OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Upeneus japonicus

Upeneus japonicus és una espècie de peix de la família dels múl·lids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Hokkaido (Japó) i Corea fins a Taiwan i Hong Kong.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Houttuyn, M. 1782. Beschryving van eenige Japanese visschen, en andere zee-schepzelen. Verh. Holl. Maatsch. Wet. Haarlem v. 20 (pt 2): 311-350.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Runciman

«Runciman» té aquests significats:

## Persones

* Alexander Runciman, pintor escocès
* Bob Runciman, polític canadenc
* David Runciman, politòleg britànic
* Ewart Runciman, polític australià
* Hilda Runciman, vescomtessa Runciman de Doxford, política del Partit Liberal Britànic
* James Runciman, professor d'anglès, autor i periodista
* John Runciman, pintor escocès
* Richard Runciman Terry, organista, director de cor i musicòleg anglès
* Ruth Runciman, antiga presidenta de la Comissió de la Llei de Salut Mental del Regne Unit
* Ryan Runciman, actor neozelandès
* Steven Runciman, historiador medieval britànic
* Walter Runciman, primer baró Runciman, magnat navilier, diputat liberal i parell
* Walter Runciman, primer vescomte Runciman de Doxford, diputat liberal i més tard nacional liberal i ministre del govern
* Walter Leslie Runciman, 2n vescomte Runciman de Doxford
* (Walter) Garry Runciman, tercer vescomte Runciman de Doxford, sociòleg històric britànic

## Altres

* Runciman Award, premi literari anual per a obres que tracten sobre Grècia o l'hel·lenisme
* Estació de ferrocarril de Runciman, situada a la línia troncal principal de l'illa del nord a Nova Zelanda, utilitzada entre 1874 – 1918
* Runciman Report, una sèrie de cartes sobre l'Acord de Múnic de 1938
** Runciman Mission, la missió diplomàtica que precedeix l'informe
* Informe Runciman, investigació policial britànica de 2000 sobre la Llei d'ús indegut de drogues de 1971
* Runciman Rock, una part rocosa de les illes argentines
* La malaltia de Runciman, una malaltia viral de ficció a la novel·la La guerra del 2020 de Ralph Peters
# Alagó

Alagó (Alagón en castellà i oficial) és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de la Ribera Alta de l'Ebre, a la regió del Castelar, entre l'Ebre i el Jalón.
Fou conquerida als musulmans el 1119 per Alfons I d'Aragó.
L'agricultura de regadiu (horts d'arbres fruiters, hortalisses, cereals, farratges i bleda-rave, regats pel Canal Imperial d'Aragó) i les indústries agrícoles (sucre, farina) van fer que la població augmentés durant el segle xx.
L'arquitecte Pau Salvat i Espasa (1872-1923) va ser autor d'una refineria de sucre ubicada al municipi.

## Fills il·lustres

* Pablo Nassarre (1664-1730) religiós i músic.
* Miguel Arnaudas (1869-1936) compositor, organista i mestre de capella.
# Fúrmanove

Fúrmanove (en (ucraïnès): Фурманове) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 97 habitants. Pertany al districte rural de Saki. Fins al 1948 la vila es deia Mamut-Bai.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Loch Linnhe

El fiord de Linnhe també conegut com a loch Linnhe i en gaèlic escocès com An Linne Dhubh corrent a dalt de Corran i com An Linne Sheileach corrent a baix de Corran). En realitat és un estuari o fiord i no un llac com a tal, a la costa occidental d'Escòcia (Regne Unit).
El fiord de Linnhe té 15 quilòmetres de longitud, i una amplària mitjana de 2 km. S'obre a l'estuari de Lorne en el seu extrem sud-occidental, al costat del llac Leven. La branca de l'estuari que queda al sud-est de l'illa de Lismore és conegut com el Lynn of Lorne. El llac Eil aboca aigües en el fiord de Linnhe en el punt més septentrional d'aquest últim, mentre que llac Creran alimenta el Lynn of Lorne des de l'Est. La ciutat de Fort William queda en l'extrem nord-est del fiord, a la boca del riu Lochy.
# Esteve Pelaó i Gratacós

Esteve Pelaó i Gratacós (Tortellà, 9 de gener de 1898 - Barcelona, 28 de juliol de 1980) fou un futbolista català de la dècada de 1920.
Fill de Pere Pelahó i Puigvert, i de Maria Gratacós i Subirós nascuts a Tortellà. Era germà del també futbolista Bonaventura Pelaó.
Jugava a la posició de mig centre. Desenvolupà quasi tota la seva carrera al Club Esportiu Europa, on jugà entre 1916 i 1928. Fou capità del club gracienc i guanyà el campionat de Catalunya de 1923 i fou finalista de la copa d'Espanya el mateix any. La temporada 1924-25 la disputà a les files del RCD Espanyol, amb qui disputà 16 partits del Campionat de Catalunya.
Fou un habitual de la selecció catalana, amb la qual guanyà la Copa Príncep d'Astúries (1926).
A la dècada de 1940 fou entrenador de l'Europa.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1922-23
* Copa Príncep d'Astúries de futbol:
** 1926

## Referències

* ↑ «Baptismes (1878-1912). Pàg.297. Imatge 320». A.D.G., Tortellà, parròquia de Santa Maria, 09-01-1898.
* ↑ «Necrológicas». La Vanguardia, 30-07-1980. [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 «Perfil». periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 3 «Esteve Pelaó». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «LES ESTADÍSTIQUES COMPLETES DELS NOSTRES ANYS GLORIOSOS». CE Europa. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Esteban Pelaó confirma, en carta oficial, su retirada». Mundo Deportivo, 05-10-1928. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Tots els entrenadors». CE Europa. [Consulta: 9 abril 2019].
# Runaway, brigada central

Runaway, brigada central (títol original: Runaway) és una pel·lícula de ciència-ficció estatunidenca dirigida per Michael Crichton, estrenada l'any 1984. Ha estat doblada al català.

## Argument

En un futur pròxim on els robots són part de la vida diària, el sergent Jack Ramsay és un policia especialitzat en les intervencions sobre els « desviats », els robots espatllats que posen en perill el seu entorn. Amb la seva companya Karen, investiguen sobre un tràfic de xips electrònics que permeten transformar qualsevol robot domèstic en una màquina de matar.

## Repartiment

* Tom Selleck: El sergent Jack R. Ramsay
* Cynthia Rhodes: L'oficial Karen Thompson
* Gene Simmons: Dr. Charles Luther
* Kirstie Alley: Jackie Rogers
* Stan Shaw: El sergent Marvin James
* G. W. Bailey: El cap de la policia
* Joey Cramer: Bobby Ramsay
* Chris Mulkey: David Johnson
* Elizabeth Norment: Mlle Shields
* Michael Paul Chan: Wilson
* Carol Teasdale: Sally
* Jackson Davies: Jerry
* Paul Batten: Harry
* Marilyn Schreffler: Lois (veus)
* Betty Phillips: Linda
* Andrew Rhodes: El cameraman

## Referències

* ↑ esadir.cat. Runaway, brigada central. esadir.cat.
* ↑ «Runaway». The New York Times.
# Iolanda Batallé i Prats

Iolanda Batallé i Prats (Barcelona, 31 de desembre de 1971) és una editora, escriptora i professora catalana, directora de l'Institut Ramon Llull entre setembre de 2018 i juny de 2021, i directora de la Llibreria Ona des de gener de 2022.

## Biografia

Llicenciada en Filologia Anglesa i en Ciències de la Informació, formada també en direcció d'empreses, ha desenvolupat la seva activitat professional a diversos països d'Europa, Amèrica i Àfrica. Resident a la seva ciutat natal, ha col·laborat amb diferents mitjans de comunicació i publicacions periòdiques com Avui, Diari de Girona o RAC1 i ha dirigit la veterana Editorial La Galera, orientada al llibre infantil i juvenil. El 2015 va llançar les editorials Rata i Catedral, focalitzades al públic adult.
Batallé és professora d'escriptura a l'Ateneu Barcelonès, de cursos de postgrau a la Universitat Pompeu Fabra i, del 2018 al 2021, va ser la directora de l'Institut Ramon Llull, després que fou nomenada per al càrrec en substitució de l'anterior director, Manel Forcano.
Va guanyar el Premi Prudenci Bertrana de novel·la el 2013 amb Faré tot el que tu vulguis.
Des del gener del 2022 és la directora de la llibreria Ona, propietat de Tatxo Benet.

## Obra

* La memòria de les formigues (Amsterdam Llibres, 2009)
* El límit exacte dels nostres cossos (Amsterdam Llibres, 2011)
* Faré tot el que tu vulguis (La Butxaca, 2013)
* Atreveix-te a fer les coses a la teva manera (Destino, 2021)
* Massa deutes amb les flors (Columna, 2023)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Iolanda Batallé i Prats». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «L'escriptora Iolanda Batallé, nova directora de l'Institut Ramon Llull». Diari de Girona, 18-09-2018 [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ «Serés, nou director del Llull». El Punt Avui, 01-07-2021 [Consulta: 18 desembre 2021].
* ↑ «Iolanda Batallé, nova directora de la llibreria Ona», 29-01-2022. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ Castillo, David. «Món editorial en transformació - 23 abril 2018», 09-07-2023. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Ficha de Iolanda Batallé». lecturalia.com. [Consulta: 20 agost 2015].
* ↑ Nopca, Jordi; Serra, Laura «Institucions culturals El patronat de l'Institut Ramon Llull ratifica Iolanda Batallé com a nova directora. L'escriptora i editora del Grup Enciclopèdia Catalana substitueix Manuel Forcano». Diari ARA, 26-09-2018 [Consulta: 26 setembre 2018].
* ↑ «Iolanda Batallé guanya el 46è Prudenci Bertrana amb la història d'una esposa que descobreix el desig amb un desconegut». Catalunya Ràdio, 28-09-2013. [Consulta: 21 agost 2015].
* ↑ «Iolanda Batallé, nova directora de la llibreria Ona» (en catal). Diari Ara, 29-01-2022. [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ Batallé, Iolanda. Atreveix-te a fer les coses a la teva manera : la revolució del lideratge de les dones. 1. ed. Barcelona: Edicions 62, 2021. ISBN 978-84-9710-305-3.
# Alejandro Marzoa Blasco

Alejandro Marzoa Blasco, nascut a Vigo el 1979, és un director de cinema gallec.

## Trajectòria

El 2001 es va traslladar a Barcelona per estudiar a l'ESCAC - Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya, on es va graduar en l'especialitat de fotografia el 2006. Va dirigir alguns curtmetratges i va dirigir les campanyes publicitàries per tal de captar abonats per l'equip de futbol Real Club Celta de Vigo a les temporades 2009/2010 i 2010/2011. Des del 2008 treballa com a professor a l'ESCAC.

## Filmografia

* Temporada 92-93 (2007), curtmetratge guardonat amb 47 premis
* Padre Modelo (Jet-Films, 2008)
* Cucharada (BoogalooFilms, 2009)
* Amistad (BoogalooFilms, 2010)
* YourLostMemories con Miguel Ángel Blanca (2011)
* Som gent honrada (2013)
* Benvinguts a la família (2017)

## Premis

A la 12a edició dels Premis Mestre Mateo pel seu treball Som gent honrada va rebre el premi al millor director, millor guió, millor actor i millor actor secundari.

## Referències

* ↑ Alejandro Marzoa a catalanfilms.cat
* ↑ Alejandro Marzoa: «Internet es el futuro y no hay que negarse», entrevista a cineycomedia.com
* ↑ 'Padre modelo', 'Cucharada' y 'Amistad', los cortometrajes de Alejandro Marzoa, Espinof, 18 de juny de 2013
* ↑ 'Temporada 92-93', un corto de Alejandro Marzoa, espinof.com, 7 d'agost de 2007
* ↑ El Progreso. «'Somos xente honrada' triunfa en los 'XII Mestre Mateo'». [Consulta: 23 març 2016].
# Tetraleurodes acaciae

Tetraleurodes acaciae és un hemípter del gènere Tetraleurodes de la família dels Aleiròdids.
L'espècie va ser descrita científicament per primera vegada per Quaintance el 1900.

## Referències

* ↑ Jon H. Martin & Laurence A. Mound (2007) "An annotated check list of the world’s whiteflies (Insecta: Hemiptera: Aleyrodidae)" Zootaxa 1492: 1-84 Link
* ↑ Nakahara, Sueo «[https://digitalcommons.unl.edu/cgi/viewcontent.cgi?article=1152&context=insectamundi Taxonomic Studies of the Genus Tetraleurodes (Homoptera: Aleyrodidae)]». Insecta Mundi, 01-03-1995.
# Antoni Cruellas i Vilà

Antoni Cruellas i Vilà (Terrassa, 3 de juny de 1929 - Granollers, 10 de març de 2019) fou un futbolista català de la dècada de 1950.

## Trajectòria

Antoni Cruellas fou un dels molts jugadors egarencs que durant la dècada de 1950 van defensar els colors del RCD Espanyol, com ara Josep Parra, Antoni Argilés o Josep Artigas. Jugava a la posició d'extrem. Començà a jugar al Terrassa FC i més tard al CE Manresa. Jugà durant sis temporades a l'Espanyol entre 1951 i 1957. Un gols seu a Mestalla va permetre l'equip arribar a la final de la Copa d'Espanya de l'any 1957, que disputà enfront del FC Barcelona. Al club mai arribà a ser titular indiscutible. Només les temporades 1953-54 i 1954-55 disputà més de vint partits de lliga. L'any 1957 decidí marxar del club i fitxar pel Córdoba CF, retornant més tard a Catalunya per jugar a Terrassa FC, CE Europa, CF Igualada i FC Vilafranca. Posteriorment fou entrenador de diversos clubs modestos. Fou internacional amb la selecció espanyola B.

## Referències

* ↑ «Cruellas alta en el Manresa». Mundo Deportivo, 09-03-1950. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Fitxa de Cruellas». Periquito.cat. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Antonio Cruellas». Mundo Deportivo, 02-11-1967.
* ↑ «Para su reingreso a la tercera division». Mundo Deportivo, 05-08-1965.
* ↑ «Antoni Cruellas». hallofameperico. [Consulta: 20 març 2012].
* ↑ «Cruellas, a la llotja». RCD Espanyol, 19-11-2010.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Fòrum del RCD Espanyol Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Archaeocyon pavidus

Archaeocyon pavidus és un carnívor fòssil de la subfamília dels borofagins. És conegut des del Whitneyà fins a l'Arikareeà de Califòrnia, Nebraska, Dakota del Sud i Oregon. És probablement l'espècie més primitiva d'Archaeocyon i de tots els borofagins. S'assembla molt a Hesperocyon. A. pavidus fou classificat anteriorment com a Hesperocyon o Cormocyon.

## Bibliografia

* Wang, X.; Tedford, R. H.; Taylor, B. E. 1999. «Phylogenetic systematics of the Borophaginae (Carnivora, Canidae)». Bulletin of the American Museum of Natural History, 243: 1-391 (anglès)
# Caracarà austral

El caracarà austral (Phalcoboenus australis) és una espècie d'ocell de la família dels falcònids (Falconidae) que habita petites illes properes a Terra del Foc i les Malvines. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «caracarà austral». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 353. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Seriemas, falcons». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ BirdLife International. «Striated Caracara. Phalcoboenus australis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
# Uralita

«Uralita» té aquests significats:
* Coemac (fins al 2015 coneguda com a Grup Uralita), és una empresa multinacional de materials de construcció.
* Fibrociment, és un material de construcció que combina ciment amb amiant (asbest).
* Uralita (mineral), un mineral actualment desacreditat per l'Associació Mineralògica Internacional.
# Torremorell

Torremorell és una masia situada al municipi de Castellar de la Ribera, a la comarca catalana del Solsonès.

## Enllaços externs

* Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia
# Iolanda Muíños Paredes

Iolanda Muiños Paredes, va néixer el 16 d'octubre de 1975 a Narón, és una actriu gallega de teatre, televisió i cinema.

## Treballs
### Cinema

* Trece badaladas (2003)
* Mar adentro (2004)
* Crebinsky (2011)
* El desconocido (2015)
* Ocho apellidos catalanes (2015)
* El verano que vivimos (2020)
* Cuñados (2021)
* Malencolía (2022)

### Televisió

* Pratos combinados (2002)
* Rías Baixas (2003)
* Los Serrano (2004)
* Libro de familia (2006)
* Efectos secundarios (2007)
* Escoba! (2011)
* Pazo de Familia (2014)
* Acacias 38 (2015)
* Fariña (2018)
* Hierro (2019)
* Desaparecidos (2020)
* 3 Caminos (2020)
* Néboa (2020)
* A lei de santos (2020)
* Auga seca (2020)
* 48 horas para o si (2021)

## Reconeixements

* 2005. Nominada a la millor actriu protagonista dels Premis María Casar per Fobias
* 2006. Nominada a la millor actriu protagonista en els premis Mestre Mateo per Libro de Familia
* 2007. Nominada a la millor actriu al Festival de Cans per Estació Diciembre
* 2011. Guanyadora a la millor actriu protagonista dels Premis María Casar per Life is a paripé
* 2022. Guanyadora a la millor interpretació femenina de repartiment en els premis Mestre Mateo per Malencolía

## Referències

* ↑ «Currículo». Pàgina de l'Asociación de actores e actrices de Galicia.
* ↑ "Us XV Premis de Teatre María Casares ..."
* ↑ «'Cuñados' encabeza con 16 finalistas as candidaturas dos Mestre Mateo, por diante de 'Jacinto', 'Malencolía' e 'Hierro'». Praza Pública, 10-02-2022.

## Enllaços externs

* Iolanda Muíños Paredes no soportal do audiovisual galego.
* Iolanda Muíños a decine.21
# Aleksei Kossiguin

Aleksei Nikolàievitx Kossiguin (rus: Алексе́й Никола́евич Косы́гин) (Sant Petersburg, 8 de febrer de 1904 – Moscou, 18 de desembre de 1980) va ser un polític soviètic, primer ministre de l'URSS entre els anys 1964 i 1980.

## Biografia

Nascut a Petrograd, actual Sant Petersburg, Kossiguin es va unir a l'Exèrcit Roig l'any 1919, en plena Guerra Civil russa, a l'edat de 15 anys. Després d'haver participat en el conflicte, es va formar al Col·legi Cooperatiu de Leningrad (avui Sant Petersburg) i se'n va anar a treballar a Sibèria, on es va unir al Partit Comunista de la Unió Soviètica (PCUS) l'any 1927. Als anys 30, va estudiar a l'Institut Tèxtil de Leningrad, i més tard va treballar com a enginyer, fins que es va convertir en director de la fàbrica tèxtil Oktiàbrskaia a Leningrad, la seva ciutat natal.
La Gran Purga de Stalin va ocasionar grans baixes a la burocràcia del Partit, la qual cosa va permetre que Kossiguin hi entrés com a alliberat per tal de dirigir la feina del Departament Industrial i de Transports del PCUS de Leningrad l'any 1938. L'any 1939 fou nomenat Comissari del Poble (ministre) de la Indústria Tèxtil. Aquell mateix any, va ser elegit membre del Comitè Central del Partit Comunista. De 1940 a 1946 va ser Vicepresident del Consell de Comissaris del Poble de l'URSS, amb responsabilitat sobre les indústries de consum. També va ser Primer Ministre de la República Socialista Federada Soviètica de Rússia de 1943 a 1946.
Després de la mort de Stalin el 15 de març de 1953, Kossiguin va ser degradat de les seves posicions, però gràcies al fet que era un aliat molt proper de Nikita Khrusxov, la seva carrera política va prosseguir. Va ser designat President del Comitè Estatal de Planificació de l'URSS l'any 1959, i de nou va ser membre de ple dret del Politburó l'any 1960. Quan Nikita Khrusxov va ser obligat a dimitir, Kossiguin el va substituir com a President del Consell de Ministres de l'URSS, inicialment sota la forma d'una troika juntament amb Leonid Bréjnev com a Secretari General del PCUS i Anastàs Mikoian, i després Nikolai Podgorni, com a Caps d'Estat.
Kossiguin va intentar dur a terme reformes econòmiques, per tal de fer girar l'èmfasi que l'economia soviètica feia sobre la indústria pesant i la producció militar cap a la indústria lleugera i la producció de béns de consum. Bréjnev no donava suport a aquesta política i desestimava les reformes de Kossiguin. A finals de la dècada dels 60, Bréjnev era el líder inqüestionable de l'URSS. Tot i que Kossiguin va mantenir la seva posició com a Primer Ministre i membre del Politburó fins a la seva mort, la seva autoritat va anar-se afeblint extraordinàriament.
Kossiguin es va posar malalt i va dimitir de tots els seus càrrecs el 23 de octubre de 1980, i va morir poques setmanes més tard.
L'Institut Tèxtil Estatal de Moscou va portar el seu nom fins a l'any 1991, i des del 1999 la Universitat Tèxtil Estatal de Moscou s'anomena UTEM AN Kossiguin.

## Referències

* ↑ «.xml Aleksei Kossiguin». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Gert Steegmans

Gert Steegmans (Hasselt, Limburg, 30 de setembre de 1980) és un ciclista belga, ja retirat, professional del 2003 al 2015.
Bon esprintador, en el seu palmarès s'hi compten més de vint victòries, destacant per damunt de totes dues etapes del Tour de França, una en la segona etapa de l'edició del 2007 i l'altre en la 21a etapa de la del 2008.

## Palmarès

* 2001
** 1r a la Omloop Het Volk sub-23
** 1r a la Brussel·les-Opwijk
* 2002
** Campió de Bèlgica sub-23 en contrarellotge
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a la província de Namur
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Limburg amateur
* 2005
** 1r al Nationale Sluitingsprijs
** Vencedor d'una etapa del Tour de Picardia
* 2006
** 1r al Circuit Franco-belga i vencedor de 2 etapes
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a l'Algarve
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque
** Vencedor d'una etapa del Tour de Picardia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 2007
** 1r al Tour de Rijke
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa de la Volta a l'Algarve
** Vencedor d'una etapa dels Tres dies de La Panne
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque
* 2008
** 1r al Trofeu Calvià
** 1r al Memorial Rik van Steenbergen
** 1r a la Halle-Ingooigem
** 1r a la Batavus Prorace
** Vencedor de 2 etapes de la París-Niça
** Vencedor de la 21a etapa del Tour de França
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque
* 2009
** 1r al Trofeu Mallorca
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia
* 2011
** 1r a la Nokere Koerse

### Resultats al Tour de França

* 2006. 137è de la classificació general
* 2007. 138è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2008. 111è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2011. No surt (13a etapa)
* 2013. 153è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2004. 131è de la classificació general
* 2013. No surt (14a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2005. 104è de la classificació general
* 2012. 110è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Verrassend: Gert Steegmans stopt met wielrennen». [Consulta: 16 juliol 2015].
* ↑ «STEEGMANS Gert». [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ «Tour de Francia: Steegmans gana al sprint la segunda etapa sobre su propio compañero Tom Boonen» (en spanish), 09-07-2007. [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ «Tour de Francia: Gert Steegmans vence en París y Sastre se corona de amarillo» (en spanish), 27-07-2008. [Consulta: 24 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Gert Steegmans a sitiodeciclismo.net