OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Crenicichla marmorata

Crenicichla marmorata és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 28 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Brasil.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Santa Maria da Feira

Santa Maria da Feira és un municipi portuguès al districte d'Aveiro, a la regió del Nord i a la subregió d'Entre Douro e Vouga. L'any 2007 tenia 146.347 habitants. Es divideix en 31 freguesies. Limita al nord amb Vila Nova de Gaia i Gondomar, a l'est amb Arouca, al sud-est amb Oliveira de Azeméis i São João da Madeira, al sud i oest amb Ovar i a l'oest amb Espinho. Hi ha el Castell de Santa Maria da Feira. El concelho inclou les freguesies d'Argoncilhe, Arrifana, Caldas de São Jorge, Canedo, Escapães, Espargo, Feira (inclou la ciutat de Santa Maria da Feira), Fiães, Fornos, Gião, Guisande, Lobão, Louredo, Lourosa, Milheirós de Poiares, Mosteiró, Mozelos, Nogueira da Regedoura, Paços de Brandão, Pigeiros, Rio Meão, Romariz, Sanfins, Sanguedo, Santa Maria de Lamas, São João de Ver, São Paio de Oleiros, Souto, Travanca, Vale i Vila Maior.
Població del concelho de Santa Maria da Feira (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 27851 | 37823 | 44596 | 52679 | 83483 | 109531 | 118641 | 135964 | 142295 |

## Enllaços externs

* Jornal Bissemanário das Terras de Santa Maria
* Portal de Santa Maria da Feira Arxivat 2005-04-15 a Wayback Machine.
# Monte Albán

Monte Albán és un jaciment arqueològic localitzat a 10 km de la ciutat d'Oaxaca de Juárez, capital de l'estat d'Oaxaca a Mèxic. Monte Albán va ser durant molt de temps la seu del poder dominant a la regió de les Valles Centrales d'Oaxaca, des del declivi de San Jose Mogote al preclàssic mitjà (1500-700 aC), fins a l'ocàs de la ciutat, ocorregut al voltant del segle ix. El nom antic d'aquesta ciutat fundada pels zapoteques a finals del preclàssic tardà és objecte de discussions. D'acord amb algunes fonts, el nom original va ser Dani Baá. Se sap, en canvi, que els mixteques van conèixer la ciutat com a Yucucúi (idioma mixteca: Yúcu-Cui, 'Turó Verd').
Està inscrit en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1987.
A Catalunya, es conserven alguns elements provinents d'aquesta àrea, a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Historic Centre of Oaxaca and Archaeological Site of Monte Albán» (en anglès). [Consulta: 11 març 2021].
* ↑ Trullén, Josep Maria (dir). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les Col·leccions del Museu. Organisme Autònom BMVB, 2001, p.51. ISBN 84-931438-3-9.
# Caesio

Caesio és un gènere de peixos teleostis que pertany a la família dels cesiònids.

## Particularitats

Són peixos fusiformes de talla mitjana i sovint de colors vius. Totes les espècies es troben a la conca Indo-Pacífica. Llurs hàbitats preferits són a la vora dels esculls de corall on viuen en moles.

## Taxonomia

* Caesio caerulaurea Lacepède, 1801
* Caesio cuning Bloch, 1791
* Caesio lunaris Cuvier, 1830
* Caesio striata Rüppell, 1830
* Caesio suevica Klunzinger, 1884
* Caesio teres Seale, 1906
* Caesio varilineata Carpenter, 1987
* Caesio xanthonota Bleeker, 1853

## Referències

* Carpenter, K.E. (1987) "Revision of the Indo-Pacific fish family Caesionidae (Lutjanoidea), with descriptions of five new species." Indo-Pacific Fishes (15):56
Viccionari
# Cisternes d'Alió

Les Cisternes d'Alió és una obra del municipi d'Alió (Alt Camp) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El sistema hidràulic de rec format per dues cisternes de volta de canó i les seves connexions, que s'ubica entre l'avinguda de Montserrat i el camí d'Alió, és una estructura pròpia de l'arquitectura popular d'indrets on l'aigua és escassa. Es tracta, de fet dos dipòsits subterranis per a conservar aigua de pluja. Des de l'exterior, a peu de carrer, només es pot veure l'entrada d'aigua i la de persones, i la part final del sistema hidràulic de rec, format per una construcció que s'utilitza per extreure l'aigua de les cisternes, el seu dipòsit, i també el rec d'obra.
El fet que les cisternes es trobin al bell mig del nucli antic de la població, així com l'existència de dues entrades, una per l'aigua de la pluja i una altra per a persones indueix a pensar que els dipòsits eren destinats també al consum humà, a més del rec dels horts. L'entrada per a persones facilita les tasques de neteja periòdica i retirada de sediments que arrossega l'aigua de la pluja.
La interconnexió de les cisternes es realitza a través d'una connexió situada en un punt relativament elevat de les cisternes amb l'objectiu que els sediments s'acumulin només en una d'elles, per tal de preservar la puresa de l'aigua de l'altra.
Les cisternes estan ubicades una al costat de l'altra i estan comunicades per tal d'usar-les aprofitant el sistema de vasos comunicants. Les parets internes d'ambdues cisternes es troben recobertes per una barreja de calç, terra, òxid de ferro, argila vermella i segurament amb llentiscle, i més concretament el màstic de l'arbust per tal d'ajudar a la impermeabilització. Aquesta és una tècnica usada des d'antic a l'Europa mediterrània.
La cisterna A presenta una planta rectangular de 6,90 m de llargada i 3,14 m d'amplada. L'alçada màxima és de 3,38 m, la línia d'imposta arriba a 2,06 m. La coberta és de volta de canó. El volum interior del dipòsit és de més de 45 m3. La boca de la cisterna és de planta quadrada i es troba al centre d'un dels extrems llargs de la volta. Aquesta obertura serveix per poder treure aigua de la cisterna mitjançant una galleda i fou feta en el moment de construcció d'aquesta.
Pel que fa a la cisterna B, la planta és rectangular de 6,96 m per 2,64 m. L'alçada màxima és de 2,84 m i la línia d'imposta arriba a 2,04 m. La coberta és de volta de canó. El volum interior del dipòsit arriba als 53 m3. En aquest cas la boca també és de planta quadrada, però sembla que va ser oberta amb posterioritat a la construcció de la cisterna.
La construcció podria datar del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Cisternes d'Alió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Cisternes d'Alió». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Criptogàmic

El terme criptogàmic s'utilitza per descriure una sèrie de característiques observades en el grup de plantes de reproducció criptògama (o reproducció per espores), classificació tècnicament obsoleta avui en dia.
Actualment s'utilitza principalment per als fongs, especialment per a malalties de les plantes causades per fongs microscòpics.

## Vegeu també

* Planta criptògama
* Fitopatologia
# Santa Fe de Fontsagrada

Santa Fe de Fontsagrada fou una església romànica en el poble de Fontsagrada al terme municipal de Gavet de la Conca, dins de l'antic terme de Sant Serni. Indirectament surt esmentada el 1175 (villa Sancte Fidis, per a denominar Fontsagrada), però no es té cap document directe sobre l'església fins al 1758, quan surt esmentada com a sufragània de Santa Maria de Vilamitjana, i hi és descrita com a capella sense fonts baptismals. Tot i que l'església actual segueix una orientació de ponent a llevant, com les romàniques, res del que és visible en l'actualitat ens remet a un temple gaire antic.

## Bibliografia

* CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Santa Fe de Fontsagrada", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
# Calonge (Santanyí)

Calonge és un llogaret del terme de Santanyí, a Mallorca. Es creu que el seu nom prové de la vila de Calonge del Baix Empordà, atès que se sap que el Senyor de Calonge d'aquells moments, Gilabert de Cruïlles, fou un dels nobles que participaren en la conquesta de Mallorca.

## Referències

* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Calongí». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
Viccionari
# Palpimanus

Palpimanus és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels palpimànids (Palpimanidae). Fou descrit per primera vegada l'any 1820 per Dufour.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog amb data de desembre de 2018, Otiothops té reconegudes les següents 36 espècies:
* Palpimanus aegyptiacus Kulczyński, 1909
* Palpimanus argentinus Mello-Leitão, 1927
* Palpimanus armatus Pocock, 1898
* Palpimanus aureus Lawrence, 1927
* Palpimanus canariensis Kulczyński, 1909
* Palpimanus capensis Simon, 1893
* Palpimanus crudeni Lessert, 1936
* Palpimanus cyprius Kulczyński, 1909
* Palpimanus denticulatus Hernández-Corral & Ferrández, 2017
* Palpimanus gibbulus Dufour, 1820
* Palpimanus giltayi Lessert, 1936
* Palpimanus globulifer Simon, 1893
* Palpimanus hesperius Simon, 1907
* Palpimanus leppanae Pocock, 1902
* Palpimanus lualabanus Benoit, 1974
* Palpimanus maroccanus Kulczyński, 1909
* Palpimanus meruensis Tullgren, 1910
* Palpimanus namaquensis Simon, 1910
* Palpimanus nubilus Simon, 1910
* Palpimanus orientalis Kulczyński, 1909
* Palpimanus paroculus Simon, 1910
* Palpimanus potteri Lawrence, 1937
* Palpimanus processiger Strand, 1913
* Palpimanus pseudarmatus Lawrence, 1952
* Palpimanus punctatus Kritscher, 1996
* Palpimanus sanguineus Strand, 1907
* Palpimanus schmitzi Kulczyński, 1909
* Palpimanus simoni Kulczyński, 1909
* Palpimanus sogdianus Charitonov, 1946
* Palpimanus stridulator Lawrence, 1962
* Palpimanus subarmatus Lawrence, 1947
* Palpimanus transvaalicus Simon, 1893
* Palpimanus tuberculatus Lawrence, 1952
* Palpimanus uncatus Kulczyński, 1909
* Palpimanus vultuosus Simon, 1897
* Palpimanus wagneri Charitonov, 1946

## Referències

* 1 2 3 (anglès) World Spider Catalog: Palpimanus Dufour, 1820 en la família Palpimanidae +base de dades
* ↑ Dufour, L. (1820a). Description de six arachnides nouvelles. Annales Générales des Sciences Physiques 4: 355-366.
# Fernando Sagnier Muñoz

Fernando Sagnier Muñoz (Barcelona, 5 d'agost de 1921 - Barcelona, 24 d'abril de 1999) fou un atleta català especialitzat en proves combinades i dirigent esportiu.
Pel que fa a clubs, va pertànyer al RCD Espanyol i al SEU de Barcelona. Es proclamà campió de Catalunya de salt de perxa l'any 1944, però la seva principal especialitat era el decatló, on fou campió de Catalunya el 1945, subcampió el 1946 i tercer el 1947.
Un cop retirat, el 1957, va entrar com a vicepresident a la junta directiva de la federació catalana, que presidia Fernando Serrano Misas. Va ser el president de la Federació Provincial de Barcelona d'Atletisme, que feia la funció de Federació Catalana, entre el 28 de juliol de 1966 i el mes de gener de 1968, quan va ser substituït per Francisco Sánchez Madriguera.

## Palmarès
### Campió de Catalunya

* salt amb perxa: 1944
* decatló: 1945

## Referències

* ↑ «Necrológicas». La Vanguardia, 25-04-1999. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 3 4 «Fernando Sagnier Muñoz». Gran Enciclopèdia Catalana, 11-03-2016. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat de Catalunya». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat de Catalunya Combinades». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-21. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Fritz Moravec

Fritz Moravec (Favoriten, Viena, 27 d'abril de 1922 – Viena, 17 de març de 1997) va ser un alpinista i escriptor austríac. És conegut per les nombroses expedicions que va fer a la gran serralada del Karakoram, i sobretot per haver participat en la primera ascensió al Gasherbrum II (8.034 m). Moravec fou el fundador de l'escola de muntanya de Glockner-Kaprun.
Nascut al districte 10 de Viena el 1922, estudià enginyeria mecànica a la Universitat Tècnica de Viena. L'amor per la muntanya li va transmetre el seu pare, que havia servit com a guia de muntanya militar als Dolomites durant la Primera Guerra Mundial. El 1942, durant la Segona Guerra Mundial, Moravec serví en una unitat de muntanya al Caucas.
En finalitzar la guerra i tornar a casa, el 1946, recuperà els estudis de psicologia i educació, per acabar esdevenint mestre d'escola. Alhora, passava el seu temps lliure amb grups de joves a les muntanyes, on impartia cursos d'escalada. Moravec s'especialitzà en escalada en gel. A partir de 1950 va començar a escalar als Alps Occidentals, i el 1954 va escalar per primera vegada a l'Himàlaia al Saipal.
El 7 de juliol de 1956, junt amb Josef Larch i Hans Willenpart, va ascendir el Gasherbrum II, en el que era la primera ascensió d'aquest vuit mil. En els següents anys va participar en nombroses expedicions a Spitsbergen, Dhaulagiri o l'Àfrica.
El 1959 Moravec va dirigir una expedició austríaca al Dhaulagiri que hagué de fer marxa enrere a 300 metres del cim per les males condicions. Tot i no fer el cim, aquesta expedició va preparar i identificar la ruta per l'aresta nord-est que seria utilitzada per l'expedició suïssa l'any següent.
El 1962 se li proposà participar en una expedició neerlandesa a l'Himàlaia, però també construir una escola d'escalada. Moravec escollí el segon projecte, i va fundar l'escola de muntanyisme Glockner-Kaprun, on es va mantenir al capdavant durant trenta anys.
Moravec va morir el 17 de març de 1997 a Viena i fou enterrat al cementiri Hietzinger.

## Publicacions

* Weiße Berge: schwarze Menschen, 1958
* Dhaulagiri: Berg ohne Gnade, 1960
* Gefahren und Gefährten, 1961

## Premis

* Karl Renner Prize, entregat el 13 de desembre de 1956

## Referències

* ↑ Eberhard Jurgalski. «First ascents information of the Main 8000ers» (en anglès). 8000ers.com. [Consulta: 22 març 2012].
* ↑ Wiener Rathauskorrespondenz, 13. Dezember 1956, Blatt 2464
# Correnties Altes

Correnties Altes (en castellà i oficialment, Correntías Altas) és una pedania de la localitat valenciana d'Oriola, a la comarca del Baix Segura. Té 169 habitants.

## Referències

* ↑ «Correnties Altes | enciclopèdia.cat». [Consulta: 6 juliol 2021].
# Cuincy

Cuincy és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 6.661 habitants. Limita al nord amb Lauwin-Planque, al nord-est amb Flers-en-Escrebieux, a l'est amb Douai, al sud-est amb Férin, al sud amb Lambres-lez-Douai, al sud-oest amb Brebières, a l'oest amb Quiéry-la-Motte i al nord-oest amb Esquerchin.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.008 | 3.831 | 6.175 | 6.449 | 7.204 | 6.847 | 6.661 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Bernard Wagon | PS |
# East Hartford

East Hartford és una població dels Estats Units a l'estat de Connecticut. Segons el cens del 2005 tenia 49.173 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Hartford tenia 49.575 habitants, 20.206 habitatges, i 12.830 famílies. La densitat de població era de 1.062,2 habitants/km².
Dels 20.206 habitatges en un 29,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,5% hi vivien parelles casades, en un 17,4% dones solteres, i en un 36,5% no eren unitats familiars. En el 30,2% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 30,2% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.424 $ i la renda mediana per família de 50.540 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.823 $ mentre que les dones 29.860 $. La renda per capita de la població era de 21.763 $. Aproximadament el 8,1% de les famílies i el 10,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Hartford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Hartford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Societat Matemàtica Europea

La Societat Matemàtica Europea és una organització europea dedicada al desenvolupament de les matemàtiques a Europa. Els seus membres són diferents societats matemàtiques d'Europa, institucions acadèmiques i matemàtics individuals.

## Referències

* ↑ «HISTORY OF THE EUROPEAN MATHEMATICAL SOCIETY | European Mathematical Society». Arxivat de l'original el 2022-10-15. [Consulta: 15 octubre 2022].
# Fritz Neumann

Fritz Neumann (Warnemünde, 23 d'abril de 1854 - Heidelberg, 3 de febrer de 1934) fou un romanista alemany.

## Vida i obra

Neumann es va doctorar l'any 1876 a la Universitat d'Heidelberg amb una tesi dirigida per Karl Bartsch sobre els elements germànics en occità i francès amb el títol Die germanischen Elemente in der provenzalischen und französischen Sprache ihren lautlichen Verhältnissen nach behandelt. La tesi d'habilitació, de 1878, també a Heidelberg, fou Zur Laut- und Flexionslehre des Altfranzösischen, hauptsächlich aus pikardischen Urkunden von Vermandois (Heilbronn 1878) (fonètica i morfologia del francès antic, particularment a partir de documents del Vermandois). El 1881 va ser nomenat catedràtic extraordinari a Heidelberg. De 1882 a 1890 fou el primer professor de Filologia Romànica a Friburg i de 1890 fins a 1924 també el primer catedràtic de Filologia Romànica a la Universitat d'Heidelberg.
No fou un autor prolífic però sí un gran mestre, com reconeixien els seus alumnes. Entre els seus alumnes hi hagué Emil Levy, Leonardo Olschki o Karl Vossler, entre d'altres. Fou durant molt d'anys (1880-1929) editor de la revista Literaturblatt für germanische und romanische Philologie. El 1909, any de la fundació de la institució, va ser nomenat membre de l'Acadèmia de Ciències d'Heidelberg.

## Altres obres

* Die romanische Philologie. Ein Grundriss, Leipzig 1886 (it. La filologia romanza, Castello 1893)

## Bibliografia

* Karl Vossler, Salvatore di Giacomo. Festgabe für Fritz Neumann, Heidelberg 1908 (amb uns significatius mots dedicats p. 3 ss.)
* Hans Helmut Christmann, Romanistik und Anglistik an der deutschen Universität im 19. Jahrhundert. Ihre Herausbildung als Fächer und ihr Verhältnis zu Germanistik und klassischer Philologie, Stuttgart 1985
* Harri Meier, "Fritz Neumann zum 100. Geburtstag", in: Ruperto-Carola 7. Jg., 17, 1955, p. 73 ss. (amb una foto)

## Enllaços externs

* Pàgina de la Universitat de Friburg, amb una foto

## Referències

* ↑ Es poden llegir els mots que li dedicà Vossler a la pàgina de la Universitat de Freiburg esmentada en els enllaços externs (en alemany)
* ↑ http://www.haw.uni-heidelberg.de/akademie/member.en.html?id=789
# Cornish (Utah)

Cornish és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 259 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cornish tenia 259 habitants, 73 habitatges, i 61 famílies. La densitat de població era de 20,7 habitants per km².
Dels 73 habitatges en un 52,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 75,3% hi vivien parelles casades, en un 8,2% dones solteres, i en un 15,1% no eren unitats familiars. En el 9,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 39% tenia menys de 18 anys, un 13,1% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 15,4% de 45 a 60 i un 7,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.417 $ i la renda mediana per família de 42.292 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.571 $ mentre que les dones 21.875 $. La renda per capita de la població era de 15.287 $. Entorn del 7% de les famílies i el 12,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cornish». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cornish». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Barba (balena)

Les barbes són unes làmines còrnies presents a la boca d'alguns tipus de balenes. Serveixen per a filtrar l'aigua de la boca retenint el zooplàncton (petits animals de què es nodreixen els cetacis). Les barbes es componen d'una substància feta de ceratina que els proporciona una certa elasticitat. Les barbes són derivats d'una modificació de l'epidermis, i també contenen petits percentatges d'un mineral ossi, l'hidroxilapatita, amb traces de manganès, coure, bor, ferro i calci. Les barbes estan organitzades en dues fileres paral·leles, semblants a les pues de les pintes de cabell; estan fixades a la maxil·la superior de la balena. Segons l'espècie de balena, les barbes poden mesurar entre 0,5 i 3,5 metres de llarg. Les barbes són més amples a la part propera a les genives. Les barbes han estat utilitzades pels humans, entre altres coses, per construir fuets per cavalls, els pals dels para-sols, o per fer més rígides algunes parts de vestits femenins, com les cotilles. Actualment, l'ús d'aquest material ha estat substituït pel plàstic.

## Referències

* ↑ «Barba (balena)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Sant Sever

«Sant Sever» té aquests significats:
* Sant Sever (Itàlia)
* Sant Sever de Viena
* Sant Sever d'Agde, bisbe d'Agde
* Sant Sever de Barcelona, llegendari sant màrtir, patró i bisbe de Barcelona, mort el 302
* Sant Sever de Nàpols, bisbe de Nàpols al segle IV
* Sant Sever de Ravenna, bisbe del segle IV
* Sant Sulpici Sever, bisbe de Bourges
* Església de Sant Sever, edifici al barri Gòtic de Barcelona