OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kwacha zambià

El kwacha zambià (en anglès Zambian kwacha o, simplement, kwacha) és la unitat monetària de Zàmbia. El codi ISO 4217 és ZMW i l'abreviació és K (o ZK per diferenciar-lo del kwacha de Malawi). Se subdivideix en 100 ngwee, que significa brillant en nyanja; la fracció actualment ja no circula. El nom del kwacha, d'altra banda, prové del bemba i significa "alba", "aurora", en al·lusió a l'eslògan del nacionalisme zambià, "La nova alba de la llibertat".
El kwacha es va introduir el 1968 en substitució de la lliura zambiana a raó de 2 kwacha per lliura.
Emès pel Banc de Zàmbia (Bank of Zambia), en circulen bitllets de 2, 5, 10, 20, 50 i 100 kwacha i monedes de 5, 10 i 50 ngwee i 1 kwacha.
El 2003, Zàmbia va ser el primer estat africà a introduir bitllets de polímer, concretament als bitllets de 500 i 1.000 kwacha.
A causa de la forta erosió en el valor de la moneda per la inflació acumulada, l'1 de gener de 2013 es va introduir un nou kwacha, que substituí l'anterior kwacha al tipus de canvi de 1.000 kwacha antics (ZMK) = 1 kwacha nou (ZMW). Durant un període transitori, fins al 30 de juny de 2013, per fer el canvi, les dues divises van ser de curs legal.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 8,01994 ZMW (6de novembre del 2014)
* 1 USD = 6,40999 ZMW (6de novembre del 2014)

## Vegeu també

* Kwacha

## Enllaços externs

* (anglès) Banc de Zàmbia Arxivat 2010-06-21 a Wayback Machine.
# Francesc Casanovas Gorchs

Francesc Casanovas Gorchs (Barcelona 19 de febrer de 1853- 11 de novembre de 1921) fou un artista polifacètic. Pintor, cantant d'òpera, crític d'art, comediògraf, director d'escena i empresari.
Fill de Francesc Casanovas i Maynadé artista natural de Barcelona i de Petronila Gorchs i Casadevalls també de Barcelona que dirigia un "establecimiento de instrucción para señoritas" al carrer Carders, 48.
Format a l'escola de Llotja de Barcelona, com a mínim el 1871-72, exposà per primer cop el 1877 a l'Associació del Foment de les Belles Arts de Girona. Molt afeccionat a Itàlia, ja hi anà, almenys, el 1880. El 1882 estrenà al Teatre Romea la comèdia Infanticidi!, versió personal d'una peça italiana.
Entre 1886 i 1889 recorregué Itàlia integrat en companyies d'òpera on cantava papers de baix. D'aquesta època queda un carnet de notes (Biblioteca de Catalunya) amb apunts del natural d'assaigs, intèrprets i paisatges dels indrets per on passava.
De nou a Barcelona el 1891 participà en la I Exposició General de Belles Arts. Noves comèdies estrenades per ell (Mala jugada (1891) i L'última voluntat (1892), es publicaren també amb il·lustracions seves. Fou també l'il·lustrador principal de la revista La Llanterna de Manresa (1898-99). Publicà la monografia Catedral de Palma de Mallorca (1898) i posà textos al volum Arquitectura moderna de Barcelona (1900).
Fou el crític d'art del diari La Publicidad i de la revista Álbum Salón (1900-1907), defensant-hi una línia moderada. Bé que esporàdicament tornà a cantar, al Gran Teatre del Liceu, a partir del 1901 en fou el director artístic i hi va fer també tota mena de tasques, entre les quals la de traductor i figurinista. El 1911 esdevingué una temporada empresari del teatre.
Des del 1907 tornà a exercir la pintura i exposà diversos cops, en individuals (a la Sala Parés) i col·lectives.
Els darrers anys de la seva vida s'integrà a l'actiu taller Renart, d'arts Sumptuàries, on Joaquim Renart va fer d'ell diversos apunts.
Un centernar de dibuixos es conserven a la Biblioteca de Catalunya on es van exposar el 1982.

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg MNAC). ISBN 84-8043-009-5.
* Francesc Fontbona: Francesc Casanovas (1853-1921). Catàleg de l'exposició de dibuixos i litografies, Biblioteca de Catalunya, Barcelona 1982.

## Enllaços externs

* Fons Francesc Casanovas de la Biblioteca de Catalunya

## Referències

* ↑ «Naixements.Any 1853.Registre núm.788». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 19-02-1853. [Consulta: 12 agost 2019].
# Dover (Ohio)

Dover és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 12.210 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dover tenia 12.210 habitants, 4.996 habitatges, i 3.362 famílies. La densitat de població era de 896,3 habitants per km².
Dels 4.996 habitatges en un 30,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,4% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 32,7% no eren unitats familiars. En el 28,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 19,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.665 $ i la renda mediana per família de 44.604 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.579 $ mentre que les dones 22.397 $. La renda per capita de la població era de 18.928 $. Aproximadament el 7,5% de les famílies i el 9,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dover». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dover». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Glossogobius torrentis

Glossogobius torrentis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1859. Description of a new generic form of Gobinae from the Amazon River. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 7 (núms. 1-3). 45-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R. 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang, Papua Nova Guinea.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gai Curiaci

Gai Curiaci (en llatí Caius Curiatius) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Curiàcia, una antiga gens romana originària d'Alba Longa.
Va ser tribú de la plebs l'any 138 aC. Ciceró diu d'ell que era un homo infimus. Va acusar els cònsols de l'any, Publi Corneli Escipió Nasica al que anomena amb el sobrenom de Serapió, i Dècim Juni Brut, i els va fer empresonar per la severitat utilitzada en el reclutament de tropes i impedir el privilegi dels tribuns d'eximir algunes persones del servei militar.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Epítom 55
* ↑ Valeri Màxim. De Factis Dietisque Memorabilibus III,7,3
# Vilanova (Castellterçol)

Vilanova és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès.
Està situada en el sector occidental del terme, a ponent de la Sala de Sant Llogari i de Sant Llogari de Castellet, en el vessant meridional de la mateixa vall, a mig camí entre Sant Llogari i la vila de Castellterçol.
# KwaNdebele

KwaNdebele era un dels antics bantustans en què es dividia l'antiga Sud-àfrica. Tenia una extensió de 3.224 km² i una població de 236.000 habitants. La capital era Siyabuswa; en 1986, fou traslladada a KwaMhlanga i la major part de la població pertanyia a la fracció ndebele.
El bantustan, que formava part del territori de Transvaal, fou projectat el 1959, com la resta de bantustans, però fins al 1971 no va rebre cap autogovern. La forta pressió internacional va impedir que li concedissin la independència. El primer ministre fou Simon Skosana. El 1994 fou integrat en la Província de Mpumalanga.
# Charles Frédéric Gerhardt

Charles Frédéric Gerhardt (21 d'agost, 1816 - 19 d'agost, 1856) fou un químic francès. Nascut a Estrasburg estudià a Karlsruhe, Leipzig, Gießen, i Dresden. L'any 1838 es traslladà a París, i el 1841 a Montpeller, on esdevingué professor titular de química l'any 1844. Aquest mateix any conegué Auguste Laurent amb qui compartí gran part de les seves idees sobre la química. Després d'haver mantingut fortes discrepàncies amb altres químics reconeguts de la seva època a causa de les seves teories deixà Montpeller el 1848 per establir-se a París on obrí la seva pròpia École de chimie pratique (Escola de química pràctica). Aquesta escola no va, però, prosperar i l'any 1855 va acceptar una plaça de professor a l'École Polytechnique a la seva ciutat natal d'Estrasburg on moriria l'any següent.
Gerhardt és especialment conegut pel seu treball de reformador en la notació de les fórmules químiques on introduí el concepte de sèrie homòloga l'any 1843. Treballà també en anhídrids d'àcids i va sintetitzar una forma impura de l'àcid acetilsalicílic.

## Obra

* Traité de Chimie Organique (4 vols.)
* 1838. « Ueber einige Stickstoffverbindungen des Benzoyls », en Justus Liebigs Annalen der Chemie
* 1841. Recherches chimiques sur les huiles essentielles : Premier Mémoire présenté a l'Académie des sciences, 30 novembre 1840, ed. de Bachelier
* 1841. Recherches sur l'hellénine, principe concret de la racine d'aulnée et sur quelques composés congénères (tesis de doctorat en ciències, Univ. de Paris, 6 de abril de 1841), Gratiot et Cie. Paris, en líneaArxivat 2014-11-29 a Wayback Machine.
* 1842. « Untersuchungen über die organischen Basen » a Liebigs Ann. Chem.
* 1846. « Ueber salpetersäure und salpetrigsäure Salze », a J. für Praktische Chemie
* 1853. « Recherches sur les acides organiques anhydres », a Ann. Chim. Phys.
* 1853. « Recherches sur les amides », amb L. Chiozza, a Comptes rendus de l'Académie des sciences
* 1858. « Ueber die Einwirkung des Phosphorsuperchlorids auf einige Amide », a Liebigs Ann. Chem.

## Bibliografia

* Dickerson, Jimmy «Charles Gerhardt and the Theory of Organic Combination». J. Chem. Education, 62, 1985, pàg. 323 – 325.
* Grimaux. M.. Charles Gerhardt, sa Vie, son Oeuvre, sa Correspondance. Paris: Masson, 1900.
* Moore, F. J.. A History of Chemistry. New York: McGraw-Hill, 1918. - Cap. 6, "Gerhardt and the Chemical Reformation - Williamson".
* «Laurent, Gerhardt, and the Philosophy of Chemistry». Historical Studies in the Physical Sciences, 6, 1975, pàg. 405–429. 10.2307/27757345.
# Sirwah

«Sirwah» té aquests significats:
Nom de dos jaciments arqueològics del Iemen:
* Sirwah Khawlan
* Sirwah-Arhab
# Cabriol

El Cabriol (en castellà Cabriel) és un riu de la península Ibèrica, afluent del Xúquer, que passa per les comarques valencianes dels Serrans i de la Vall de Cofrents, i castellanomanxega de la Serranía de Cuenca. La superfície de la conca és de 4.754,2 km² i la mitjana del seu cabal està en els 220,82 hm³. Neix al peu de la Muela de San Juan (Sistema Ibèric), amb un recorregut de 220 km abans d'unir-se al Xúquer, al municipi de Cofrents. Passa pels pobles de Zafrilla, Marquesado, Alcalá de la Vega, Villatoya, Villargordo del Cabriol i Pajaroncillo. Els seus principals afluents són el Guadazaón, l'Ojos de Moya i l'Albara. Al País Valencià, en destaca la rambla Albosa.
El riu constituïx des d'antic la frontera natural entre els regnes de València i Castella al llarg de més de 50 km, des de l'embassament de Contreras fins a la confluència amb el riu Xúquer a Cofrents. El curs del riu Cabriol és una àrea poc transformada i ben conservada, on habiten ocells protegits com ara l'àguila reial, l'àguila de panxa blanca o àguila cuabarrada i el brúfol o duc, a més d'una rica vegetació. Des de Villargordo del Cabriol es pot accedir a les agulles dels Cuchillos i a la vall de Fuenseca.
Al llarg del seu recorregut hi ha nombrosos balnearis, com ara els Baños de la Concepción i el de la Fuente Podrida (a Villatoya, Castella–la Manxa) i el balneari de Cofrents anomenat Hervideros de Cofrentes.

## Referències

* ↑ «Cabriol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços Interns

* Gorges del Cabriol.
Viccionari
# Gneu Pompeu Magne (gendre de Claudi)

Gneu Pompeu Magne (en llatí Gneus Pompeius Magnus) formava part de la gens Pompeia. D'ascendència incerta, ja que els historiadors antics no en donen la genealogia, probablement era fill de Marc Licini Cras Frugi (cònsol l'any 27) i d'Escribònia, filla de Luci Escriboni Libó i d'una dona de nom desconegut. La seva àvia materna era Cornèlia Pompeia. Al període imperial es donaven alguns casos de persones que agafaven els cognoms materns en lloc dels paterns.
Calígula no li va permetre utilitzar el cognomen Magne però a la seva mort aquest dret li va ser reconegut per l'emperador Claudi, amb la filla del qual, Antònia, es va casar. Claudi el va enviar al senat romà per anunciar la seva victòria a Britànnia. Més tard a instigació de l'emperadriu Valèria Messalina, va ser executat per orde del mateix Claudi.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mithology. Londres: John Murray, 1876, p. 492.
# Gai Curci Peduceà

Gai Curci Peduceà (en llatí: Gaius Curtius Peducaeanus) va ser un magistrat romà del segle i aC. Era probablement fill de Sext Peduceu, propretor de Sicília els anys 76–75 aC, però va ser adoptat per Gai Curci, i va passar a formar part de la gens Cúrcia.
Va ser tribú de la plebs l'any 57 aC i pretor el 50 aC. Ciceró li va adreçar una carta.

## Referències

* ↑ Ciceró. Epistulae ad familiares XIII,59
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/173?rgn=full+text;view=image;q1=PeducaeanusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 165. ]
# Puig Caragoler de Femenia

El Puig Caragoler de Femenia és una muntanya de Mallorca situada dins el terme d'Escorca que té una altura de 920 m. Està situat dins les terres de la possessió de Femenia, entre el Puig Roig i les terres de Mortitx.
El seu nom, igual que el del Puig Caragoler del Guix (uns set quilòmetres al sud, entre el Puig de n'Alí i la carretera de Caimari a Lluc) i el del Puig Caragolí (dins el terme de Valldemossa), és d'interpretació controvertida. Així, mentre que la interpretació popular el relaciona amb una suposada abundància de caragols al seu entorn, altres fonts assenyalen que cap d'aquests llocs no abunda en caragols, i que és precisament el nom el que ha portat el poble a pensar i a suggestionar-se que en aquests indrets hom n'hi troba més. En aquest cas, es tractaria d'un nom anterior a la Conquista, convertit en Caragoler per etimologia popular, i que tal vegada caldria remetre a l'arrel preromana *kar 'pedra', 'roca'.
El 25 de juny de 1960 dos avions de l'exèrcit alemany que es dirigien a Son Santjoan s'estavellaren als penyals del costat oriental del Puig Caragoler, entre el Coll Ciuró i la Font d'en Quelota. Avui en dia encara es poden veure restes dels avions.

## Principals accessos

* De la carretera Ma-10, km 10,8, per la finca pública de Mortitx, d'accés lliure.
* De la carretera Ma-10, km 15,8, per la possessió de Mossa, camí obert només els diumenges.
* De la carretera Ma-10, km 14,2 per la possessió de Femenia, demanant permís.

## Referències

* ↑ Coromines, Joan. «Caragol». A: Onomasticon Cataloniae.
* ↑ «16 - Puig Caragoler de Femenia». Aires de la Serra Mallorquina. Joan Riera (bloc personal de muntanya). [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ Sastre, Joan i Vicenç. Mallorca vora mar. Marines de tramuntana., 2003.
* ↑ Ordinas, Antoni; Ordinas, Gabriel; Reynés, Antoni. La costa d’Escorca. Palma: Institut d'Estudis Baleàrics, 2006.
* ↑ Vegeu «Quer». A: Diccionari català-valencià-balear.
* ↑ Escanelles, Miquel Àngel. «Caragol». ToponímiaMallorca. [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ Escanelles, Miquel Àngel. «Puig Caragoler de Femenia». ToponímiaMallorca. [Consulta: 2 febrer 2023].
* 1 2 3 Vallcaneras, Lluís. 20 itineraris alternatius per la serra de Tramuntana. Palma: Gràfiques Miramar, 1999. ISBN 84-922372-3-6.
* ↑ Tramuntana Central. Mapa i guia excursionista. Granollers: Alpina, 2005.
* 1 2 «Una ruta pel puig Caragoler de Femenia». Ara Balears. [Consulta: 24 agost 2020].
* ↑ «Senderismo en Mallorca. El Puig Caragoler de Femenia por el Coll Ciuró». Pep Torrens. [Consulta: 24 agost 2020].

## Enllaços externs

* Volta al Puig Caragoler de Femenia Arxivat 2007-08-02 a Wayback Machine.
# Villarejo de Órbigo

Villarejo de Órbigo és un municipi de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 3654 | 3616 | 3412 | 3290 |

## Referències

* ↑ «Provincia de León (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 març 2021].
# Adeu de Mitilene

Adeu de Macedònia (grec antic: Ἀδδαῖος o Ἀδαῖος, llatí: Addaeus o Adaeus) va ser un poeta grec nadiu de Mitilene, a l'illa de Lesbos, que va escriure alguns epigrames; segurament era un personatge diferent d'Adeu de Macedònia, encara que Reiske teoritza que poden ser el mateix.
La seva obra apareix a l'Antologia grega. Se suposa que va viure en temps d'Alexandre el Gran, car en un epigrama es refereix a la seva mort. Va escriure també Περὶ Ἀγαλματοποιῶν i Περὶ Διαφέσεως, dues obres en prosa, segons diu Ateneu de Nàucratis. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català, p. 154, s'escriu sense accent.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Adaeus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 10 febrer 2022].
# Osroes II de Pàrtia

Osroes II fou un pretendent al tron de Pàrtia rebel·lat vers el 190. Es coneix només per les monedes que va emetre, que són del final del regnat de Vologès IV i inicis del de Vologès V. La seva revolta va tenir lloc a l'Atropatene i va dominar Ecbàtana.

## Referències

* ↑ Sellwood, David. «Parthian Coins». A: Yarshater, Ehsan. The Cambridge History of Iran (en anglès). Vol. 3(1): The Seleucid, Parthian and Sasanian Periods. Cambridge: Cambridge University Press, 1983, p. 297. ISBN 0-521-20092-X.
| Rebel·lat contra: Vologès IV | Imperi Part | Derrotat per: Vologès V |
# Fombellida

Fombellida és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó. Està situat entre Torre de Esgueva i Canillas de Esgueva.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 328 | 301 | 244 | 244 |
# Derek Landy

Derek Landy (Lusk, comtat de Dublín, 1974) és un guionista i escriptor de narrativa irlandès, conegut per ser autor de la sèrie de novel·les infantils Skulduggery Pleasant. Ha guionitzat les pel·lícules
Abans d'aconseguir l'èxit amb Skulduggery Pleasant treballava al camp amb coliflors fins que li arribà el contracte amb l'editorial HarperCollins per 1,8 milions de lliures el 2006. El 2007 es publicà el primer llibre de la sèrie i trobà un gran èxit. Warner Bros. comprà els drets de la sèrie de llibres per poder fer una adaptació al cinema el mateix any.

## Obres

Ha escrit els guions per a les pel·lícules Boy Eats Girl (2005) i Dead Bodies (2003). La sèrie de novel·les que el va fer famós perquè es convertiren en best-sellers va iniciar-se amb la novel·la Skulduggery Pleasant publicada el 2007.
Altra trilogia de l'autor és Demon Road.

## Referències

* ↑ «Skulduggery Pleasant: Death Bringer». RTÉ.ie. Arxivat de l'original el 24 d’octubre 2011. [Consulta: 29 juliol 2019].
* 1 2 3 Dwyer, Clara «Plotting a great escape». Irish Independent, 11-12-2011 [Consulta: 29 juliol 2019].
* ↑ Webb, Sarah «Skulduggery that's worth a cool £1.8m!». Irish Independent, 07-04-2007 [Consulta: 29 juliol 2019].
* 1 2 Rowbotham, Jill «Pointing the bone». The Australian, 05-03-2010 [Consulta: 29 juliol 2019].
* ↑ «Warner Bros. scoops high-profile kids' book series». Reuters, 24-05-2007 [Consulta: 29 juliol 2019].
* ↑ Eyre, Charlotte «HC Children's acquires Derek Landy trilogy». The Bookseller, 04-03-2015 [Consulta: 29 juliol 2019].
# Gai Decimi

Gai Decimi (en llatí Caius Decimius) va ser un magistrat romà del segle ii aC.
Va ser enviat com a ambaixador a Creta l'any 171 aC per demanar als cretencs tropes auxiliars per ajudar en la guerra contra Perseu de Macedònia. El 169 aC va ser pretor peregrí, i a l'any següent fou enviat com ambaixador a Antíoc IV Epífanes (174 aC-164 aC) i Ptolemeu VIII Evergetes II Fiscó per intentar reconciliar a ambdós, als que va amenaçar, en cas de seguir la guerra, en deixar de ser amics i aliats de Roma. Durant aquesta ambaixada, ell i els seus col·legues van visitar Rodes convidat pels rodis i va parlar a favor d'ells al seu retorn a Roma.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/962?rgn=full+text;view=image;q1=DecimiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 947. ]