OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carolina Férez Méndez

Carolina Férez Méndez (Sabadell, 26 de juny de 1991), més coneguda com a Carol Férez, és una futbolista catalana que ocupa el lloc de migcampista. Actualment juga al Real Betis Balompié, equip de la Primera Divisió Femenina d'Espanya. El 2014 va ser convocada per primera vegada per a la selecció absoluta femenina de futbol d'Espanya.

## Trajectòria

Carol va començar a jugar des de molt petita en l'equip masculí del seu barri, La Planada del Pintor, a Sabadell, fins que el FC Barcelona la va captar als 12 anys.
El 2007 va ser fitxada pel RCD Espanyol, equip en el qual romandria durant dues temporades i aconseguiria una Copa de la Reina i dues Copes de Catalunya. El 2009 va tornar al club blaugrana on va aconseguir 3 Lligues consecutives, 3 Copes de la Reina i 4 Copes de Catalunya consecutives.
Durant la seva trajectòria tant en el RCD Espanyol com en el FC Barcelona, Carol va ser convocada en nombroses ocasions amb la selecció espanyola sub-19 i la selecció catalana.
El 2014, després d'una greu lesió que el va deixar apartada pràcticament tota la temporada del FC Barcelona, va fitxar pel València CF. En tan sols una temporada Carol s'ha convertit en una de les futbolistes més importants de l'conjunt valencianista, després d'anotar 13 gols en Lliga i 2 en Copa de la Reina.
Després d'una gran temporada amb el València CF, a finals de 2015 va tornar a ser convocada amb la selecció espanyola absoluta per disputar dos partits amistosos contra la Xina.
El 9 de juny de 2020 arriba a un acord amb el Llevant Unió Esportiva per a les dues pròximes temporades.

## Referències

* ↑ Menayo, David. «Carol Férez y el dicho que la venganza es un plato que se sirve frío». Marca, 27-01-2015. [Consulta: 9 setembre 2015].
* ↑ «El Valencia Femenino presenta a cinco fichajes». Superdeporte, 06-08-2015. [Consulta: 9 setembre 2015].
* ↑ «Póker de valencianistas en la Selección». valencia.eldesmarque.com, 08-09-2015. [Consulta: 9 setembre 2015].
* ↑ «El Levante aprovecha la revolución del Valencia CF para fichar a Carol Férez». El desmarque. [Consulta: 14 octubre 2020].
# Font Santa (Sant Pere de Torelló)

La Font Santa és un balneari abandonat de Sant Pere de Torelló (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa i tres pisos. Al sector de migdia hi ha uns arcs rebaixats on es recolza un cos superior, adossat a la deu i cobert a quatre vessants. Els interiors tenen decoració de tipus neoclàssica. Al sector de tramuntana d'aquest cos, i orientat a ponent, hi ha una casa destinada als propietaris, de tipus basilical seguint línies modernistes. Al costat de la deu, i també orientada a migdia, hi ha una ermita de nau única, amb un portal d'arc rebaixat amb un òcul al damunt. Aquestes tres edificacions es troben en un estat de conservació llastimós. L'església es cremà i els sostres de les altres edificacions es van ensorrant a poc a poc. L'abandó és total.

## Història

Es troba a 2 km de la vila de Sant Pere de Torelló, vers el Sud.
Vers el 1840 s'estudiaren les aigües, dictaminant que eren sulfuroses, de manera que el seu propietari decidí construir-hi el balneari, vers el 1847. La font era indicada contra les malalties hepàtiques, cutànies i asmàtiques. El seu propietari era Manuel de Parrella. Actualment està en mans dels seus descendents i no en resta més que l'ombra del que fou el balneari al segle xix.
A jutjar pels elements que queden dempeus, el recinte del balneari era de línies neoclàssiques i la torre d'estil modernista. L'església no es pot catalogar en cap estil degut al precari estat en què es troba.

## Referències

* 1 2 3 4 «Font Santa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Illes Izu

Les Illes Izu (伊豆諸島 Izu shōtō) són un grup d'illes volcàniques que s'estenen al sud i estan a l'est de la península d'Izu a Honshu, Japó. Administrativament, formen part de Tòquio, dividint-se en quatre subprefectures. La més gran és Ōshima o Izu Ōshima. Antigament es deien Arxipèlag de De Vries.
Encara que molts cops se les anomeni «les set Izu» el Govern Metropolità de Tòquio les agrupa en nou (de nord a sud):
* Izu Ōshima
* Illa de To (Toshima)
* Illa de Nii (Niijima)
* Illa de Shikine (Shikinejima)
* Illa de Kōzu (Kōzushima)
* Illa de Miyake (Miyakejima)
* Illa de Mikura (Mikurajima)
* Illa de Hachijō (Hachijōjima) i Hachijōkojima
* Illa d'Aoga (Aogashima)
Totes les illes formen part del Parc Nacional Fuji-Hakone-Izu. Durant el període Edo, Niijima, Miyakejima, i Hachijōjima van ser usades per a exiliar criminals. La pesca esportiva hi és una activitat molt popular, amb un munt de barques atracades a la península de Izu. L'any 2000 els habitants de Miyakejima van haver de ser evacuats a causa d'erupcions volcàniques que arribaren a desprendre gasos tòxics. A principi de 2005 van tornar a casa, però encara avui es veuen obligats a dur màscares protectores.

## Referències

* ↑ Nussbaum, Louis-Frédéric. «Izu Shotō». A: Japan Encyclopedia. Harvard University Press, 2002, p. 412. ISBN 2001052570.
* ↑ Nom donat per Maarten Gerritsz Vries, el primer europeu que les va descriure el 1643. Frédéric, Louis. «Izu Shotō». A: Japan Encyclopedia (en anglès). Belknap, 2002, p. 412.
# Josep Coll i Bertran

Josep Coll i Bertran (la Bisbal d'Empordà, 4 d'octubre de 1956) és un enginyer i exdiputat català.

## Biografia

És Doctor en Enginyeria Industrial a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyers Industrials de Terrassa (ETSETT), especialitzat en organització industrial. Va ser vicerector d'Extensió Universitària de la Universitat Politècnica de Catalunya (1987-1988), coordinador general del COU i de les Proves d'Accés a la Universitat de les Universitats de Catalunya (1989-1992), i vice-rector de Política Acadèmica de la Universitat Oberta de Catalunya (1997-2003).
Va ser a l'escoltisme de MEGSJC, on va exercir càrrecs directius. També va exercir al MUEC i al secretariat del Consell Nacional de la Joventut de Catalunya (1986-1987). Fou president del Consell Nacional de la Joventut Nacionalista de Catalunya i el 1987 ingressà a Convergència Democràtica de Catalunya (CDC). Fou elegit diputat per la circumscripció de Girona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1988 i 1992 per Convergència i Unió. Fou secretari general de la Joventut de 1992 a 1996.
El 2001 col·laborà en el Diccionari d'economia i gestió publicat per la Gran Enciclopèdia Catalana. Posteriorment ha estat membre de la Conferència General i de la Comissió de Coordinació i Programació del Consell Interuniversitari de Catalunya (1997-2003). Va ser director del Departament d'Organització d'Empreses de la UPC, síndic de greuges universitari i coordinador acadèmic de la Global University Network for Innovation (UPC-UNESCO-ONU).

## Obres

* Creació d un model d'anàlisi econòmico-territorial: aplicació a la subcomarca de la Bisbal d'Empordà (Baix Empordà) (1981)
* Crisi i reconversió industrial a Catalunya (1985)

## Referències

* 1 2 Diputats al Parlament de Catalunya a La Vanguardia, 31 de maig de 1988

## Enllaços externs

* Coll Bertran, Josep - Catedràtic d'Universitat Arxivat 2014-05-14 a Wayback Machine.. Departament d'Organització d'Empreses
# Estadi Malvinas Argentinas

L'Estadi Malvinas Argentinas és un estadi de futbol de la ciutat de Mendoza, a l'Argentina. Té una capacitat per a 42.000 espectadors i hi disputa els seus partits com a local el club Godoy Cruz.
Va ser inaugurat l'any 1978 i va ser seu de la Copa del Món de Futbol de 1978.
L'estadi fou remodelat l'any 2011 amb motiu de la celebració de la Copa Amèrica de futbol de 2011.
També ha estat seu de diversos partits de rugbi de la selecció argentina, com els de The Rugby Championship.

## Referències

* ↑ «Estadio Malvinas Argentinas : DEPORTES».
* ↑ «World Cup 1978». rsssf.com. [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2015-07-16. [Consulta: 16 juliol 2015].
# Abd-al-Qadir (nom)

Abd-al-Qadir és un nom masculí teòfor àrab islàmic (àrab: عبد القدیر, ʿAbd al-Qadīr) que literalment significa ‘Servidor de l'Omnipotent’, essent «l'Omnipotent» un atribut de Déu. Si bé Abd-al-Qadir és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit ‘Abdul Qadier... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.
Cal no confondre aquest nom amb Abd-al-Qàdir, un altre nom de pila àrab masculí.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «قدر». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «قدر». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «قدر» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ A més dels 99 noms o atributs de Déu «canònics», alguns musulmans accepten l'existència d'altres atributs o epítets de Déu, documentats bé a l'Alcorà bé en els hadits del Profeta; aquest seria el cas d'al-Qadir.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Gruta blava (Malta)

La Gruta blava (maltès: Taħt il-Ħnejja) és un conjunt de cavernes marítimes de la costa sud-est de Malta, a poca distància del port pesquer de Wied iż-Żurrieq del municipi de Qrendi. Tant el port com la gruta estan localitzats directament en oposició a la illeta deshabitada de Filfla.
La Gruta blava és una destinació turística popular; es duen a terme viatges en barca per visitar i travessar les coves.

## Referències

* ↑ The Official Tourism Site for Malta, Gozo and Comino Arxivat 2009-11-29 a Wayback Machine. 30 agost 2009
# Jaciment de Can Morató

Can Morató és un jaciment arqueològic a la franja humida que hi ha entre els darrers contraforts del massís de les Gavarres i la plana de Llagostera, als camps de conreu al sud de la masia de Can Morató (a la zona de Panedes).

## Descobriment i història de les intervencions arqueològiques

Fou descobert el 1989 pel Sr. Emili Soler (membre del Museu Arqueològic municipal de Llagostera). Gran part del fons d'aquest museu s'ha inventariat i fotografiat pel personal del Museu d'Arqueologia de Sant Pere de Galligants de Girona.

## Troballes

S'han trobat vestigis en alguns punts de fa uns 100.000 anys al nord del terme, en Can Morató i també al sector del veïnat de Bruguera, a quatre quilòmetres de la vila de Llagostera. Correspon aquest moment a l'aparició de l'home de Neanderthal (Homo neanderthalensis), al Paleolític Inferior i al Paleolític Mitjà.
El registre material comprèn una vintena de còdols de roca dura tallats, comptant entre els més abundants els choppers, chopping tools i bifacials. A partir del material es conclou que el conjunt pertany al Paleolític Inferior Mitjà.
Algunes de les peces es troben en molt bon estat de conservació, fet que podria indicar que han estat poc temps en superfície i que, per tant, a mesura que es realitzen tasques agrícoles de remoció el material va aflorant.

## Vegeu també

* Prehistòria a Catalunya

## Referències

* ↑ «Funcions del Museu d'Arqueologia de Catalunya». Arxivat de l'original el 2016-08-07. [Consulta: 2 juliol 2016].
* ↑ Els primers 100.000 anys d'activitat humana a Llagostera
* ↑ «Jaciment de Can Morató». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* "Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots". Pere Cantón Playà. Diputació de Girona, Associació Arqueològica de Girona. 2001.
# Porc senglar de les Filipines

El porc senglar de les Filipines (Sus philippensis) és una de les quatre espècies de porc senglar endèmiques de les Filipines. Les altres tres espècies endèmiques són el porc senglar de les Visayas (S. cebifrons), el porc senglar de Mindoro (S. oliveri) i el porc senglar barbat de Palawan (S. ahoenobarbus), que també són membres rars de la família dels súids. Els porcs senglars de les Filipines tenen dos parells de verrugues, amb un manyoc de pèl que s'estén cap enfora de les verrugues més properes a la mandíbula.

## Referències

Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Josep Coll

Josep Coll és el nom dels següents personatges:
* Josep Coll (escultor) (Perpinyà, 1870 - Perpinyà, 1934), escultor i pintor conegut per Han Coll
* Josep Coll i Bardolet (Campdevànol, 1912 - Valldemossa, 2007), pintor
* Josep Coll i Britapaja (Arecibo, 1840 - Barcelona, 1904), escriptor i compositor de sarsueles
* Josep Coll i Coll (Barcelona, 1923 - 1984), dibuixant d'historietes per a la canalla, puntal de la revista TBO
* Josep Coll i Ferrando (Foixà, 1976), intèrpret de tenora i clarinet i compositor de sardanes i música per a cobla
* Josep Coll i Ligora (Llançà, 1893 - Cassà de la Selva, 1965), intèrpret de tenora i compositor de sardanes
* Josep Maria Coll i Majó (Sant Celoni, 1926), promotor d'Òmnium Cultural al Vallès Oriental, alcalde de Sant Celoni (1959-1966) i diputat al Parlament de Catalunya (1984-1992)
* Josep Coll i Martí (Pessonada, 1949), escriptor amb el nom Pep Coll
* Josep Coll i Torrelles (Lleida, 1907-París, 1991). Paleta i polític comunista i socialista català.
* Josep Coll i Vehí (Torrent d'Empordà, 1823 - Girona, 1876), escriptor, crític i estudiós de la literatura
* Josep Coll i Vilaceca (Ceret, 1826 - Perpinyà, 1901), director d'orquestra i compositor
# Estadi Marcel Picot

L'Estadi Marcel Picot és l'estadi de futbol del club francès AS Nancy-Lorraine. Situat a Tomblaine, suburbi de Nancy (França), té una capacitat per a 20.087 espectadors.
L'estadi fou inaugurat el 8 d'agost de 1926 com el Parc des Sports du Pont d'Essey (també anomenat Stade de l'Université), es va rebatejar el 1968 amb el nom de l'ex president del club de l'AS Nancy, Marcel Picot. Aquest mateix any, es va instal·lar la llum artificial. La renovació completa de l'estadi va començar el 18 d'octubre del 1999 i va finalitzar el 2003.
El rècord d'assistència al recinte és de 30.384 espectadors el 16 de setembre de 1976, en un partit entre el Nancy i l'AS Saint-Etienne.
El 23 de maig de 1988, l'estadi Marcel Picot va ser l'escenari de l'últim partit de Platini. L'estadi Marcel Picot es converteix en l'únic estadi en què han jugat els tres grans futbolistes del segle XX com: Diego Maradona, Pelé i Michel Platini.
L'èxit esportiu del Nancy a la temporada 2005/06 va aconseguir l'assistència més alta de tots els clubs de la Ligue 1 francesa amb el 93,3%. El projecte d'expansió i modernització que es durà a terme preveu augmentar la seva capacitat a 35.000 seients.

## Enllaços externs

* Le stade Marcel-Picot sur le site officiel de l'Association sportive Nancy-Lorraine (francès)
* Le stade Marcel-Picot sur Info-stades.net Arxivat 2009-06-09 a Wayback Machine. (francès)
* Le stade Marcel-Picot sur Stadiumguide.com (anglès)
# Tasenia

Tasenia és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Tasenia nigromaculalis, que es troba a Java.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 30 desembre 2018].
* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; Robinson, G.; Pitkin, B.; Hine, A.; Lyal, C., eds. (2003). "Tasenia nigromaculalis". The Global Lepidoptera Names Index. Natural History Museum
# La carta del Kremlin

La carta del Kremlin (The Kremlin Letter) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Huston el 1969, estrenada el 1970. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1969, un grup d'espies-aventurers (la majoria identificats per malnoms) heteròclit, vingut dels Estats Units i dirigit per Ward, torna a Moscou. Entre ells es troben sobretot Charles Rone, un oficial de soldat d'infanteria de marina, 'B.A.', una jove de la qual Rone s'enamora, Warlock, un homosexual que fa jersei per relaxar-se, Janis que actua com a prostituta. La seva missió és de recuperar un document confidencial anomenat "La Carta del Kremlin", encobrint un acord oficiós entre els Estats Units i la Unió Soviètica, destinat a contrarestar la potencial amenaça militar de la Xina…

## Repartiment

* Bibi Andersson: Erika Kosnov
* Richard Boone: Ward, àlies 'Robert Stuydevant'
* Nigel Green: Janis anomenat 'La prostituta'
* Dean Jagger: El lladre
* Lila Kedrova: Sra. Sophie
* Micheál MacLíammóir: 'Douce Alice'
* Patrick O'neal: Charles Rone, àlies 'Yorgi'
* Barbara Parkins: 'B.A.'
* Ronald Radd: El capità Potkin
* George Sanders: Warlock
* Raf Vallone: El fabricant de nines
* Max von Sydow: El coronel Kosnov
* Orson Welles: Alexeï Bresnavitch
* Sandor Elès: El tinent Grodin
* Niall Macginnis: Erector Set
* Anthony Chinn: Kitai
* Guy Deghy: El professor
* John Huston: L'almirall
* Fulvia Ketoff: Sonia Potkin
* Vonetta MacGee: La negra
* Marc Lawrence: El sacerdot
* Cyril Shaps: El metge de la policia
* Christopher Sandford: Rudolph
* Hanna Maria Pravda: Sra. Kazar
* George Pravda: Kazar
* Ludmilla Dudarova: Sra. Potkin
* Dimitri Tamarov: Ilya
* Pehr-olof Sirén: El recepcionista
* Daniel Smid: El servidor
* Victor Beaumont: El dentista
* Steve Zacharias: Dittomachine
* Laura Forin: Elena
* Saara Ranin: La mare de Mikhail
* Sacha Carafa: Sra. Grodin
* Runa Sandlund (no surt als crèdits): Mikhail

## Referències

* ↑ esadir.cat. La carta del Kremlin. esadir.cat.
* ↑ «The Kremlin letter». The New York Times.
# Arkadiusz Milik

Arkadiusz Milik (pronunciació en : /arˈkadjuʂ ˈmilik/) (Tychy, 28 de febrer de 1994) és un futbolista polonès que juga com a davanter a l'Olympique de Marsella de la Ligue 1 francesa i és inernacional amb la selecció polonesa.

## Palmarès
### SSC Napoli

* 1 Copa italiana: 2019-20.

## Referències

* ↑ «Napoli Serie A squad». Serie A. Arxivat de l'original el 14 d'octubre 2020. [Consulta: 13 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Arkadiusz Milik a Voetbal International (neerlandès)
* Arkadiusz Milik: Fitxa a 90minut.pl
* Arkadiusz Milik, Fitxa a Soccerway
Arkadiusz Milik amb la selecció polonesa - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Polònia – Eurocopa 2016
1 Szczęsny •
2 Pazdan •
3 Jędrzejczyk •
4 Cionek •
5 Mączyński •
6 Jodłowiec •
7 Milik •
8 Linetty •
9 Lewandowski (c) •
10 Krychowiak •
11 Grosicki •
12 Boruc •
13 Stępiński •
14 Wawrzyniak •
15 Glik •
16 Błaszczykowski •
17 Peszko •
18 Salamon •
19 Zieliński •
20 Piszczek •
21 Kapustka •
22 Fabiański •
23 Starzyński •
Entrenador: Nawałka
Selecció de futbol de Polònia – Copa del Món de Futbol de 2018
1 Szczęsny •
2 Pazdan •
3 Jędrzejczyk •
4 Cionek •
5 Bednarek •
6 Góralski •
7 Milik •
8 Linetty •
9 Lewandowski  •
10 Krychowiak •
11 Grosicki •
12 Białkowski •
13 Rybus •
14 Teodorczyk •
15 Glik •
16 Błaszczykowski •
17 Peszko •
18 Bereszyński •
19 Zieliński •
20 Piszczek •
21 Kurzawa •
22 Fabiański •
23 Kownacki •
Seleccionador: Adam Nawałka
Selecció de futbol de Polònia – Copa del Món de Futbol de 2022
1 Szczęsny •
2 Cash •
3 Jędrzejczyk •
4 Wieteska •
5 Bednarek •
6 Bielik •
7 Milik •
8 D. Szymański •
9 Lewandowski  •
10 Krychowiak •
11 Grosicki •
12 Skorupski •
13 Kamiński •
14 Kiwior •
15 Glik •
16 Świderski •
17 Żurkowski •
18 Bereszyński •
19 S. Szymański •
20 Zieliński •
21 Zalewski •
22 Grabara •
23 Piątek •
24 Frankowski •
25 Gumny •
26 Skóraś •
Seleccionador: Michniewicz :
# X+Y

X+Y, llançada als Estats Units com a A Brilliant Young Mind, és una comèdia dramàtica britànica del 2014 dirigida per Morgan Matthews amb els actors Asa Butterfield, Rafe Spall, i Sally Hawkins. La pel·lícula, inspirada en el documental Beautiful Young Minds, se centra en un adolescent prodigi de les matemàtiques anglès anomenat Nathan (Asa Butterfield), qui té una dificultat amb les persones (és autista) però troba comfort en els nombres. Quan és escollit per a representar la Gran Bretanya a la Olimpiada Internacional de Matemàtiques Nathan s'embarca en un viatge en el qual fa front a reptes inesperats, com entendre la naturalesa de l'amor. La pel·lícula s'estrenà al Festival Internacional de Cinema de Toronto el 5 de setembre de 2014. L'estrena europea fou al Festival de cinema de London del BFI el 13 d'octubre de 2014, i l'estrena als cinemes del Regne Unit fou el 13 de març de 2015.

## Referències

* ↑ «X+Y». BBC Films. Arxivat de l'original el 2014-09-16. [Consulta: 30 juliol 2015].
* ↑ «X Plus Y announces cast». BBC Films, 11-09-2014 [Consulta: 30 juliol 2015].
* ↑ «X+Y». TIFF.net. Arxivat de l'original el 2015-07-21. [Consulta: 30 juliol 2015].
* ↑ «Asperger teenager’s inspiring story hits big screen». Yorkshire Post, 13-10-2014 [Consulta: 15 octubre 2014].
* ↑ «X+Y». BFI.
* ↑ Lewis, Haydn «Movie based on life of York maths genius». York Press [York], 03-10-2014 [Consulta: 3 octubre 2014].
# Casa Xiquet

La Casa Xiquet és un conjunt del municipi de la Vall de Boí (Alta Ribagorça). Tant la casa com el paller i la cort són dos elements que formen part de manera singular a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Casa

La casa és un conjunt inventariat constituït per un cos principal, originalment destinat a habitatge i un cos més petit, originalment destinat a paller i actualment integrat a l'habitatge. El cos principal consta de planta baixa, dos pisos i golfes i l'antic paller té un pis menys. Ambdós cossos estan coberts a dues aigües i tenen cada un una gran llucana de construcció recent. Les obertures no estan ordenades i algunes responen a transformacions recents. L'element més distorsionant és la tribuna afegida a la façana est a l'altura del primer pis. Sense aquesta tribuna seria un clar exemple de l'evolució espontània de l'arquitectura popular.

## Paller i cort

El Paller i cort de la Casa Xiquet és una obra inventariada. És un edifici situat entre mitgeres amb una gran fondària edificada i una façana bastant estreta. Seguint la tipologia pròpia d'aquest ús, té la cort a la planta baixa i el paller al pis i la coberta és a dos vessants amb el carener paral·lel a la façana. Al costat dret de la façana hi ha les dues obertures pròpies d'aquests edificis: el portal de la cort i l'obertura del paller.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Xiquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].
* 1 2 3 «Paller i cort de la Casa Xiquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].