OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andoni Ortuzar Arruabarrena

Andoni Ortuzar Arruabarrena (Abanto-Zierbena, 13 de juliol de 1962) és un periodista i polític espanyol pertanyent al Partit Nacionalista Basc (PNB), exdirector de EITB, membre del Parlament Basc i des de 2013, president del Partit Nacionalista Basc.

## Biografia

Andoni Ortuzar va néixer el 13 de juliol de 1962 en la localitat biscaïna de Sanfuentes, Abanto i Ciérvana, en la Zona Minera (Biscaia). Va estudiar "ciències de la informació", branca periodisme, en la Universitat del País Basc. Quan va acabar la carrera va entrar com a redactor en Ràdio Popular de Bilbao i, posteriorment, el 1981 en el diari Deia on es va mantenir fins a 1987. En Deia va ser responsable de les Seccions de Laboral i Euskadi-Política. Militant del sindicat ELA va pertànyer al comitè d'empresa d'aquest mitjà arribant a ser president d'aquest.

## Activitat política

El setembre del 1987 va abandonar Deia i es va incorporar al Departament de Presidència, Justícia i Desenvolupament del Govern Basc com a assessor encarregant-se de la prefectura de premsa i de les relacions internacionals. Al febrer de 1991 va ser nomenat Assessor de Comunicació i Difusió en la Secretaria de la Presidència i assignat a la llavors acabada de crear Secretaria General d'Acció Exterior. Des de 1992 va exercir el lloc de Coordinador d'aquesta Secretaria, amb responsabilitats directes en la preparació de missions institucionals basques a l'exterior i la programació de les visites oficials a Euskadi de personalitats i mandataris estrangers.
El gener de 1995, dins d'un nou gabinet de govern, va ocupar el lloc de Secretari General d'Acció Exterior, sota la dependència directa del lehendakari.
Ha tingut també les responsabilitats de President del Consell Assessor Basc de Cooperació al Desenvolupament, Vicepresident del Consell Assessor amb les Col·lectivitats Basques i membre de la Comissió Bilateral Euskadi-Estat per a Assumptes Europeus.
El juliol del 1999 és nomenat director general d'Euskal Irrati Telebista (la ràdio i televisió pública basca), càrrec que va mantenir fins a gener de 2008 quan va ser nomenat president del Bizkai Buru Batzar del PNB, l'òrgan de direcció d'aquest partit a Biscaia, en substitució d'Iñigo Urkullu.
El març de 2009 recull l'acta de membre del grup parlamentari Euzko Abertzaleak-Nacionalistes Bascos en el Parlament Basc, càrrec que ocupa fins al 31 de gener de 2012.
El 12 de gener de 2013 és elegit President del Euzkadi Buru Batzar del PNB, càrrec que va revalidar en el marc de l'Assemblea General del PNB celebrada en Iruñea els dies 13 i 14 de febrer de 2016.

## Referències

* 1 2 «Andoni Ortuzar, elegido nuevo presidente del PNV» (en castellà). Heraldo de Aragon, 12-01-2013. [Consulta: 31 juliol 2020].
* ↑ Batzar, Euzkadi Buru. «Gure Burukideak: Andoni Ortuzar Arruabarrena» (en castellà). [Consulta: 18 gener 2019].
* ↑ «Andoni Ortuzar - Noticias, reportajes, vídeos y fotografías» (en espanyol europeu). [Consulta: 18 gener 2019].
# Casal familiar al carrer Vilaclosa, 7

La Casal familiar al carrer Vilaclosa, 7 és una obra de Maials (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge en cantonera de planta baixa i dos pisos, amb façana conservada bastant purament. Construcció senzilla de finals de l'edat mitjana. Es creu que originàriament aquest immoble formava part del Palau Residència.

## Referències

* ↑ «Casal familiar al carrer Vilaclosa, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# Villa Collemandina

Villa Collemandina és un comune (municipi) de la província de Lucca, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 80 km al nord-oest de Florència i uns 35 km al nord de Lucca.
Limita amb els municipis de Castiglione di Garfagnana, Pieve Fosciana, San Romano in Garfagnana, Sillano Giuncugnano i Villa Minozzo.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució demogràfica de Villa Collemandina entre 1861 i
* Font: ISTAT - Elaboració gràfica de Viquipèdia

## Llocs d'interès

* Santuari de Santa Maria del Soccorso
* Jardí botànic Pania di Corfino
# Mongpan

Mongpan (birmà Maingpan) és un estat dels Estats Shan dins l'estat Shan de Myanmar. Té uns 3.703 km². La capital és Mongpan situada a la vora d'un afluent del Salween, a l'est de Mongnai. Té la muntanya de Loi Hkilek de 2.133 m. L'estat té molta població birmana establerta allí des del temps de domini dels reis de Birmània. Té quatre subestats a la part oriental del riu Salween, que no tenen cap ciutat ni infraestructures: Mongton (al nord), Monghan (a l'est), Mongkyawt (a l'oest, a la riba oriental del Salween), i Mongtha (al sud).

## Història

El rei birmà Alaungpaya (1735-1760) en tornar d'una expedició a Siam el 1737 va passar per Mongpan i va decidir de crear-hi un principat (Myosa) amb el territori a l'oest del Salween, i depenent de Kengtung; el 1867 el Myosa va rebre l'ordre de colonitzar la part oriental que era una zona salvatge de domini indeterminat; s'hi van establir colons birmans i shans de Mongnai en quatre llogarets: Mong Tong, Mong Hang, Mong Kyawt i Mong Hta, i es va obtenir molta fusta (més tard els britànics hi van establir una companyia privada). El Myosa es va sotmetre als britànics el 1887 i fou reconegut príncep separat. El príncep fou enderrocat pels japonesos el 1943 i el principat transferit a Tailàndia. El 1945 els britànics el van recuperar i van reinstal·lar al príncep. El darrer príncep que va governar va abdicar el 1959 i després fou una de les Repúbliques de la unió d'Estats Shan que constituïren l'Estat Shan, amb vocació d'independència, però part de Myanmar.

### Myosa i Sawbaw de Mongpan

* Naw Hkam ? - 1808
* Mana Ne Myo 1809 - 1823
* Maung Shwe Hkam 1823 - 1858
* Hkun Tun U 1858 - 1867
* Hkun Tun U 1867 - 1886
* Hkun Leng 1886 - ?
* Hkun On 1918 - ?
* Hkun ? ? - 1943
* ? 1943-1945
* Hkun ? (segona vegada) 1945-?
* Hkun ?? ?-1959
# Breitenbach

«Breitenbach» té aquests significats:
* Breitenbach (Baix Rin), municipi francès a la regió d'Alsàcia, departament del Baix Rin
* Breitenbach (Solothurn), municipi del cantó de Solothurn (Suïssa), cap del districte de Thierstein
* Breitenbach-Haut-Rhin, municipi francès, situat a la regió d'Alsàcia, departament de l'Alt Rin
# Cottus rondeleti

Cottus rondeleti és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 5,7 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: riu Erau (Llenguadoc-Rosselló, França).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ángel Acciaresi

Ángel Acciaresi (Buenos Aires, Argentina, 26 de març de 1908) és un director de cinema que ha desenvolupat la seva carrera a l'Argentina. El 1936 va començar a treballar als estudis Lumiton com a assistent a la pel·lícula Los muchachos de antes no usaban gomina dirigida per Manuel Romero. Més endavant va ser assistent de diversos directors com Lucas Demare, Hugo del Carril, Armando Bó, Kurt Land i Enrique Carreras. El 1961 va dirigir el seu primer film, la coproducció amb Brasil, Tercer mundo al que van seguir altres pel·lícules. També figura als crèdits de Las aventuras de Pikín (1977) com a codirector tot i que només va estar tres dies en el rodatge.

## Referències

* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995) (en castellà). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001. ISBN 950-05-0896-6.
* Martín, Jorge Abel. Diccionario de realizadores contemporáneos (en castellà). = Buenos Aires: Instituto Nacional de Cinematografía, 1987, p. 11-122. ISBN 950-99113-1-3.
* Martínez, Adolfo C. Diccionario de directores del cine argentino (en castellà). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2004, p. 15. ISBN 950-05-1524-5.
# Eugenio Gómez Carrión

Eugenio Gómez Carrión (Alcañices, 1786 - Sevilla, 1871), va ser organista de la Catedral de Zamora durant el primer terç del segle xix. Es formà al Colegio San Pablo de Zamora i a l'escolania de la catedral, on estudià harmonia i orgue amb el mestre Luis Blasco i l'organista Manuel Dachua. El 1812 obtingué la plaça de segon organista de la catedral de Zamora, càrrec que també guanyà a Sevilla el 1814.
Amb Manuel Sanclemente, organista primer de la catedral de Sevilla, va promoure la fundació d'una acadèmia filharmònica, una inicitaiva que la Real Sociedad Económica Sevillana de Amigos del País va valorar amb bons ulls. Va donar classes de piano a la Infanta Luisa Fernanda, germana de la reina Isabel II.
Durant la seva etapa sevillana va poder conèixer a Franz Liszt, quan aquest va visitar Sevilla el 1844 per fer-hi tres concerts. Gómez li va mostrar les seves 12 Melodías harmonizadas per a piano i Liszt el va animar a seguir component. També contactà amb Glinka quan aquest visità Sevilla durant la promavera de 1847.
La figura d'Eugeni Gómez Carrión encara no és prou coneguda, tot i que l'any 1987 la Caja Zamora va publicar una serie d'enregistraments sobre músics de la catedral, on hi és inclòs.

## Obra

Al llarg de la seva trajectòria compositiva escriví música per a piano (36 melodies harmonitzades i peces curtes, valsos, masurques), orgue, orquestra, música escènica i també repertori eclesiàstic. Un dels seus ofertoris per a orgue encara es toca a Sevilla. A més, va crear un arrengament de la Cinquena Angustia per a piano i instruments de vent. Al fons musical SEO (Fons de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot) es conserva un ofertori per a orgue d'aquest autor.

## Referències

* 1 2 3 N.S. «Eugenio Gómez, profesor de una infanta». La Opinión de Zamora [Consulta: 8 novembre 2016].
* ↑ Álvarez Cañibano, Antonio «Gómez Carrión, Eugenio». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana, Madrid: SGAE, 1999, pàg. vol. 5, p. 714-715.
* ↑ «Obres d'Eugenio Gómez a l'IFMuC».
# Andonis Benakis

Andonis Benakis (grec: Αντώνης Μπενάκης) (Alexandria, 1873 - Atenes, 1954) va ser un col·leccionista d'art grec i el fundador del Museu Benaki d'Atenes. Son pare era el polític i magnat Emmanuel Benakis i la seua germana, l'escriptora Pinelopi Delta. Benakis va estudiar a Atenes i a Oxford, i va ser voluntari en la guerra del 1897 i en la Guerra dels Balcans del 1912-1913. Va fundar el Museu Benaki, va donar-li les seues col·leccions d'art i en va assumir el cost econòmic. Posteriorment va donar el Museu Benaki a l'Estat i, fins a la seua mort, va col·laborar a enriquir-lo i millorar-ne l'organització així com la seguretat econòmica. Va ser membre del Comitè mundial dels scouts des del 1949 fins al 1951.

## Referències

* ↑ Στο σαλόνι της Πηνελόπης, .tovima.gr [Consulta: 9 de desembre del 2010] (grec)
* 1 2 Βιογραφικά στοιχεία, ΕΛΛΗΝΟΑΜΕΡΙΚΑΝΙΚΟΝ ΕΚΠΑΙΔΕΥΤΙΚΟΝ ΙΔΡΥΜΑ [Consulta: 9 de desembre del 2010] (grec)

## Enllaços externs

* Antonis Benakis (anglès), Fitxa biogràfica al web del museu Benaki
# Casal dels Països Catalans de Toronto

El Casal dels Països Catalans de Toronto és un casal català fundat a Toronto (Ontario) el 1977 per Josep Puigvert i Arnaus, Josep Ametller i Bassets, Enriqueta Bru i Pujades, Amèlia Antolí, Joaquim Torres, Adela Pérez i Albert Pujolà. Des del 1982 edita la revista Flama, que el 2007 es distribueix des de la seva web en format pdf. El seu president és Tomàs Ribas-Bordas. Han estat presidents d'aquest casal català Josep Puigvert, Amèlia Antolí, Jaume Cases i Mercè Junyent.

## Referències

* ↑ Tudela, Xavier. Catalans de fora. Col·lecció la Rella. Edicions el Llamp, 1985, pp. 177 - 178.
* 1 2 3 «Casal dels Països Catalans de Toronto». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Comunitats Catalanes a l'Exterior. Generalitat de Catalunya, 2008.
# Villa Dominga

La Villa Dominga és una obra modernista de Molins de Rei (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
També es diu Torre Muntan perquè és una obra de construcció de la família Muntan. També de la mateixa familia i protegida com a bé cultural d'interès local i modernista, el 1930 es construeix Villa Rosita a l'Ametlla del Vallès.

## Descripció

Torre envoltada per un jardí amb decoració modernista (maó i ceràmica). La seva estructura és d'un cos central de planta i dos pisos amb teulada a dues aigües perpendiculars a la façana i dos cossos laterals de planta i pis, acabat en terrat. La part central de la construcció està rematada per decoració en forma de merlets, alternant-los amb petites finestres cegues i obertes. A l'alçada del segon pis hi ha la inscripció "Villa Dominga - 1904". Els maons, bicolors estan disposats de forma alterna en franges horitzontals.

## Referències

* ↑ «Villa Dominga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Mongpawn

Mongpawn (en birmà Maingpun) és un estat dels Estats Shan dins l'estat Shan de Myanmar. Té uns 597 km². La capital és Mongpawng, a la vall de Nam Tan.

## Història

El principat era subsidiari en temps del domini birmà, i fou fundat per ordre del rei el 1816 sota jurisdicció de Mongnai. El 1882 el príncep de Mongnai es va revoltar i Mongpawn es va erigir en principat separat, va derrotar l'usurpador Twet-Nga-Lu i va ocupar Kengtung que va entregar a l'ex príncep de Mongnai al que després va ajudar a recuperar el seu principat. Va participar a contracor a la Confederació d'estats Shan contra els britànics del 1886, al front de la qual es va posar el príncep birmà Limbin, però de seguida que va poder, es va sotmetre i els britànics el van confirmar com estat separat i amb el títol de sawpaw (saofa). El juliol de 1947 el príncep Sam Htun va morir en l'atemptat contra Aung San. El 1948 els Taungthu van demanar un estat separat a la zona sud-oest dels estats shan, als principats on són majoria o una part considerable, però només els va ser atorgada una representació de tres membres sobre 25 dins el consell de l'Estat Shan. Molts taunghtu van combatre a les files dels Karen, Karenni i altres grups guerrillers.
El darrer príncep Sao Hso Hom va abdicar el 1959 i després el principat fou una de la Repúbliques de la unió d'Estats Shan que constituïren l'Estat Shan, amb vocació d'independència, però que són part de Myanmar. El príncep va tenir encara una vida política activa més enllà del 1959 i el 1962, després del cop d'estat, fou detingut durant cinc anys.

### Myosa i sawpaw de Mongpawn

* Hkun Lek 1816 - 1860
* Hkun Ti 1860 - 1880
* Hkun Ti 1880 - 1928
* Sao Sam Htun 1928 1947
* Ba Choe 1947 - ?
* Sao Hso Hom ?-1959
# Breitenbach (Solothurn)

Breitenbach és un municipi del cantó de Solothurn (Suïssa), cap del districte de Thierstein.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Susan J. Helms

Susan Jane Helms (nascuda el 26 de febrer de 1958) és una Tinent General en les Forces Aèries dels Estats Units i anterior astronauta de la NASA. Actualment és Comandant de la 14a Força Aèria (Air Forces Strategic); i Comandant de la Joint Functional Component Command for Space a Vandenberg Air Force Base de Califòrnia. Helms va ser tripulant en cinc missions del Transbordador Espacial i va ser resident de l'Estació Espacial Internacional (ISS) durant cinc mesos del 2001 quan va participar en l'Expedició 2 de l'ISS. Ella i James S. Voss van fer un passeig espacial de 8 hores i 56 minuts, el més llarg de la història, en el vol d'anada STS-102.

## Referències

* ↑ «USAF Biography of Helms». Arxivat de l'original el 2012-12-12. [Consulta: 12 desembre 2012].
* ↑ «STS-102 Mission Control Center Status Report # 7». NASA. Arxivat de l'original el 2006-10-14. [Consulta: 28 febrer 2013].

## Enllaços externs

* NASA biography
# Zarbiè

Zarbiè o Zarbienos (Zarbienus, Ζαρβιηνός) fou rei de Corduena.
Es va dirigir a Appi Claudi quan aquest era a Antioquia, amb intenció de sostreure's del jou de Tigranes II d'Armènia. Fou assassinat abans de l'arribada dels romans junt amb la seva dona i els fills. Quan Luci Licini Lucul·le (cònsol 74 aC) va arribar a Corduena li va dedicar uns funerals amb gran pompa i va encendre de pròpia mà la pira funerària, fent erigir també un sumptuós monument.

## Referències

Schottky, Martin (Pretzfeld). "Zarbienus." Brill's New Pauly., 2012. Referència. 28 de març de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/brill-s-new-pauly/zarbienus-e12214820>
# Lori de Goldie

La cotorra de Goldie (Glossoptilus goldiei) és una espècie d'au de la família dels psitàcids (Psittacidae) que habita zones boscoses de muntanya de Nova Guinea.
El 1882, Richard Bowdler Sharpe va encunyar el binomi Trichoglossus goldiei. Després va ser classificat Psitteuteles goldiei i finalment el 2020 es va transferir al seu propi gènere Glossoptilus després de la publicació d'un estudi filogenètic dels loris.

## Referències

* ↑ Sharpe, R. Bowdler «Contributions to the Ornithology of New Guinea. Part VII.-Diagnoses of new Species of Birds from the back of the Astrolabe Range, S.E. New Guinea.» (en anglès). Journal of the Linnean Society of London, Zoology, 16, 92, 01-04-1882, pàg. 317–319. DOI: 10.1111/j.1096-3642.1882.tb02284.x.
* ↑ Joseph, Leo; Merwin, Jon; Smith, Brian Tilston «Improved systematics of lorikeets reflects their evolutionary history and frames conservation priorities» (en anglès). Emu - Austral Ornithology, 120, 3, 02-07-2020, pàg. 201–215. DOI: 10.1080/01584197.2020.1779596. ISSN: 0158-4197.
* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. IOC World Bird List 12.1 (en anglès). 12.2, 2022. DOI 10.14344/ioc.ml.12.1..
# Montardo

El Montardo o Montardo d'Aran és un pic dels Pirineus centrals, a la comarca de la Vall d'Aran. Té una alçada de 2.833,2 metres i per la seva vistositat i situació és una de les muntanyes més conegudes d'aquella comarca i de tot el Pirineu. Freqüentment és anomenat també Montarto.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.
Tot i l'austeritat del seu aspecte quan es mira des del riu de Valarties, és un cim que té una ascensió fàcil des del vessant sud. És per això que no es coneixen dades sobre la seva primera ascensió, ja que, tot i el fort pendent dels seus darrers cent metres, el cim és fàcilment accessible per un seguit de tarteres i pendents herbosos.
Als mesos d'estiu és assolit per nombrosos aficionats. Hi ha dos refugis (el de Ventosa i Calvell, a la vall de Boí, i el de la Restanca, al capdamunt del Valarties), amb tots els serveis que hi faciliten l'estada.
A l'hivern, és també destinació de nombroses ascensions amb esquí de muntanya. Els descensos es fan gairebé sempre per la mateixa via de pujada (la Restanca), encara que n'existeixen itineraris –més difícils– per la vall de Rencules. També és molt difícil –a més de perillós– l'itinerari que remunta la cara nord per l'Ombrer deth Montardo.
Per la seva posició, una mica desplaçada de l'eix axial, és un mirador circular, esplèndid punt de vista de tota la Vall d'Aran. Per aquesta mateixa raó, és molt coneguda la seva imatge des del Pla de Beret o des del poble d'Arties, al municipi de Naut Aran.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].

## Ruta normal

Des del refugi Joan Ventosa i Calvell (2.200 m), cal anar cap als estanys de Travessany sempre en direcció nord fins a arribar a l'estany de Monges (2.410 m). Seguint la mateixa direcció, s'ataca directament el cim pel seu vessant sud fins a arribar al Cap de la Serra (2.781 m). Passarem pel coll del Montardo (2.729 m) i sense cap dificultat al cim sense problemes. Calen unes dues hores per superar els 600 metres de desnivell que hi ha des del refugi.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Resolució 92 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 92 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 8 de maig de 1951, recordant les seves resolucions anteriors que exigien un alto el foc en el conflicte araboisraelià de 1948, el Consell va observar amb preocupació que els enfrontaments havien esclatat a la zona desmilitaritzada establerta per l'acord d'armistici general israelià-sirià del 20 de juliol de 1949, i que la lluita continuava malgrat l'ordre d'alto el foc del Cap d'Estat Major interí de l'Organisme de les Nacions Unides per la Vigilància de la Treva a Palestina. El Consell convida a les parts de les persones en les zones afectades a que cessin la lluita i les convida a complir amb les seves obligacions i compromisos amb les resolucions i els acords anteriors.
La resolució es va aprovar amb deu vots; la Unió Soviètica es va abstenir.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1946 - 1953)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Convent de la Visitació

«Convent de la Visitació» té aquests significats:
* Convent de la Visitació (El Guinardó)
* Convent de la Visitació (Sant Boi de Llobregat)
* Convent de la Visitació de Nostra Senyora, a Madrid
# Àngel Catafau i Salvó

Àngel Catafau i Salvó (Mollet del Vallès, 29 de juliol de 1909 - 31 de desembre de 1993) fou un comerciant i compositor català.
Va ser un personatge popular en la història de Mollet on, al cap de nou anys, va començar les seves primeres lliçons de música amb mestres locals com Vicenç Solà i Miquel Santamaria. A la dècada dels anys 1930, va crear l'Orchestra Catalunya, que va passar a anomenar-se Appeal Orchestra.
Seguidament, un cop passada la Guerra Civil Espanyola, va crear l'Orchestra Salmer's, predecessora de la Gran Estilo.
També Catafau es dedicà a impartir classes de música en l'àmbit local. Va crear diversos gèneres musicals, amb obres per a ball, sarsueles i sardanes, com Que bonic és el Vallès, Amb tot el cor, Els llagostins o Visca el Barça!

## Referències

* ↑ «Esquela de defunció». La Vanguardia, 12-01-1994, pàg. 26.
* ↑ Garcia-Moreno i Marchan, Consol. La Sardana a Mollet, un segle d'història. Centre d'Estudis Molletans, 2007.
# Antonio Gandini

Antonio Gandini (Mòdena, 1786 - 1842) fou un compositor italià. Estudià al Conservatori de Bolonya al mateix temps que Rossini, i el 1814 compongué una cantata de circumstàncies, Caduta dei Giganti, que li valgué la plaça de mestre de capella de la cort. Fundà una caixa de socors per als artistes pobres i compongué les òperes Erminia (1818), Ruggiero (1822), Antigona (1824), i diverses cantates. Fou el pare del també compositor i escriptor, Alessandro Gandini (1807-1871).

## Referències

* ↑ Volum 25, pàg. 686 de l'enciclopèdia Espasa.
# Championship Manager 2010

Championship Manager 2010 (CM 2010 o Championship Manager: Tu Entrenador 2010) és un videojoc de la saga Championship Manager basat en la simulació del futbol real. Va ser desenvolupat per Beautiful Game Studios i publicat per Eidos Interactive únicament per la plataforma de PC. El seu llançament es va produir l'11 de setembre de 2009, sent el primer joc de la saga en sortit a la venda des de 2007.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2016-06-11 a Wayback Machine.
* Demo Oficial Arxivat 2019-06-17 a Wayback Machine.