OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Conference House

La Casa de la Conferència (en anglès, Conference House), també coneguda com la Casa Billop (Billop House) o Mansió Billop (Billop Manor), és una casa de pedra de Tottenville, Staten Island, Nova York, construïda pel capità Christopher Billopp abans de 1680. Es troba al Conference House Park, a prop de Ward's Point, l'extrem més al sud de l'Estat de Nova York a Staten Island, que es va conèixer com a «Billop's Point» al segle xviii.
El coronel Christopher Billop, net i hereu del capità Billopp, va acollir-hi la Conferència de Pau de Staten Island, un intent infructuós de trobar un final negociat ràpid per acabar amb la Guerra Revolucionària dels Estats Units, l'11 de setembre de 1776. La casa, un Indret Històric Nacional i de la ciutat de Nova York, es troba al Conference House Park amb vistes a la badia de Raritan. La casa també es troba dins de l'àrea de conservació de Ward Point, afegida per separat al Registre Nacional de Llocs Històrics el 1982.

## Referències

* ↑ White, Norval; Willensky, Elliot. AIA guide to New York City. 4a ed. Nova York: Three Rivers Press, 2000, p. 931. ISBN 978-0-8129-3107-5.
# Companyia privilegiada

Una companyia privilegiada (de l'italià Compagnia) era una companyia comercial amb activitats que gaudien de la protecció de l'estat mitjançant un privilegi. L'activitat d'aquestes companyies era diferent de la de les guilds de comerciants de l'edat mitjana, com la Hansa, i s'identifiquen més amb les grans corporacions capitalistes, excepte per funcionar en règim obertament monopolístic.
El capital necessari per al funcionament de les companyies privilegiades estan només a l'abast de l'Estat i de l'associació de molts capitalistes individuals, amb el que s'estableixen per a aquests condicions de responsabilitat limitada similars a les de les modernes societats anònimes.
La seva prehistòria es pot rastrejar fins a la Itàlia del segle xiv, quan els seus mercaders operaven en el Llevant mediterrani, coneixent companyies comercials de Pisa, Gènova, Venècia i Florència. També poden considerar precedents els consolats comercials de les ciutats de les Corones de Castella i Aragonesa durant la baixa edat mitjana (anomenat Consolat del Mar a la Corona d'Aragó), o l'esmentada Hansa, que va reunir a les ciutats del Bàltic i va dominar el comerç del nord d'Europa.
Però trobem un avanç significatiu en sistemes comercials privilegiats que es beneficiaven de les dimensions d'una economia nacional sustentada en un Imperi colonial, fins a l'obertura de l'economia-món al segle xvi, amb l'establiment a la façana atlàntica d'Europa Occidental de les monarquies autoritàries de l'Antic Règim (Portugal, Espanya i França), i especialment en els seus rivals econòmics, socials i ideològics: les Províncies Unides (Holanda) i Regne d'Anglaterra (la Companyia Holandesa de les Índies Occidentals i la Companyia Britànica de les Índies Orientals).
La política comercial que es fonamenta en això, basada en el proteccionisme, es denominava mercantilisme, i per justificar-ho van sorgir les primeres elaboracions teòriques de l'economia com a ciència moderna, com la de Jean-Baptiste Colbert.

## Companyies privilegiades destacades
### Espanyolas

* 1714 - Companyia de Honduras
* 1728 - Companyia Guipuzcoana de Caracas
* 1740 - Real Companyia de l'Havana
* 1746 - Real Companyia de Comerç y Fábrica de Zaragoza
* 1748 - Real Companyia de San Fernando de Sevilla
* 1765 - Companyia de Comerç de Barcelona
* 1785 - Companyia de les Filipines
# Copa Federació d'hoquei sobre gel

La Copa Federació d'hoquei sobre gel fou una competició espanyola d'hoquei sobre gel que s'ha disputat intermitentment omplint forats en el calendari esportiu, en la qual s'enfronten els dos primers classificats de la lliga regular en una eliminatòria, on el primer classificat té avantatge de pista.
En 2009 havia de ser substituïda per la transfronterera Copa Pirenaica però no va reeixir i es va fer una nova edició de la competició. La Copa Federació es va deixar de celebrar durant uns anys, i no va ser fins al 2018 que es va recuperar.

## Historial

| Any | Campió | Resultat | Finalista | Seu |
| 2005-06 | CG Puigcerdà | 9-6 / 5-2 | CH Jaca | |
| 2006-07 | CG Puigcerdà | 4-3 / 5-2 | CH Jaca | Jaca / Puigcerdà |
| 2009-10 | CH Jaca | | CG Puigcerdà | |
| 2017-18 | CG Puigcerdà | 3-4 / 5-2 | CH Jaca | |
* ↑ Final suspesa per la Federació Espanyola, que va declarar campió al CH Jaca per 5-0

## Referències

* 1 2 Puntí, Joan. «La federació d'esports de gel recupera la copa Federació per substituir la copa Pirenaica». El 9 esportiu, 22-09-2009. [Consulta: 26 abril 2023].
* 1 2 «El Puigcerdà, indignat, no vol afluixar». El 9 esportiu. [Consulta: 25 abril 2023].
* 1 2 «El hockey español tendrá este año Copa Federación» (en castellà). Cadena SER, 14-03-2018. [Consulta: 24 abril 2023].
* ↑ «El Club Gel Puigcerdà guanya un títol històric». La Xarxa, 03-05-2006. [Consulta: 24 abril 2023].
* ↑ «El Puigcerdà desmunta el Jaca i aconsegueix la Copa Federació». Diari de Girona, 12-02-2007. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «El Club Gel Puigcerdà es fa amb la Copa Federació al guanyar al Jaca per 5 a 2». 324cat, 11-02-2007. [Consulta: 23 abril 2023].
# Conspiració de Newburgh

La conspiració de Newburgh (Newburgh conspiration) és una conspiració organitzada el març de 1783 al final de la Guerra d'Independència dels Estats Units provocada pel descontentament d'oficials i soldats de l'Exèrcit Continental que feia uns quants anys que no cobraven. La revolta encara roman avui en part inexplicable: el gener de 1783, els oficials nord-americans van enviar al Congrés la llista de les seves demandes que van quedar sense resposta. Al març, una carta anònima va circular entre els soldats de Newburgh que va predir que l'exèrcit es negaria a dispersar-se si no es complien les seves demandes econòmiques; en el cas d'una represa de les hostilitats amb Anglaterra, es refusaria de lluitar.
El comandant en cap de l'exèrcit continental, George Washington, va tancar qualsevol discussió seriosa sobre un possible cop d'estat; va calmar la situació durant una reunió dels oficials del 15 de març de 1783 pronunciant un emotiu discurs demanant als seus oficials que mantinguin la supremacia del Congrés. Es va retirar de l'exèrcit a finals d'any
Poc després, el Congrés va aprovar un acord de compromís que havia rebutjat anteriorment: va finançar una part del sou endarrerit i va donar als soldats cinc anys de sou complet en lloc d'una pensió de mitja paga de tota la vida. Aquest incident va tendir a mostrar la necessitat d'una reforma institucional: els Estatuts de la Confederació que organitzaven els poders semblaven llavors mancats d'eficàcia.

## Referències

* 1 2 Vincent 1985, p. 179
* ↑ Cottret 2003, p. 260
* ↑ Cottret 2003, p. 261

## Bibliografia

* Cottret, Bernard. La révolution américaine (en francès). Perrin, 2003, p. 525 (Per l'histoire). ISBN 2-262-01821-9.
* Vincent, Bernard. Histoire documentaire des États-Unis (en anglès). 2. Presses universitaires de Nancy, 1985, p. 191. ISBN 2-86480-211-2.
# Conferències de Londres i París

Les Conferències de Londres i París van ser dues conferències relacionades efectuades a Londres i París al setembre-octubre de 1954 per determinar l'estat de l'Alemanya Occidental. Les negociacions van concloure amb la signatura d'Acords de París o Pactes de París, que va concedir plena sobirania a Alemanya Occidental, va donar fi a l'ocupació, i va permetre el seu ingrés a l'OTAN. D'altra banda, tant Alemanya Occidental com Itàlia es van unir al Tractat de Brussel·les, el 23 d'octubre de 1954. Els acords van entrar en vigor el 5 de maig de 1955. Les potències participants van incloure a França, Gran Bretanya, Bèlgica, els Països Baixos, Luxemburg, Alemanya Occidental, Itàlia, Canadà, els Estats Units, i la resta de membres de l'OTAN.

## Referències

* 1 2 Sutton, Michael. France and the Construction of Europe, 1944-2007: The Geopolitical Imperative (en anglès), 18 de març de 2011, p. 74–76. ISBN 9780857452900.
* 1 2 Haftendorn Coming of Age: German Foreign Policy Since 1945, 28 de febrer de 2006, p. 30–32. ISBN 9780742538764.

## Enllaços externs

* Final Act of the London Conference Full text.
* NATO on the Paris Agreements
# Confessions

Les Confessions és el títol de l'autobiografia filosòfica d'Agustí d'Hipona escrita en llatí entre els anys 397 i 398. El nom ve per la voluntat de l'autor de confessar i fer penitència de la seva joventut en pecat, abans de convertir-se al cristianisme i seguir els seus ensenyaments. L'obra barreja l'estil bíblic amb els preceptes clàssics sobre l'art d'escriure.

## Estructura

L'obra es divideix en 13 llibres
* Narra la seva primera infància
* Als catorze anys entra en un grup de joves amb qui comet els primers pecats
* Explica com es va fer seguidor del maniqueisme
* Perd un amic molt proper, fet que li canvia la vida, comença a explorar el dolor i el jo
* Coneix Ambròs de Milà i comença a allunyar-se dels ensenyaments maniqueus
* El seu mestre li ensenya el cristianisme, Agustí fa 30 anys
* Coneix el neoplatonisme, que l'ajuda a entendre Déu
* Decideix convertir-se
* Pateix noves pèrdues personals
* Reflexions sobre la memòria humana i els sentits
* Reflexions sobre la creació i el temps
* Reflexions sobre el cel i la terra
* Reflexions sobre la Santíssima Trinitat

## Llegat

Jean-Jacques Rousseau va escriure un llibre homònim, inspirat per la lectura de l'obra. Petrarca deu gran part de les seves reflexions poètiques sobre l'ànima enamorada als pensaments d'Agustí. Les Confessions van influir enormement durant tota l'Edat Mitjana, especialment entre els filòsofs idealistes i l'estil, proper al de la retòrica clàssica, va marcar el gènere incipient de l'autobiografia durant segles.
La importància que atorga a les emocions (l'amor, la pena) i als moments significatius de la infantesa en la formació de la personalitat anticipen totes les Bildungsroman posteriors, així com les recerques psicològiques contemporànies.
Viccionari
# Cornelis Dusart

Cornelis Dusart (Haarlem, 24 d'abril de 1660 – ib., 1 d'octubre de 1704) fou un pintor, dibuixant i gravador neerlandès, especialitzat en escenes de gènere.

## Biografia

Fill d'un organista d'església, va néixer a Haarlem. Encara adolescent va ser deixeble d'Adriaen van Ostade entre 1675 i 1679, i es diu que va acabar alguns dibuixos del mestre quan aquell va morir en 1685. Va ser acceptat en el gremi de Sant Lluc d'Haarlem el 1679.
Els seus treballs són similars en estil i temes als del seu mentor, si bé mostren una menor rusticidad i un acabat més acurat, d'acord amb el nou gust que es va ser imposant en la segona meitat del segle xvii. També va acusar influències de Jan Steen. Especialment notables són els seus dibuixos molt acabats de camperols, representats en guixos de colors i aquarel·la.

## Referències

* ↑ Robinson, p. 202.
* ↑ Robinson, p. 208.

## Bibliografia

* Robinson, W. M., Bruegel to Rembrandt: Dutch and Flemish drawings from the Maida and George Abrams collection, Cambridge: Harvard University Art Museum, 2002. ISBN 0300093470.
# Cornelis Decker

Cornelis Decker (Haarlem, 1619 - Haarlem, 23 de març de 1678) va ser un pintor neerlandès que va pertànyer a l'Edat d'Or holandesa, especialitzat en pintura de gènere i paisatge. Va estar actiu entre 1643, quan es va incorporar al gremi de Sant Lluc, i el 1678.

## Biografia

Decker va fer principalment paisatges, sovint amb arquitectura i els interiors de tallers amb els elements del gènere.
L'artista era possiblement un alumne de Salomon van Ruysdael i un seguidor del seu nebot Jacob van Ruisdael i també va continuar l'estil de Jan Wijnants. Va contreure matrimoni el 3 de maig de 1637.
Va col·laborar amb Johannes Lingelbach i Philips Wouwerman als qui va pintar alguns paisatges. Entre les seves obres, signades amb el monograma CD, poden citar-se El taller del teixidor del Museu Boijmans Van Beuningen a Rotterdam o el Paisatge amb pastors del Museu del Prado a Madrid, o El taller de teixit del Rijksmuseum d'Amsterdam signat «C.Decker, 1659».

## Galeria

* El taller de teixit (1659).
* Paisatge (1635-1678).
* Landschap met houten hut aan het water (1635-1678).
* Paisatge (Segle XVII)
* Paisatge amb dunes (1654)

## Referències

* 1 2 3 «Cornelis Gerritsz. Decker» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 19 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Biografia al Museu del Prado
# Corvees

Les corvees (del francès corvée) són prestacions en treball que havien de fer alguns camperols a la reserva senyorial.
La reserva senyorial era la part del feu que el senyor explotava directament. Als pagesos, doncs, se’ls exigia una quantitat de jornades de treball en les terres del senyor. Aquestes jornades podien anar des d'algunes setmanes concentrades en períodes de treball intensiu, fins a tres o quatre dies a la setmana durant tot l'any o bé treballs esporàdics per portar a terme el manteniment del castell, dels camins i dels ponts.
Les corvees més freqüents, les de caràcter agrícola, no les podem considerar pròpiament una imposició senyorial, sinó que eren una forma de pagament per l'arrendament de la terra que pertanyia al senyor.

## Referències

* ↑ «Ricerca | Garzanti Linguistica». [Consulta: 11 juliol 2019].
* ↑ «Statute labour | law» (en anglès). [Consulta: 16 febrer 2019].
# Criptolecte

Un criptolecte és una llengua parlada i apresa per només uns determinats membres d'una població amb la intenció de comunicar-s'hi d'una manera que resulti inintel·ligible per als que no pertanyen al grup. En són exemples el shelta dels travellers irlandesos, el lunfardo dels barris baixos de Buenos Aires o el polari dels homosexuals britànics dels anys 50 i 60 i el Gayle de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ Robson, David. «The secret “anti-languages” you’re not supposed to know» (en anglès). [Consulta: 24 febrer 2021].
# Corno ducale

El corno ducale és el casquet que porten els duxs de Venècia i que duen sobre una gorra blanca, semblant al camauro papal, un regal anual de les monges de San Zaccaria. Tradicionalment, cada dilluns de Pasqua, el dux encapçalava una processó des de la basílica de Sant Marc fins al convent de l'església de Sant Zacaries, on l'abadessa li obsequiava un nou casquet elaborat per les monges.
Compost per una corona circular i una gorra punxeguda a la part posterior, el corno ducale recordava en forma la gorra frigia que portaven els soldats romans d'Orient i el dux venecià en l'antiguitat. El portava, però en una forma més petita que la del dux, també per coronar el vel d'or de la dogaressa, la seva consort.
Al llarg del temps els diferents corns ducals s'han anat embellint amb insercions de domassos, perles i pedres precioses. Havent caigut en desús amb la caiguda de la República, encara destaca a l'escut de la ciutat de Venècia, substituint, per concessió presidencial, la tradicional corona mural de la ciutat.

## Galeria

* Retrat del dux Leonardo Loredan (Giovanni Bellini, després de 1501, National Gallery de Londres)
* El Dux Andrea Gritti, 1540, Ticià, Washington National Gallery of Art

## Bibliografia

* P. Pazzi, Il corno ducale o sia contributi alla conoscenza della corona ducale di Venezia volgarmente chiamata corno, Treviso 1996.
# Cornish (Nou Hampshire)

Cornish és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 1.661 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cornish tenia 1.661 habitants, 645 habitatges, i 465 famílies. La densitat de població era de 15,2 habitants per km².
Dels 645 habitatges en un 32,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,9% hi vivien parelles casades, en un 5,4% dones solteres, i en un 27,8% no eren unitats familiars. En el 21,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 3,8% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 31,8% de 45 a 60 i un 12,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.393$ i la renda mediana per família de 60.313$. Els homes tenien una renda mediana de 36.115$ mentre que les dones 29.474$. La renda per capita de la població era de 23.165$. Entorn del 2,8% de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cornish». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cornish». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Costa Juràssica

La costa Juràssica (en anglès: Jurassic Coast) és Patrimoni de la Humanitat, situada a la costa sud d'Anglaterra, al canal de la Mànega. El lloc s'estén des d'Orcombe Point prop d'Exmouth, Devon, a Old Harry Rocks, prop de Swanage, al Dorset est, una distància de 153 km. Aquest lloc va ser designat pel programa de televisió Seven Natural Wonders (Les set meravelles naturals) com una de les meravelles del sud-oest del Regne Unit. Hi passa el sender de la Costa Sud-oest.

## Geologia

La costa Juràssica consta de penya-segats dels períodes Triàsic, Juràssic i Cretaci i documenten 180 milions d'anys de la història geològica.
Aquest lloc presenta exemples de geomorfologia, incloent-hi arcs naturals a Durdle Door, coves i plegaments calcaris a Lulworth Cove i una illa, la Isle of Portland. Chesil Beach és un exemple de tómbol i de platja de tempesta (una platja afectada per la gran força de les onades). La paleontòloga Mary Anning, originària d'aquest indret, n'estudià els fòssils al voltant de Lyme Regis i descobrí el primer ictiosaure fòssil complet a The Spittles.

## Història

Durant la Segona Guerra Mundial, diverses seccions de la costa Juràssica van passar a ser propietat del Ministeri de Guerra. Una de les principals bases de la Royal Navy era a Portland Harbour, però actualment està clausurada. La base de Bovington segueix sent utilitzada i grans parts de la costa entre Lulworth Cove i Kimmeridge, incloent-hi la ciutat fantasma de Tyneham, només són parcialment accessibles.
Parts de la costa, especialment al voltant de Portland, poden ser perilloses i hi ha hagut molts naufragis. El gener de 2007 el vaixell MSC Napoli, amb 2.400 contenidors, embarrancà a Branscombe prop de Sidmouth, i perdé combustible i la càrrega.
Les esllavissades de terra i la caiguda de roques hi han estat corrents. El 6 de maig de 2008, 400 metres de secció de la costa van lliscar cap avall.

## Referències

* ↑ «Dorset and East Devon Coast». UNESCO World Heritage Centre, 2001. [Consulta: 14 gener 2007].
* ↑ BBC News, 2007. Stricken cargo ship run aground.
* ↑ BBC News, 2008. Landslip is 'worst in 100 years'.

## Enllaços externs

* Costa Juràssica - Lloc web oficial
* Jurassic Coast, UNESCO World Heritage site datasheet.
* UNEP-WCMC page on the Jurassic Coast Arxivat 2007-12-23 a Wayback Machine.
# Costa Oest dels Estats Units

La Costa Oest (West Coast en anglès), Costa Occidental o Costa del Pacífic són termes que designen els estats costaners més occidentals de l'Oest dels Estats Units, que inclouen Califòrnia, Oregon i Washington. Arizona i Nevada, encara que no són costaners, també se solen incloure a la Costa Oest per la seva proximitat a la Costa del Pacífic i als seus llaços econòmics i culturals amb Califòrnia (per exemple, les dues grans universitats d'Arizona són membres de la Pacific Ten Conference).
Tot i que no forma part dels Estats Units continentals, Hawaii sí que voregen l'oceà Pacífic i podrien incloure's a la Costa Oest. La població estimada de la Costa Oest, el 2007, estava entre els 50 i els 60 milions, depenent de quins siguin els estats que s'incloguin en l'estimació.
Hi ha un terme més antic que hom creu que va sorgir al Nord-est dels Estats Units i que al·ludeix a la Costa Oest simplement com a «La Costa». També es fa referència de broma com «la Costa Esquerra» («Left Coast»), un joc de paraules sobre la seva fama de ser més d'esquerres políticament parlant que altres zones dels Estats Units.
Les principals ciutats costaneres de la Costa Oest són San Diego, Los Angeles, San Francisco i Seattle. Entre les de l'interior trobem Portland (Oregon), Las Vegas i Sacramento (Califòrnia).

## Notes i referències

* ↑ «Oficina del Cens dels Estats Units, Cens comunitari americà del 2005. Estimació pels estats CA, OR, WA y CA, OR, WA, AZ, NV, AK, HI». Arxivat de l'original el 2007-06-26. [Consulta: 16 gener 2012].
# Costa Granadina

La Costa Granadina o Costa Tropical és una comarca espanyola de la província de Granada. Limita a l'est amb la comarca del Poniente Almeriense (província d'Almeria) i a l'oest amb la comarca de l'Axarquía (província de Màlaga), al llarg de la costa mediterrània.

## Comunicacions per carretera

Des de la ciutat de Granada és possible arribar a la Costa Granadina mitjançant l'autovia A-44 (Bailén-Motril). Paral·lela a la costa discorre l'antiga carretera N-340 (Cadis-Barcelona), i més o menys paral·lela a ella, més cap a l'interior, discorrerà la futura autovia A-7, que serà completada en els pròxims anys.

## Pobles i ciutats

La Costa Granadina la conformen les següents localitats:
* Albondón
* Albuñol
** La Rábita
* Almuñécar
** La Herradura
** Velilla-Taramay
* Gualchos
** Castell de Ferro
* Ítrabo
* Jete
* Lentegí
* Los Guájares
* Lújar
* Molvízar
* Motril
** El Varadero
** Carchuna
** Calahonda
* Otívar
* Polopos
** La Mamola
** Castillo de Baños
** La Guapa
** Haza del Trigo
* Rubite
* Salobreña
* Sorvilán
* Torrenueva Costa
* Vélez de Benaudalla
# Coughlin

Coughlin és un cràter sobre la superfície del planeta nan Plutó, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 16.28 ° de latitud nord i 151.61 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 45 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el tres de gener del 2020 i fa referència a Thomas Boyd Coughlin, el primer cap de projecte de la sonda New Horizons (1941-2011).

## Referències

* ↑ "Coughlin". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Stern, Alan; Grinspoon, David Picador. Chasing New Horizons: Inside the Epic First Mission to Pluto, 2018.