va visitar les tombes dels profetes Jonas i Jordi.
Mentre el príncep Miran Shah havia fet la conquesta de les ciutats i terres a la vora del Tigris i es va reunir amb el seu pare a Mossul. El príncep de Mossul, Yarali, va oferir un banquet sumptuós (mes del que podia).

## Bibliografia

* Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, III, 35
# Oencia

Oencia és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'El Bierzo i és un dels municipis en els quals es parla gallec.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 551 | 557 | 457 | 531 |

## Administració

L'alcalde del municipi és José Estanga Rebollal, conegut com l'alcalde rocker

## Referències

* ↑ El plurilingüismo en España. María Teresa Turell, 2007. p 154
* ↑ Siete alcaldes muy diferentes a El Mundo, 13 de maig de 2007
* ↑ José Estanga, el 'alcalde rockero' de Oencia, en León, se autoerige un monolito en la plaza El Mundo, 5 de maig de 2008
# Tucanet pebrer

El tucanet pebrer o tucanet culik (Selenidera piperivora) és una espècie d'ocell de la família dels ramfàstids (Ramphastidae) que habita la selva humida del sud-est de Veneçuela, Guaiana i nord del Brasil.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo (Zoo de Barcelona); Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ Tucanet culik al TERMCAT Rev. 05/06/2012
# Capverdians portuguesos

Els capverdians portuguesos són residents de Portugal que són originaris o amb ascendència capverdiana. El 1995 es va estimar que hi havia 50.000 descendents o originaris de Cap Verd residint a Portugal. Cap el 2000 aquesta estimació augmentà a 83,000 persones, de les que el 90% residien al Gran Lisboa. En 2008 l'Institut Nacional d'Estadística de Portugal estimà que hi havia 68.145 capverdians que residien legalment a Portugal. Això vol dir que el 15,7% dels forasters nacionals viuen al país.

## Personatges

* Germano Almeida
* Ângela Maria Fonseca Spínola
* Cláudio Aguiar
* Jorge Andrade
* Hernâni Borges
* Nelson Évora
* Arlindo Gomes Semedo
* José Gonçalves
* Sara Tavares
* Néné da Luz
* Nélson Marcos
* Sandro Mendes
* Vítor Moreno
* Nani
* Nilton Fernandes
* Pedro Pelé
* Rolando
* Manuel Estêvão Sanches
* Ernesto da Conceição Soares
* Marco Soares
* Edson Rolando Silva Sousa
* José Veiga
* Nélson Veiga
* João Gomes, jugador de bàsquet
* Lura
* Oceano da Cruz

## Referències

* ↑ «1995 Cape Verdean Diaspora Population Estimates». Arxivat de l'original el 2009-08-29. [Consulta: 24 juny 2016].
* ↑ «Marc-Montclos, Antoine Pérouse de. " The Political Value of Remittances: Cape Verde, Comores, and Lesotho - Diasporas, Remittances and Africa South of the Sahara - A Strategic Assessment." Institute for Security Studies. Retrieved October 18, 2007.». Arxivat de l'original el de febrer 29, 2008. [Consulta: de febrer 29, 2008].
* ↑ «A Semana. "Cape Verdeans make up 15.7% of all foreigners in Portugal." Retrieved January 20, 2008.». Arxivat de l'original el de febrer 29, 2008. [Consulta: de juny 24, 2016].

## Enllaços externs

* Central Intelligence Agency. "Portugal." The World Factbook. Consultat el 18 d'octubre de 2007. Arxivat 2020-05-19 a Wayback Machine.
# Masia de La Salle

La Masia de La Salle és un edifici de Premià de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa a quatre vents amb un cos central amb crugia central paral·lela a la façana. Consta d'una escala de dos trams. Dues naus laterals ocupen tota l'amplada de l'edifici.
El cos central té terrat pla i volum d'escala. Les naus laterals estan també cobertes per terrat pla.
L'immoble està orientat a sud i té una estructura simètrica. El cos central té planta baixa i dues plantes pis. A la planta baixa hi ha la porta d'accés, dues finestres amb llinda i dues portes d'arc rebaixat que donen accés a les naus. Trobem una motllura continua. A la planta pis hi ha un balcó amb barana de ferro i dues finestres laterals. També hi ha una motllura continua. Al darrer pis hi ha tres grups de dobles finestres, una cornisa i l'ampit del terrat.

## Referències

* 1 2 3 «Masia de La Salle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 març 2019].
# Biesheim

Biesheim (en alsacià Biese) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 2.315 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.018 | 1.148 | 1.874 | 1.959 | 2.125 | 2.315 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Georges Trescher | |

## Agermanaments

* Lo Mas d'Agenés
# Anna Serra Salamé

Anna Serra Salamé (Barcelona, 17 de juny de 1969) és una corredora de muntanya i una triatleta catalana.
Llicenciada en Educació Física per l'INEF de Barcelona i professora d'educació física des del 1993, ha estat vinculada a la Unió Excursionista de Catalunya d'Horta des del 1996 i a la Unió Excursionista Urgellenca des del 2003. S'inicià en els esports de muntanya durant els estudis a l'INEFC, on practicà l'esquí de fons i les curses atlètiques. Ha format part de la selecció catalana de curses de muntanya des del 2001, amb la qual ha estat tres cops campiona del món per equips. En l'àmbit individual, també assolí un títol mundial el 2004, i un subcampionat el 2003. Entre les curses de muntanya que ha disputat es troben carreres com el Maratón Alpino Madrileño, en la qual va aconseguir el primer lloc en dones al costat de Quipo Soler que ho fou en homes.

## Referències

* 1 2 «Anna Serra Salamé». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Anna Serra i Salame». International Triathlon Union. [Consulta: 22 febrer 2020].
* ↑ «V Maratón Alpino Madrileñoː Quico Soler y Anna Serra, héroes entre la niebla y el frío. Una vez más, el viento, el frío y la niebla fueron los protagonistas de la quinta edición de esta dura carrera». Desnivel, 12-06-2001 [Consulta: 22 febrer 2020].
# Cal Cavaller (Ascó)

Cal Cavaller és una obra del municipi d'Ascó (Ribera d'Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a la plaça de Cal Cavaller, al centre històric d'Ascó. Gran casal amb una casa adossada de manera que tapa mitja façana, amb la qual formen la plaça. Consta de soterrani, planta baixa, dos pisos i golfes, i té la coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. El frontis es compon de tres eixos d'obertures, amb el portal d'arc escarser adovellat amb motllures al centre. A la clau hi ha un escut heràldic amb una pomera ben carregada de fruits amb la llegenda "SALVATOR DISOLVIT". Sota la casa, alineat la porta principal, hi ha un perxe que era una de les portes de la Vila. Els pisos superiors s'obren amb finestrals d'arc pla i d'arc rebaixat arrebossats, alguns amb sortida a un balcó. L'acabat exterior és la pedra vista, amb restes de l'arrebossat de fang que revestia la façana. Al carrer de dalt hi ha una porta de servei que comunica, per unes escales de pedra medievals, a la porta construïda al mur que separava la Vila de Dins, morisca, de la Vila de Fora, cristiana, on estava situada Cal Cavaller. Unes escales amb molts esgraons comuniquen una porta amb l'altra pel carrer. L'entrada principal té tres arcs de pedra que donen a l'ampla escala feta amb rajoleta catalana, verda i blanca. Tres arcades més existeixen a l'últim pis, en acabar-se l'escala.

## Història

Durant la reconquesta, Ramon Berenguer IV va donar aquesta casa, que era del moro Alí Abizamit, a Guillem de Sadaó, el primer dimarts de juny de 1152. L'any 1631, Felip IV, ennoblí la casa de Cal Cavaller en la persona de Bertomeu de Salvador. Va ser bombardejada entre els anys 1936 i 1939, quan se'n destruí l'oratori particular que tenia dedicat a Sant Antoni. La part malmesa va ser reconstruïda pel Sr. Manuel Beguer, espòs de la pubilla, la Sra. Maria de Salvador y de Ayguavives.

## Referències

* 1 2 «Cal Cavaller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2015].
# Obúkhiv

Obúkhiv (en ucraïnès Обухів, en rus Обухов) és una ciutat de la província de Kíiv, Ucraïna. El 2021 tenia 33.443 habitants.

## Referències

* ↑ Arxivat 2017-05-10 a Wayback Machine.; Chinci World Atlas; February 4, 2011
* ↑ «Obukhiv Weather History». Arxivat de l'original el 10 maig 2017. [Consulta: 9 febrer 2012].
* ↑ (ucraïnès) The second round will be held in the city of Kyiv region: "servant" against the EU representative, Ukraïnska Pravda (2 November 2020)
# Tucci

«Tucci» té aquests significats:
* Tucci (ciutat), ciutat ibera i romana, moderna Martos (Jáen)
* Marc Tucci, pretor romà el 190 aC
# Cor (arquitectura)

El cor, en arquitectura, és la part d'una església o catedral reservada a la comunitat de religiosos que hi estan adscrits i des d'on participen en la missa i els oficis divins. En les catedrals, el cor està presidit pel tron episcopal, destinat al bisbe.
A occident, el cor és situat en la part occidental de l'absis, entre la cruïlla del creuer i la part oriental de l'absis on es troba l'altar. A les esglésies abacials, és el lloc reservat als monjos.
A orient, hi ha generalment dos cors situats als braços del creuer. Al sud, el primer cor i al nord el segon cor. L'absis, tancat per la iconòstasi, es manté sempre reservat per als celebrants.
El rerecor és l'element de separació, sovint decorat, que separa el cor de la resta de la nau.

## Vegeu també

* Reclinatori

## Referències

* ↑ «rerecor». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 9 juliol 2023].
Viccionari
# Neil MacGregor

Robert Neil MacGregor, OM, FSA (16 de juny de 1946 a Glasgow, Escòcia) és un historiador de l'art i el director del museu Britànic.
Fou l'editor del Burlington Magazine entre 1981 i 1987, el director de la National Gallery de Londres entre 1987 i 2002, i va ser nomenat director del Museu Britànic el 2002. Ha presentat tres sèries de televisió sobre art i la sèrie de ràdio A History of the World in 100 Objects, que es va emetre el 2010.
El 2015 va rebre la prestigiosa Medalla Goethe que concedeix l' concedeix l'Institut Goethe.

## Referències

* ↑ «Quango chiefs' salaries revealed». BBC News, 02-07-2010 [Consulta: 2 juliol 2010].
* ↑ Carter, Miranda «Spy who came in from the Courtauld». The Independent, 08-11-2001 [Consulta: 12 agost 2009].
* ↑ «Neil MacGregor receives prestigious Goethe Medal». German Missions in the UK. Arxivat de l'original el 12 de setembre 2015. [Consulta: 2 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a la web del British Museum (anglès)
# Cal Musiquet

Cal Musiquet és una casa de Solsona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. En aquest local hi havia la botiga homònima, una antiga botiga de queviures que posteriorment es va traslladar al carrer de Sant Llorenç 33.
És un edifici entre mitgeres de planta baixa i dos pisos més, situat a la cantonada entre el carrer Sant Llorenç i el carrer de la Regata. Conserva a la part superior una eixida amb arcades rebaixades. La façana ha estat revestida modernament i sembla que anteriorment devien haver estat habitatges diferents.
La botiga va tancar als anys noranta del segle segle xx però es conserva en l'estat tal com era. El 2010 un projecte del Consell Comarcal del Solsonès vvolia recuperar la botiga per promoure-hi productes de la comarca però el projecte no va reeixir.

## Referències

* 1 2 «Cal Musiquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2017].
* 1 2 «El Consell del Solsonès recuperarà l'antiga botiga de Cal Musiquet per promoure-hi productes de la comarca». TV3 Notícies. CCMA, 15-04-2010 [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ «Cal Musiquet». Vella Solsona: Els noms de les cases de la vella Solsona, 29-06-2021. [Consulta: 21 desembre 2022].
# Obúkhovo

Obúkhovo (en rus: Обухово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 14 habitants. Pertany al districte municipal de Koltxúguino.

## Referències

* ↑ «Владимирская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года.». Arxivat de l'original el 2019-01-14.
* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Tsedenbal Tsogzolmaa

    En aquest nom mongol, el nom és «Tsogzolmaa» i «Tsedenbal» és un patronímic, no pas un cognom.
Tsedenbal Tsogzolmaa és una política mongola. Actualment és ministra d'Educació, Cultura i Ciència de Mongòlia des del 20 d'octubre de 2017.
# Ponteareas

Ponteareas és un municipi de la Província de Pontevedra a Galícia. Pertany a la Comarca do Condado. Limita, al nord, amb Mos, Mondariz-Balneario i Mondariz; al sud, amb Salvaterra de Miño, Salceda de Caselas i As Neves; a l'est, amb Covelo; i a l'oest, amb Mos, O Porriño i Salceda de Caselas.

## Parròquies

Angoares, Arcos, Areas, Arnoso, Bugarín, Celeiros, Cristiñade, Cumiar, Fontenla, Fozara, Guillade, Guláns, Moreira, Nogueira, Santiago de Oliveira, San Mateo de Oliveira, San Lorenzo de Oliveira, Padróns, Paredes, Pías, Ponteareas, Prado, Ribadetea i Xinzo.

## Història

Aquesta àrea geogràfica va formar part de la província de Tui fins a la divisió constitucional i la reforma posterior, que va derivar en la seva inclusió definitiva en la província de Pontevedra. La totalitat de les seves parròquies s'integrava en les jurisdiccions de Sobroso, amb senyoriu del marquès de Sobroso; la d'Oliveira, amb senyoriu del bisbe de Tui; i la de Salvaterra, amb senyoria del comte de Salvaterra. En aquest territori, en els primers anys del segle dinou, van arribar a funcionar ajuntaments en Ponteareas, Guláns i Areas. Iniciat el procés de constitució definitiva dels ajuntaments actuals, dintre del partit judicial de Ponteareas, es creen el municipi de Ponteareas, juntament amb els de Mondariz, Setados (As Neves) i Salvaterra. Des de llavors roman inalterable en la seva estructura i delimitació geogràfica.

## Personatges il·lustres

* Alejandro Viana Esperón, polític (1877 - 1952).
* Delio Rodríguez, ciclista (1916 - 1994).
* Álvaro Pino, ciclista (1956).
* Abel Caballero, polític (1946).
* Fermín Bouza Brey, escriptor (1901 - 1973).
* Reveriano Soutullo Otero, compositor de sarsuela (1884 - 1932).
* Gabino Bugallal, polític (1861 - 1932).
* Rogelio Groba, compositor (1930).
* Silverio Rivas, escultor (1942).
* Jose Teixeira, atleta.
* Manuel Domínguez Benavides, escriptor (1895 - 1947).
* Emiliano Iglesias Ambrosio, advocat i polític.
# Carrer dels Cavallers

El carrer dels Cavallers és una via urbana històrica del centre de València. Està situat entre la plaça del Tossal i la plaça de la Mare de Déu dels Desemparats, i fita amb els carrers dels Serrans i de Quart. Durant la Segona República (1936-39), fou batejat carrer de la Metal·lúrgia.
És un dels carrers més antics de la ciutat; enllaça l'antiga moreria amb la seu. Té una forma molt estreta i llarga, fruit de la seua edat, però els cotxes hi poden passar en sentit únic (de l'est a l'oest). Al carrer, destaca una sèrie de comerços, majorment bars i restaurants, però també alguns patis medievals. Hi ha també el teatre Talia, i al final del carrer, el palau de la Generalitat, seu de la presidència del País Valencià. Antigament fou el carrer on es concentrava la majoria d'habitatges dels nobles del país, i s'hi conserven en l'actualitat palaus com el de Fuentehermosa o de Castellfort, el palau dels marquesos de Malferit o dels comtes de Brizuela, el palau dels comtes d'Oliva o dels Centelles (hui de Daia Nova), la casa del baró de Xest al Camp (desapareguda actualment), el palau dels Mercader, comtes de Bunyol; el palau dels comtes d'Alpont, el palau dels Queixals, el palau dels Fernández de Córdova. Aquestos edificis continuen en mans privades o bé són seu d'institucions, com la seu de la Presidència de la Generalitat Valenciana al palau de Castellfort, la seu de la UTECO al palau dels Mercader o el Museu de Soldadets de Plom l'Iber al palau dels marquesos de Malferit.

## Esments

* El carrer apareix citat a la cançó Alenar del disc homònim de Maria del Mar Bonet, i també a la cançó Camals mullats del grup la Gossa Sorda.
* El carrer dels Cavallers s'esmenta en el poema Cos Mortal de Vicent Andrés Estellés.
* El carrer dels Cavallers se cita en la sèrie L'Alqueria Blanca, de Canal 9. En un capítol de la primera temporada, un personatge s'aposta a les cartes un pis en aquest carrer.

## Enllaços externs

* Guia de carrers de l'Ajuntament Arxivat 2004-12-06 a Wayback Machine.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Marijampolė (municipi)

Marijampolė (en lituà, Marijampolė savivaldybe) és un dels 60 municipis de Lituània, situat dins el comtat de Marijampolė, i que forma part de la regió de Suvalkija. La capital del municipi és la ciutat homònima.

## Seniunijos

* Gudelių seniūnija (Gudeliai)
* Igliaukos seniūnija (Igliauka)
* Liudvinavo seniūnija (Liudvinavas)
* Marijampolės seniūnija (Marijampolė)
* Sasnavos seniūnija (Sasnava)
* Šunskų seniūnija (Šunskai)
Seniūnijos urbans que formen la vila de Marijampolė:
* Degučių seniūnija
* Mokolų seniūnija
* Narto seniūnija

## Enllaços externs

* A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a Category:Marijampolė municipality
* (anglès) Municipalité de Marijampolė Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. – Portrait of the Regions of Lithuania
# Dionisi (escultor fill de Timàrquides)

Dionisi (en grec antic: Διονύσιος, llatí: Dyonisius) fou un escultor grec del segle ii aC. Era fill de Timàrquides i germà de Policles el Jove, i va ser un dels primers escultors grecs que va treballar a Roma.
Dionisi va ser l'autor de l'estàtua de Juno que, més tard, August va col·locar després al pòrtic d'Octàvia (Plini el Vell, Naturalis Historia, XXXVI 5).

## Referències

* ↑ «Dionysios 161». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ 2.Dionysius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1045
# Cal Fanalé

Cal Fanalé és una obra de Igualada (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici destinat a planta baixa comercial i quatre plantes d'habitatges. El seu interès es troba en la composició de la façana que és una interpretació lliure dels elements racionalistes. Destaca el tractament molt pla de la façana -trencat només pel balcó corregut de la primera planta- en la que la verticalitat que li donen les tres franges i les finestres allargades dels extrems queda compensada per l'horitzontalitat de la finestra central. Horitzontalitat que queda remarcada pel tractament de les baranes i l'especejament dels vidres (especialment la franja de vidre glaçat). La finestra està rematada per una sòbria cornisa. A la planta baixa, actualment transformada, hi havia una botiga i un vestíbul que eren la màxima expressió del racionalisme igualadí.

## Història

El projecte de remodelació de l'edifici afectat pel bombardeig de la Guerra Civil és del 19-04-1939. Uns mesos després, el 31-12-1939, es dona permís de llicència per construir de nou la façana, es fan obres a l'interior de les plantes i n'aixequen una de més. El promotor és Ignasi Castelltort i Llambès.
El 1972 es fa una reforma de la façana de la botiga i de la planta baixa (vestíbul) amb la qual cosa els valors racionalistes es perden.
El 1994 hi ha una remodelació total a la botiga.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Fanalé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Macha (deessa)

Macha és una triple deessa celta que pot tenir aparences diverses: Macha la pèl-roja, Macha l'esposa d'Nemed, i Macha l'esposa de Cruinniuc.
Es considerava que Macha la pèl-roja era l'aspecte guerrer de la deessa Morrigan. Macha la pèl-roja va ser coronada reina d'Irlanda en aconseguir el regne a la mort del seu pare, un dels tres monarques que regnaven el país atenent-se a un cicle rotatiu. Macha l'esposa d'Nemed, cap de la tercera invasió mítica d'Irlanda, és considerada una maga que prediu la destrucció del país pel conflicte del Táin. Com a esposa de Cruinniuc, es va veure obligada a formar part d'una cursa estant embarassada. Feia temps, Cruinniuc fanfarronejava que la seva dona era més veloç que els cavalls del rei, i aquest va exigir que Macha ho demostrés. En acabar la cursa, havent guanyat, Macha va maleir el rei i el Regne de l'Ulster, i anuncià que en els moments de major necessitat el seu llinatge patiria com una dona en el moment del part i tot seguit va morir en parir bessons.

## Referències

* ↑ Loar, julie. Diosas para cada día: la sabiduría de lo divino femenino. Kairos. ISBN 9788499881423.
* ↑ Green, Miranda. Mitos celtas. Akal, 1995. ISBN 978-84-460-0472-1.
Temes de la mitologia celta :
Part de {{Mitologies europees}} :
Temes generals :
Mitologia irlandesa :
Mitologia escocesa :
Mitologia gal·lesa :
Mitologia bretona :
Vegeu també: Mitologia de les illes Hèbrides, {{Mitologia gal·lo-britònica}}, {{Mitologia gallega}}, {{Mitologia irlandesa (Ulster)}} i {{Llegenda del Rei Artús}} :
# Tse Ying Suet

Tse Ying Suet (en xinès: 謝影雪, n. 9 nov 1991) és una esportista de Hong Kong que competeix en bàdminton en la categoria de dobles. Va guanyar el campió de dobles femení en el 2012 Japan Super Series amb Poon Lok Yan en vèncer 4 parelles del Japó consecutivament.

## Referències

* ↑ BWF Tournament Software - 2012 Japan Superseries