OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nucleosoma

El nucleosoma és una estructura que constitueix la unitat fonamental i essencial de la cromatina, que és la forma d'organització de l'ADN en els eucariotes.
Els nucleosomes estan formats d'un nucli proteic constituït per un octàmer d'histones, proteïnes fortament bàsiques i força conservades filogenèticament. L'octàmer està format per dues molècules de cada histona (H2A, H2B, H3 i H4). La modificació covalent d'aquestes histones és un dels canvis epigenètics que es produeixen a la cromatina.
Fent servir el microscopi electrònic, s'hi veu com un rosari o collaret de perles, ja que és formada per la doble hèlix d'ADN enrotllada embolcallant octàmers d'histona. Entre dos nucleosomes successius hi ha un ADN separador.
L'enrotllament de la molècula d'ADN entorn del nucleosoma redueix fins a 6 cops la longitud de la cadena d'ADN.
El 1974 Roger Kornberg descriví el nucleosoma i les proves que va fer servir per això foren:
* La cromatina conté gairebé el mateix nombre de molècules d'histones H2A, H2B, H3 i H4 i mai més de la meitat de H1.
* La cristal·lografia de raigs X indica que en la cromatina existeix una estructura regular que es repeteix cada 100 Å sobre la fibra. Aquest mateix patró s'observa quan l'ADN purificat es barreja amb quantitats equimolars d'histones, excepte H1.
* Micrografies electròniques de la cromatina revelen que consisteix en partícules de gairebé 100 Å de diàmetre connectades mitjançant ADN i són aparentment els responsables del patró de raig X.
* Controlant el temps de digestió de la cromatina amb la nucleasa de micrococ (que trenca l'hèlix doble de l'ADN), s'hi obtenen fragments de vora 200 parells de bases (quantificat mitjançant experiències d'electroforesi en gel).
Les observacions de Kornberg el portaren a concloure que el nucleosoma el formen l'octamèr (H2A)2(H2B)2(H3)2(H4)2, en més de gairebé 200 parells de bases d'ADN.
Quan l'ADN es replica in vivo, les cadenes filles són incorporades immediatament en nucleosomes.
# Jimmy Mullen

James Mullen (6 de gener de 1923 - 23 d'octubre de 1987) fou un futbolista anglès de la dècada de 1950.
Fou internacional amb la selecció d'Anglaterra amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1950 i a la Copa del Món de futbol de 1954. Passà tota la seva carrera al Wolverhampton Wanderers FC.

## Palmarès
### Wolverhampton Wanderers

* First Division
** 1953-54, 1957-58, 1958-59
* FA Cup
** 1949

## Referències

* ↑ «Official Wolves profile». Arxivat de l'original el 2017-05-10. [Consulta: 22 agost 2018].
* ↑ «Wolves Heroes». Arxivat de l'original el 2022-05-21. [Consulta: 22 agost 2018].
# Arola Editors

Arola Editors és una editorial amb seu a Tarragona fundada l'any 1998. A banda de les diferents col·leccions que tenen, el 2009 han engegat l'edició de la revista d'arts escèniques Hamlet. L'any 2019 van rebre el Premi Gonzalo Pérez de Olaguer, que concedeixen els Premis de la Crítica de les Arts Escèniques.

## Col·leccions

* La gent del Llamp, tots els gèneres
* Biblioteca Catalana, de clàssics catalans
* La Miloca, de narrativa contemporània
* Opera Prima, d'autors novells
* Dàctil, de poesia contemporània
* La imatge que parla, de poesia i fotografia
* Textos a part, de teatre contemporani

## Referències

* ↑ CASTILLO, David. "L'editorial ha sigut una bogeria apassionant” Arxivat 2012-01-28 a Wayback Machine., Avui, 21-11-2008. [Consulta: 11 d'abril de 2010]
* ↑ CHICANO, Dani. Neix «Hamlet», una nova revista d'arts escèniques en català editada per Arola i dirigida per Damià Barbany, El Punt, 10-12-2009. [Consulta: 11 d'abril de 2010]
* ↑ «Premi honorífic a l'editorial Arola per contribuir al teatre». Diari de Tarragona. [Consulta: 29 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Arola Editors - Lloc web oficial
# Euchiloglanis davidi

Euchiloglanis davidi és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 19,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conques dels rius Iang-Tsé a la Xina, Brahmaputra a l'Índia i Ganges al Nepal.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chu, X. i T. Mo, 1999. Sisoridae. p. 114-181. A: X.-L. Chu, B.-S. Cheng i D.-Y. Dai (Eds). Faunica Sinica. Osteichthyes. Siluriformes. Science Press, Beijing. i-vii + 1-230.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia.775 p.
* ↑ Menon, A.G.K., 1999 Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.
* ↑ Shrestha, T.K., 1990. Rare fishes of Himalayan waters of Nepal. J. Fish Biol. 37 (Suppl. A):213-216.
* ↑ Walker, K.F. i H.Z. Yang, 1999. Fish and fisheries in western China. FAO Fish. Tech. Pap. 385:237-278.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Fish collection database of the American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* He, S., 1996. The phylogeny of the glyptosternoid fishes (Teleostei: Siluriformes, Sisoridae). Cybium 20(2):115-159.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Li, S., R. Wang, G. Liu, Y. Wang i C. Li, 1981. A karyotype study of Coreglanis kishinouyei and Euchiloglanis davidi. Trans. Chin. Ichthyol. Soc 2:153-157.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Adolfo Venturi

Adolfo Venturi (Mòdena, 4 de setembre de 1856 - Santa Margherita Ligure, Província de Gènova, 10 de juny de 1941) fou un historiador de l'art italià. Era pare de Lionello Venturi.
Fou el fundador de la disciplina historicoartística en l'àmbit universitari a Itàlia. El seu major projecte va ser el de la Història de l'art italià, de diversos volums, que va quedar interrompuda al segle xvi. Entre els seus deixebles van destacar Pietro Toesca i Roberto Longhi. La Universitat de la Sapienza de Roma va organitzar l'any 2006 un important congrés per recordar els 150 anys des del seu naixement.

## Bibliografia

* Giacomo Agosti, La nascita della storia dell'arte in Italia. Adolfo Venturi dal museo all'università 1880-1940, Venècia, Marsilio, 1996

## Enllaços externs

* Fitxa a Biografías y Vidas
# Javi Cillero

Javi Cillero (Bilbao, Biscaia, 1961) és un escriptor en èuscar.

## Obres
### Narrativa

* Hollywood eta biok (1999, Alberdania)
* Ero hiria (2005, Alberdania)
* Ero hiria (2006, Alberdania)

### Literatura infantil i juvenil

* Kofi itsasora bidean (2001, Aizkorri)
* Thailandiako noodle izugarriak (2001, Alberdania)
* Eddy Merckxen gurpila (1994, Zarauzko Udala - Erein)
* Norena da Virginia City? (1995, Desclee de Brouwer)

### Traduccions

* Hadleyburg usteldu zuen gizona; Mark Twain (1993, Erein)
* Francis Macomber eta beste zenbait ipuin; Ernest Hemingway (1998, Igela): Xabier Olarrarekin batera
* Hil aurreko begirada; Ross MacDonald (1997, Igela)
* Babiloniara itzultzea; Francis Scott Fitzgerald (1996, Erein)
* Psikosia; Robert Bloch (1996, Elkar)
* Hiltzailea euripean; Raymond Chandler (1995, Erein)
* Atzekoz aurrera hitz egiten zuen apaiza; Roald Dahl (1995, Desclee de Brouwer)
* Garai latzak garai hauetarako; Charles Dickens (1994, Ibaizabal)

### Teatre

* Uztailaren laua Renon (1999, Kutxa)

## Enllaços externs

* (basc) Javi Cillero literaturaren zubitegian
# La Colònia dels Arquers

La Colònia dels Arquers és una antiga colònia a la vila de Cardona (Bages). La Colònia de les Mines de Cardona va néixer a partir de 1926, però d'una manera decidida després de la Guerra Civil de 1936-39, quan l'empresa minera Unión Explosivos Río Tinto construí els habitatges pels miners, seguint una tipologia establerta en totes les zones mineres de l'empresa -com per exemple, Sallent-: cases unifamiliars d'una planta i de petites dimensions alineades en llargs carrers.
En el cas concret de Les Colònies de Cardona, aquestes varen créixer condicionades pels grans desnivells del terreny, al peu de la carretera del Miracle.
Són construccions molt senzilles, les típiques "cases barates" sense cap criteri racional i urbanístic, totalment disseminades i sense cap nucli aglutinador i amb una total absència de zona verda i d'esplai.
Situades a 1,5 km. del nucli central de Cardona, Les Colònies constitueixen ara com ara, i ja des dels seus orígens, un dels barris més discriminats -a tots nivells- del municipi de Cardona.
En tancar l'explotació minera moltes d'aquestes cases foren quedant abandonades i posteriorment han estat derruïdes.

## Enllaços externs

* «Les Colònies de la Mina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 abril 2012].
* http://www.raco.cat/index.php/Erol/article/viewFile/201122/287123
* http://www.raco.cat/index.php/RevistaEtnologia/article/viewFile/259353/346573
* http://territori.gencat.cat/web/.content/home/01_departament/normativa_i_documentacio/documentacio/territori_mobilitat/cartografia_i_toponimia/nomenclator_oficial_de_toponimia_de_catalunya/bages/documents/cardona.pdf Arxivat 2016-01-29 a Wayback Machine.
# Continuïtat (desambiguació)

«Continuïtat» té aquests significats:
* Matemàtiques: propietat de no presentar separacions. Vegeu funció contínua.
* Cinema: registre dels diferents components d'un pla en la fase de muntatge. Vegeu continuïtat (cinema).
Viccionari
# Marcelino Soroa y Lasa

Marcelino Soroa y Lasa (Donostia, 1848- 1902) va ser un escriptor en basc.
Va ser el creador del teatre basc modern amb la Sarsuela bilingüe Iriyaena (1876). Altres obres seves són Anton Caicu (1882) comèdia de costums i Alkate Berria (l'alcalde nou) de 1885.

## Enllaços externs

* (basc) Marzelino Soroa literaturaren zubitegian
# Euqueri d'Orleans

Euqueri o Sant Euqueri (Orleans, vers 670– Darchinium, actual Sint-Truiden, Regne Franc, 20 de febrer del 743), fill de Savaric bisbe d'Auxerre, fou bisbe d'Orleans al segle viii.
De jove es va tancar a l'abadia de Jumièges a Normandia on va passar sis o set anys fent pràctiques penitencials. Quan el seu oncle, que era bisbe d'Orleans va morir, el senat local el va nomenar bisbe de la ciutat i fou consagrat el 721.
Va ser nomenat com a majordom de palau, càrrec que comportava el govern del regne. En l'exercici del càrrec, però, es va oposar a Carles Martell que havia confiscat propietats eclesiàstiques per lluitar contra els musulmans procedents d'Hispània. Després de la victòria a la batalla de Tours o Poitiers del 732, Carles va anar a Orleans i el 737 va enviar al bisbe a l'exili a Colònia.
Més tard se li va permetre de retirar-se al monestir de Darchinium o Sint-Truiden on va morir el 20 de febrer del 743 per causes naturals. Dues germanes seves foren monges.
Fou declarat sant per l'església catòlica en data incerta.

## Enllaços externs

* Saints.SQPN.com [consulta el 27/2/2009] (anglès)
* Magnificat calendar Arxivat 2005-10-23 a Wayback Machine. [consulta el 27/2/2009] (anglès)
# Tarakelok

Tarakelok (en rus: Таракелок) és un poble (un possiólok) del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia quatre habitants. Pertany al districte rural de Verkhnebureïnski.

## Referències

* ↑ Четыре рабочих поселка потерял Хабаровский край Arxivat 2013-09-27 a Wayback Machine.
# Adolfo de la Huerta

Felipe Adolfo de la Huerta Marcor va néixer a Guaymas, Sonora, el 26 de maig de 1881. Va ser el president interí de Mèxic de l'1 de juny al 30 de novembre de 1920. Va morir en la Ciutat de Mèxic el 9 de juliol de 1955.
Va estudiar a l'Escola Nacional Preparatòria i va prendre cursos de comptabilitat, música i cant a la ciutat de Mèxic. Al triomf de la revolució de Francisco I. Madero, va ser elegit diputat local per la seva ciutat d'origen. Després del cop d'estat de Huerta es va unir al Pla de Guadalupe. Tan bon punt Venustiano Carranza va ocupar el poder, va servir com a oficial major de la Secretaria de Governació. Va ser governador provisional (1916-1917) i constitucional de Sonora (1919-1920), posició des de la qual es va aixecar en armes contra Venustiano Carranza amb el Pla d'Agua Prieta. En concloure la revolta es va fer càrrec interinament de la presidència amb la missió fonamental de convocar a eleccions. En celebrar-se va resultar triomfador Álvaro Obregón, durant el govern del qual va ocupar la Secretaria (Ministeri) d'Hisenda. El 7 de desembre de 1923 es va aixecar contra Obregón en una rebel·lió fallida que el va portar a l'exili als Estats Units. Al seu retorn el 1936, el president Lázaro Cárdenas el va designar com a visitador general de consolats.

## Notes

* ↑ Biblioteca Digital UANL, Nuevo León, México, 1933 (castellà)
* ↑ Instituto Nacional de Estudios Históricos de México, San Ángel, México, D.F (INEHRM) (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Panorama Editorial, 1985 (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Editorial Universo, México, 1988 (castellà)
* ↑ Diccionario Porrúa de Historia, Biografía y Geografía de México, Porrúa, México, 1971 (castellà)
* ↑ Resumen Histórico de los Gobernanes de México, Escorpio, S.A. de C.V., México, 1989 (castellà)
# Joan II de Brabant

Joan II de Brabant o Joan el Pacífic (27 de setembre de 1275 - Tervuren, 27 d'octubre de 1312) fou duc de Brabant i Limburg del 1294 a la seva mort.
Era fill de Joan I, duc de Brabant i de Limburg, i de Margarida de Dampierre. Es va casar el 9 de juliol de 1290 a l'abadia de Westminster amb Margarida d'Anglaterra, filla d'Eduard I, i Elionor de Castella. Aquest acord matrimonial s'inscrivia en un conjunt d'aliances ideat per Eduard per disposar de suports en el seu enfrontament amb el rei de França Felip IV el Bell. Fruit de la consumació matrimonial nasqueren Joan III (1300 -1355), duc de Brabant i de Limburg. Va deixar alguns fills il·legítims entre els quals: Jean de Corsselaer (mort després del 19 de maig de 1373), senyor de Wittem (1344), senyor de Wailwilre i de Machelen, que va tenir descendència; Jean Cordeken o de Cordekeim (mort abans de 1361), senyor de Glymes, fundador de la casa de Glymes.
La participació de Joan, duc des 1394, a la Lliga contra França encapçalada per Eduard, amb Guiu de Dampierre, comte de Flandes i altres senyors, fou no obstant molt dubitativa, i el 1300 l'aliança va quedar dissolta per les vacil·lacions dels seus components abans de llançar l'atac. Des del primer moment va haver de fer front a més a revoltes internes i tumults a les ciutats, promoguts pels grups burgesos enriquits amb la indústria i el comerç de teles, que reclamaven acabar amb els privilegis del patriciat urbà. Anvers, Malines, Bolduque, Lovaina i finalment Brussel·les el 1306 es van amotinar successivament i momentàniament van aconseguir expulsar d'elles als patricis. Sotmeses les ciutats als rebels, es va desencadenar una onada de persecucions contra els jueus, protegits pel duc que percebia els seus impostos.
Aclaparat pels deutes i greument malalt del mal de pedra, el 1312 va convocar a Kortenberg a la noblesa i els representants de les ciutats, en les que persistien les mostres de descontentament. El resultat de la reunió va ser l'aprovació de la "Carta de Kortenberg" que limitava la imposició de noves càrregues fiscals, establia mecanismes de control de la justícia i reconeixia a les ciutats els seus privilegis i dret consuetudinari, a més de crear un consell en el qual estarien presents membres de la noblesa i del poble.
Va morir el 27 d'octubre de 1312, al mes de signar la Carta, deixant com a hereu un fill, l'únic mascle, de poc més de dotze anys, Joan III.

## Bibliografia

* Van Hasselt, André i Van Hasselt, M., Història de Béljica i Holanda, Madrid-Barcelona, Impremta del Imparcial, 1884.
* Wauters, Alphonse, «Jean II», Académie royale de Belgique, Biographie nationale, vol. 10, Bruxelles, 1889
# Continuació del carreró de les Bruixes

La Continuació del carreró de les Bruixes és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta de diversos carrerons ubicats al nucli antic de Cervera, ben propers al nucli antic de la plaça Major, que amb els anys han estat inutilitzats per haver estat ocupats per edificis. Entre aquests destaca el carreró que constituïa la continuació del de les Bruixes, i que fou interromput en part per la construcció de cal Barquero i que desemboca a la part posterior amb el carrer Sant Domènec.

## Història

Els carrerons formaven part de l'entramat urbanístic i defensiu de la Cervera medieval i sovint comunicaven el carrer Major, que constituïa l'espina dorsal de l'antiga vila reial, amb les barbacanes que la flanquejaven.

## Referències

* 1 2 «Continuació del carreró de les Bruixes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2021].
# Marcelino Vaquero González del Río

Marcelino Vaquero González del Río (Gijón, 13 de febrer de 1932 - Avilés, 25 de maig de 2020), més conegut com a Campanal II, fou un futbolista asturià dels anys 1950 i 1960.

## Trajectòria

Jugava a la posició de defensa central. Era nebot de Campanal I, de qui n'heretà el sobrenom. Aquest, el portà de jove d'Astúries a Sevilla, havia estat davanter centre als anys 1940.
Inicialment fou cedit al Coria i al Iliturgi i a l'edat de 19 anys debutà amb el Sevilla Fútbol Club a primera divisió. Fou en aquest club on destacà principalment, romanent-hi durant 16 temporades, arribant a disputar un total de 349 partits. També jugà al Deportivo de La Coruña i al Real Avilés Club de Fútbol.
Amb la selecció espanyola disputà 11 partits entre 1952 i 1957.

## Referències

* ↑ «Campanal fichó por el Avilés». Mundo Deportivo, 27-04-1969.
* ↑ Jiménez, Francisco L. «Muere a los 88 años Marcelo Campanal, leyenda avilesina del fútbol español». [Avilés (Asturias)], 25-05-2020 [Consulta: 25 maig 2020].
* ↑ «Al habla con Campanal II». Mundo Deportivo, 26-09-1962.
* ↑ «Campanal ayer y hoy». Mundo Deportivo, 08-12-1967.
* ↑ «El perfil». Mundo Deportivo, 27-10-2007.
* ↑ «Fitxa del jugador Campanal II». bdfutbol.com. [Consulta: 2 novembre 2011].
* ↑ «Campanal II». historiarealaviles.blogspot.com. [Consulta: 2 novembre 2011].
* ↑ «Campanal II». furbol.sportec.es. Arxivat de l'original el 2 de gener 2010. [Consulta: 2 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Perfil a quefuede.blogia.com
* Perfil a la lliga espanyola
* Perfil a la selecció Arxivat 2010-01-02 a Wayback Machine.
# Euquir de Corint (segle VI aC)

Euquir (grec antic: Εὔχειρ, llatí: Eucheir) va ser un escultor de l'antiga Grècia nascut a Corint, deixeble de Siadres i de Cartes d'Esparta, i mestre de Clearc de Règion, segons que diu Pausànias.
Devia florir cap als anys 520/516 aC. Segurament és el mateix Euquir que Plini el Vell esmenta com l'escultor que va fer diverses estàtues d'atletes, però cal no confondre'l amb un altre Euquir, també de Corint i també escultor, que es diu que va introduir la ceràmica i l'escultura a Etrúria.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Eucheirus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 62
# Cebrià de Tarragona

Cebrià (Tarragona?, segle VII - ca. 691) fou arquebisbe de Tàrraco. Malgrat que mai no hagi estat formalment canonitzat, fou venerat com a sant a l'arxidiòcesi de Tarragona, i el seu nom figura en santorals fins al segle xix. Cebrià no és esmentat a les llistes de sants de l'Església Catòlica, ja que mai no ha estat canonitzat oficialment. A Tarragona, rebé veneració local i sempre se'l cita com el "sant" o "beat" Cebrià. Això no obstant, des del segle xix, aquesta veneració ha desaparegut de la litúrgia.
No se'n coneix la vida anterior al nomenament episcopal. El seu pontificat va durar fins prop del 691. Fou elegit arquebisbe com a successor de Fàluax cap al 683. Assistí al Concili XII de Toledo i envià representants als XIII (683), XIV (684) i XV (688).
Va adquirir, per la seva vida i virtut, fama de santedat, i s'explicaren miracles i fets prodigiosos esdevinguts encara en vida seva. Morí en llaor de santedat, després de vint anys d'episcopat, el 24 d'abril, cap a l'any 691.
Fou sebollit a la Catedral de Tarragona. A l'arca de marbre on hi ha les seves restes, avui rere l'altar major de la seu i instal·lada per l'arquebisbe Roderic de Tello al segle xiii, porta la inscripció:
| « | Hic recquiescit vir sanctissimus Ciprianus primae sedis Tarraconensis civitatis episcopus, depositus est in hoc tumulum octavo klas Maias in pace | » |
| — Aquí descansa el santíssim home Cebrià, bisbe de la primera seu de la ciutat de Tarragona; fou dipositat en aquest túmul el vuitè dia de les calendes de maig [el 24 d'abril], en pau. |||

## Bibliografia

* Gerónimo Pujades. Crónica universal del Principado de Cataluña. Barcelona: José Torner, 1832, p. 2888-290.
* Web de l'Arquebisbat de Tarragona