OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eucalyptus caesia

Eucalyptus caesia és una espècie de planta de la família de les Mirtàcies, endèmica del central Wheatbelt d'Austràlia Occidental, on se la troba en poques quantitats sobre afloraments de granit.

## Descripció

Mesura fins a 15 metres d'alçada. L'escorça és cafè-vermellosa, del tipus arrissat minni ritchi. Les branques tendeixen a agitar-se o escampar-se fins a terra. Els arbres tenen grans flors de color rosa-vermellós o blanc, de 40 a 50 mm de diàmetre. Són àmpliament conreats com a planta ornamental nativa, però s'han tornat rars a la natura. Té una pols blanca que cobreix les branques, els capolls de les flors i els fruits.

## Història taxonòmica

Eucalyptus caesia va ser anomenat el 1867 per George Bentham provinent dels espècimens col·lectats per James Drummond el 1847. Drummond va fer la seva col·lecció massa tard per recollir els capolls i flors, i això va fer difícil la seva identificació posterior. Durant l'expedició científica d'Elder de 1891-1892, Richard Helms va recol·lectar espècimens d'un Eucalyptus que els aborígens australians de l'àrea cridaven "Gungurru". Aquesta era gairebé certament Eucalyptus woodwardii, però el 1896 va ser identificada de manera incorrecta per Mueller i Tate com E. caesia. Això va deixar la incorrecta aplicació del nom comú "Gungurru" a E. caesia, i una confusió sobre la distribució de l'espècie.
Col·leccions autenticades d'E. caesia van ser posteriorment fetes per A. Morrison el 1885, i el 1923 Charles Gardner va recollir espècimens d'una forma amb fulles, capolls, flors i fruits considerablement més grans. Aquesta va ser més tard reconeguda com la subspècie magna per Brooker i Hopper (1982), amb la forma original sent designada subespècie caesia.

## Taxonomia

Eucalyptus caesia va ser descrita per George Bentham i publicada a Flora Australiensis: a description. .. 3: 227. 1867.

### Etimologia

* Eucalyptus: prové del grec kaliptos, "cobert", i el prefix eu-, "bé", en referència a l'estructura llenyosa que cobreix i dona protecció a les seves flors.
* caesia: epítet llatí que significa "de color blau-grisenc".

### Sinonímia

* Eucalyptus caesia subsp. caesia

## Referències

* ↑ «Eucalyptus caesia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 8 març 2014].
* 1 2 «Eucalyptus caesia» a The Plant List. Data consulta: 20 de juny de 2014.
* ↑ «Eucalyptus caesia». World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 8 març 2014].
* ↑ Eucalyptus a Etymonline.
* ↑ «caesia» a Epítetos Botánicos.

## Bibliografia

* Australian Cultivar Registration Authority, (1977) Australian Wildflower Cultivars. Australian Plants 9(70): 80
* Wrigley, J. & Fagg, M., (2003) Australian Native Plants: cultivation, use in landscaping and propagation Edn. 5: 535
* Elliot, R., (2008) Australian Plants for gardens in the sun: 124 - 125 (photo)

## Enllaços externs

* Eucalyptus caesia Association of Societies for Growing Australian Plants (ASGAP)
* Illustration by Morag Newman Arxivat 2006-08-23 a Wayback Machine.
* Illustration by Helen Fitzgerald Arxivat 2006-08-23 a Wayback Machine.
# Eucalyptus erythrocorys

Eucalyptus erythrocorys és una espècie de la família de les Mirtàcies d'Austràlia Occidental, la qual creix en la vegetació de tipus Mallee australià, una formació vegetal de tipus arbustiu, equivalent a un matollar mediterrani, on els arbres assoleixen poca alçada i amb nombroses tiges sortint directament del terra.

## Descripció

És un petit arbre, d'entre 3 i 10 m d'alçada. L'escorça és llisa però pot tenir algunes zones rugoses on hi persisteix en lloc de caure. Destaca per les seves grans flors, les quals poden mesurar de 4 a 5 cm de diàmetre. Són de color groc brillant, essent recobertes pel color vermell brillant de l'opercle, que és la tapa del receptacle on es desenvolupa el fruit. Floreix de febrer a abril, tot i que també al llarg de l'any de manera esporàdica. Els estams s'organitzen en 4 paquets i els fruits són estriats amb la part superior vermella.

## Hàbitat

Creix a zones sorrenques de tipus calcari i poc profundes a prop de la costa.

## Taxonomia
### Etimologia

* Eucalyptus: prové del grec kaliptos, "cobert", i el prefix eu-, "bé", en referència a l'estructura llenyosa que cobreix i dona protecció a les seves flors.
* erythrocorys: epítet que prové del grec a partir de la unió d'erythros que vol dir "vermell", i corys que vol dir "casc", en referència a l'opercle de la seva flor.

#### Sinonímia

* Eudesmia erythrocorys F.Muell.

## Bibliografia

* Holliday, I. A field guide to Australian trees (3rd edition), Reed New Holland, 2002

## Referències

* 1 2 «Eucalyptus erythrocorys» a FloraBase. Data consulta: 16 de desembre de 2013.
* ↑ «Eucalyptus erythrocorys Arxivat 2013-12-16 a Wayback Machine.» a The Royal Botanic Gardens & Domain Trust. Data consulta: 16 de desembre de 2013.
* ↑ Eucalyptus a Etymonline.
* ↑ erythtros a Epítetos Botánicos.
* ↑ corys a Usos tradicionales de los árboles en el occidente de Asturias.
* ↑ «Eucalyptus erythrocorys» a The Plant List. Data consulta: 16 de desembre de 2013.

## Enllaços externs

* Article amb imatges Arxivat 2005-11-23 a Wayback Machine. del fulletó informatiu del Mildred E. Mathias Botanical Garden, edició de l'hivern del 2002.
# Eusebi Soler

Eusebi Soler fou un enginyer català que dona nom a un dels carrers més antics d'El Prat de Llobregat.

## Biografia

Nascut al Prat de Llobregat i fill del santboià Joan Soler de la Torre, fou conegut per ser l'encarregat d'acabar el Canal de la Dreta del Llobregat (que s'havia iniciat l'any 1817 amb Tomàs Soler i Ferrer com a supervisor de les obres) a partir del 1855.

## Referències

* 1 2 Gómez, Margarida; Rodés, Antoni; Fabró Yagüe, Irma. Terra i propietats: la transformació del camp pratenc al s. XIX, 1989.
* ↑ «Un flaix a la ciutat del Prat». El Prat de Llobregat: Ajuntament del Prat de Llobregat i Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 09-09-2008. [Consulta: 21 setembre 2016].
* ↑ Gómez, Margarida. «El temps de les transformacions: El Prat als segles XIX i XX». El Prat de Llobregat: Amics del Prat, 17-05-1996. [Consulta: 21 setembre 2016].
# Eusebi d'Èmesa

Eusebi (grec antic: Εὐσέβιος, Eusèbios) fou un bisbe d'Èmesa del segle iv, nascut a finals del segle iii. Era un home molt culte i respectat deixeble d'Eusebi de Cesarea i altres. Va anar a Alexandria i es va dedicar a la filosofia; després es va traslladar a Antioquia, on va esdevenir íntim amic de Flacil, el bisbe local, i fou ordenat sacerdot.
En aquest temps, Atanasi fou deposat de la seva seu d'Alexandria, i Eusebi, bisbe de Constantinoble, va mirar de nomenar al seu lloc Eusebi, però aquest va refusar, perquè pensava que el poble d'Alexandria era fidel al deposat; no obstant això, va acceptar el nomenament com a bisbe d'Èmesa. Però, quan va prendre possessió, fou expel·lit per un tumult popular, atès que va córrer el rumor que era un bruixot (pels seus estudis astronòmics). Va fugir a Laodicea, on fou acollit per Jordi, el bisbe local, mercès el qual fou restaurat a Èmesa.
Fou amic de l'emperador Constanci II al que va acompanyar en algunes expedicions militars. Va morir a Antioquia vers el 360. Fou acusat de sabel·lianisme però sembla que l'acusació no era correcta. Va escriure diversos tractats (un contra els jueus) i homilies.
Molts dels seus sermons es conserven, encara que no sempre han estat reconeguts com la seva obra. Butyaert va descobrir un manuscrit a Troyes el 1914 que contenia una traducció llatina d'alguns sermons. Una col·lecció també existeix en armeni, combinada amb alguns sermons de Severià de Gabala.

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Eusebi de Dorilèon

Eusebi de Dorilèon (Eusebius, Eusebios Εὐσέβιος) fou un eclesiàstic romà d'Orient opositor de Nestori, nascut cap a la fi del segle iv. Com a laic va exercir a la cort de Constantinoble diversos oficis i va tenir el títol de Agens in rebus.
Nestori es va començar a oposar a l'aplicació del terme Θεοτόκος a la verge Maria i a la diferenciació entre la natura divina i la humana de Jesús insistint en el caràcter humà de Crist. El monjo Eutiqui al contrari, proposava una sola naturalesa, la divina. Eusebi s'hi va oposar i va encapçalar l'oposició, com a partidari de les dues naturaleses, divina i humana.
Un dia en una església va acusar al seu rival Nestori de reviure les heretgies de Pau de Samòsata. Finalment va agafar estat eclesiàstic i va esdevenir al cap d'un temps bisbe de Dorilèon (Dorylaeum) a Frígia, a la vora del riu Thymbrins (afluent del Sangari) prop de la frontera de Bitínia, on va encapçalar els seguidors de la doctrina d'una doble naturalesa en Crist i la unitat de la seva persona divina i humana.
Èutiques, que defensava una posició contrària, fou advertit per Eusebi del seu suposat error però no el va poder convèncer i el va denunciar en un sínode dirigit per Flavi, bisbe de Constantinoble en el que Eutiques fou condemnat; però va apel·lar i poc després, al concili d'Efes el 449, presidit per Dioscur bisbe d'Alexandria i partidari d'Eutiques, va donar lloc a escenes de violència que li van valaer el renom de σύνοδος λῃστρική; el concili va declarar la deposició d'Eusebi i no va confirmar les doctrines que defensava.
El Papa Lleó I, va convèncer l'emperador Marcià, que el 450 havia succeït a Teodosi II, per convocar un nou concili que es va fer a Calcedònia el 451, en el que Eusebi fou restaurat en la seva seu i les doctrines dels eutiquians condemnades.
Va escriure:
* A Contesltaio adverusus Nestorium
* Libellus adversus Eutycheten Synodo Contantinopolitano oblatus
* Libellus adversus Dioscurum Synodo Chalcedonensi oblatus
* Epistola ad Marcianum Imperatorem
# Fatiga mental

La fatiga mental és la sensació de cansament després de realitzar activitats que requereixen una atenció perllongada o que suposen estrès. Es manifesta com una incapacitat per raonar ràpidament, somnolència, reducció de la concentració i criteri de presa de decisions, símptomes que poden anar units o aparèixer de forma independent. El canvi de tasca, l'exercici físic o dormir alleugen la fatiga mental.

## Referències

* ↑ Baumeister, R. F. (2002). Ego Depletion and Self-Control Failure: An Energy Model of the Self’s Executive Function. Self and Identity, 1, 129-136.
# Fatiga

«Fatiga» té aquests significats:
* Fatiga mecànica, el deteriorament miscroscòpic de mecanismes, estructures o elements d'aquestes a causa de tensions perllongades durant gran temps
* Fatiga muscular, cansament degut a un esforç físic més intens o durant més temps que l'habitual
* Fatiga crònica, malaltia rara que provoca gran cansament i dolor extrem quan l'individu que la pateix fa qualsevol mena d'esforç físic
* Fatiga mental, estat d'alerta extrema de la ment i del cos generada com a resposta en un individu que s'exposa a un perill físic precís i imminent, però que s'allarga almenys unes setmanes de manera continuada, encara que ja no hi hagi aquest perill o no hi hagi estat mai
Viccionari
# Exit (curtmetratge)

Exit és un curtmetratge italià de Pino Quartullo i Stefano Reali de 1985. Als Premis Oscar de 1987 va ser nominat a un Oscar al millor curtmetratge. Va guanyar la Conquilla d'or al millor curtmetratge al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1985.

## Argument

El 12 de juliol de 3503, un grup de vuit científics molt racionals van explorar l'altiplà de Quarehd oriental. Un dels científics ha estat aquí abans i vol ensenyar als altres el seu descobriment. Quan s'emociona massa, el líder de l'expedició li diu que redueixi les seves emocions al nivell permès.
Descobreixen un edifici del segle XX i intenten entendre la seva finalitat. A través d'una sèrie de coincidències, aconsegueixen tornar el lloc a la seva funció original: és un cinema. Al projector hi ha City Lights amb Charlie Chaplin. Quan la meitat del grup comença a riure durant una escena de boxa, el líder de l'expedició intenta destruir el projector perquè considera que aquesta reacció emocional és perjudicial. Hi ha un altercat físic amb un científic que vol evitar-ho. Mentrestant, Charlie Chaplin es mostra a la pantalla en una escena romàntica. Ara tot el grup queda captivat per l'espectacle i les llàgrimes flueixen. Consumeixen crispetes i refrescs i fins i tot s'abracen.

## Repartiment

* Blas Roca Rey
* Alvia Reale
* Monica Guazzini
* Bruno Maccallini
* Luca Di Fulvio
* Pino Quartullo
* Pasquale Anselmo
* Maria Paiato

## Producció

La pel·lícula forma part de la sèrie de curtmetratges de sis parts Passione mia dedicada al cinema per Monica Vitti, dirigida per Roberto Russo, que es va estrenar per a Rai Uno. En aquesta sèrie, els graduats del Centro spermimentale di cinematografia i de l'Accademia nazionale d'arte drammatica van tenir l'oportunitat de fer-se un nom, entre ells Pino Quartullo i Stefano Reali.

## Referències

* ↑ Premis del 1985 al web del Festival de Sant Sebastià
* ↑ Laura Delli. Colli: Monica Vitti, Roma 1987, pàg. 158.
# Exit

exit és una ordre de Shell que permet sortir de la terminal o de l'usuari actual. L'acció de sortir també es coneix per l'anglicisme logout.

## Vegeu també

* Gestió de processos Unix
Viccionari
# Falciot cuaespinós de Cassin

El falciot cuaespinós de Cassin (Neafrapus cassini) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae). Habita la selva humida d'Àfrica central i Oriental, a Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, sud de Nigèria, sud-oest de Camerun, Bioko, Guinea Equatorial, el Gabon, República del Congo, sud-oest de la República Centreafricana, nord i est de la República Democràtica del Congo i oest d'Uganda.
# Feelings

Feelings és el desè àlbum de David Byrne, que va sortir l'any 1997.

## Cançons

* Fuzzy Freaky
* Miss America
* Soft Seduction
* Dance on Vaseline
* Gates of Paradise
* Amnesia
* You Don't Know Me
* Daddy Go Down
* Finite=Alright
* Wicked Little Doll
* Burnt by the Sun
* Civil Wars
* They Are in Love
* Gasolina - DAddy Yanky
Viccionari
# Falla Nou Campanar

La comissió Pediatra Jorge Comin - Serra Calderona, coneguda popularment com a Nou Campanar, va ser una associació fallera de la ciutat de València ubicada al barri de Campanar i censada a Junta Central Fallera amb el n. 378. Va ser fundada l'any 2002 i va desaparèixer el 2016.
Situada al carrer Jorge Comín, aquesta entitat, que excepte el seu primer any, sempre ha competit a secció especial, té com a eix principal de la seua activitat la falla i des del primer moment s'ha destacat per la bellesa i espectacularitat dels seus cadafals fallers.
La primera falla plantada al 2003 va dur per lema "La banca guanya" i va ser signada per Agustin Villanueva, Alejandro Santaeulalia i Jordi Ballester. És al 2004 quan Pedro Santaeulalia planta per primera vegada a la demarcació fins al 2008 contant totes les seues participacions per victòries en Secció Especial. En 2009 Julio Monterrubio pren el relleu aconseguint de nou el màxim guardó. Amb Pere Baenas s'acaba la ratxa baixant al segon premi. Miguel Santaeulalia Serrán plantarà en 2011 i 2012, recuperant aquest darrer any la senda de la victòria. En 2013 Julio Monterrubio torna a signar. Manolo Garcia signarà la Falla de 2014 deixant sense premi a la comissió per primera vegada des de la seua creació. En 2015 Miguel Arraiz i David Moreno es fan amb el primer premi de Falles innovadores i experimentals amb "Ekklesia" donant un gir radical a la línia estètica seguida des de la creació de Pediatra Jorge Comin-Serra Calderona.
Any rere any les falles plantades per esta comissió han rebut nombrosos premis, a més de batre rècords, el que els ha costat cert criticisme, ja que altres comissions es queixen de què impossibiliten la competència.
La gran mida dels cadafals plantats en la dècada dels 2000 i primera meitat de 2010 va fer que en set ocasions la falla fóra plantada en solars en comptes de fer-ho a creuaments de carrer.
El seu primer president fou el promotor immobiliari Juan Armiñana. Quan Armiñana abandona la falla i el seu mecenatge, des de la comissió es decidiren a reinventar el seu paper a la festa, apostant per l'experimentació. L'any 2016 va anunciar la seua dissolució després de tretze anys en actiu, amb un balanç de set primers premis en Secció Especial gran i altres tants en Infantil.

## Galeria

* Cadafal Faller de 2015.
* Falla de 2013.
* Falla de 2012.
* Falla de 2011.
* Falla de 2010.
* Falla de 2009.
* Falla de 2008.
* Falla de 2007.
* Falla de 2006.

## Referències

* ↑ La falla Nou Campanar se lleva de nuevo el premio a la mejor falla 2009 en la sección Especial notícia a Las Provincias el 16 de març de 2009 (castellà)
* ↑ «La plantà de Nou campanar regresa al solar». Fallas Valencia - Las Provincias, 28-02-2012.
* ↑ «Cuenta atrás para la plantà de Nou Campanar, la falla que replantea el papel de las fallas con la ciudad». Valencia Plaza, 25-02-2015.
* ↑ «Adiós definitivo a Nou Campanar». Levante-EMV, 21-06-2016.

## Enllaços externs

* NouCampanar.com Arxivat 2020-10-25 a Wayback Machine. pàgina oficial (castellà)
# Falla Passeig

La comissió Passeig és una associació fallera de la localitat valenciana de Tavernes de la Valldigna. Va ser fundada l'any 1984 i va celebrar el 2014 el seu trenta aniversari. Actualment té una comissió de 348 fallers (93 infantils i 255 majors).
El nom de la comissió fa referència al lloc on ha plantat sempre les seues falles, al Passeig País Valencià, situat al centre de la població. No obstant això el seu casal es troba al Carrer Nou.

## Històric de Falleres Majors

Relació de falleres que han ostentat el càrrec de Fallera Major des de l'any 2010.
| Any | Nom |
| 2016 | Lorena Martí Palomares |
| 2015 | Paula Enguix Tormo |
| 2014 | Alejandra Palomares |
| 2013 | Maria Salud Martí Magraner |
| 2012 | Celia Martí Ferrando |
| 2011 | Susana Plancha Blasco |
| 2010 | Celia Martí Ferrando |

## Històric de Presidents

Relació de fallers que han ostentat el càrrec de President des de l'any 2010.
| | 2019 | Sergio Espibosa Bosch | 2018 | Óscar Sansaloni Martí | 2016 | Óscar Sansaloni Martí | |
| 2015 | Toni Gómez Enguix | |
| 2014 | Toni Gómez Enguix | |
| 2013 | Julián González | |
| 2012 | Julián González | |
| 2011 | Batiste Salinas Martí | |
| 2010 | Batiste Salinas Martí | 2009 | Batiste Salinas Martí 2008 | Emilio Fonseca Martí 2007 | Emilio Fonseca Martí 2006 | Andreu Serra Vendrell 2005 | Sergi Espinosa Bosch 2004 | Javier Martí Martí 2003 | Javier Martí Martí |

## Referències

* ↑ Carles Gimeno «Tavernes tendrá unas Fallas de Interés Comarcal en 2013» (en castellà). Las Provincias [Consulta: 25 gener 2016].
* 1 2 3 LVDLV «La falla Passeig de Tavernes presenta oficialment als presidents i falleres Majors per al 2014». La Veu de la Valldigna, 27-05-2013. Arxivat de l'original el 4 de febrer 2016 [Consulta: 25 gener 2016].
* ↑ «Demanà i proclamació Falla Passeig». El Diari de Tavernes, 30-11-2014. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2016 [Consulta: 25 gener 2016].
* ↑ S.G. «La falla Passeig guanya a Tavernes de la Valldigna després de sis anys sense el primer banderí». saforguia.com, 19-03-2012. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2016 [Consulta: 25 gener 2016]. Arxivat 1 de febrer 2016 a Wayback Machine.
* 1 2 LVDLV «La Falla Passeig celebra la demanà i proclamació de les seues falleres majors per al 2015». La Veu de la Valldigna, 30-11-2014. Arxivat de l'original el 4 de febrer 2016 [Consulta: 26 gener 2016].
# Falla Almirall Cadarso-Comte d'Altea

La Falla n. 14 Almirall Cadarso-Comte d'Altea (o Falla Almirante Cadarso - Conde Altea) és una falla de la Ciutat de València, situada en la cruïlla dels carrers homònims, a l'Eixample de València.
La falla porta deu anys en la Secció Especial i actualment la comissió té 93 fallers. Va estar a punt de guanyar la màxima categoria el 2011, amb una obra de Manolo Algarra que va rebre un segon premi i va vore indultat el ninot que presentaren a l'Exposició del Ninot.

## Galeria d'imatges

* Falla Almirall Cadarso-Comte d'Altea 2011, segon premi de secció especial.
* Falla Almirall Cadarso-Comte d'Altea 2012
* Falla Almirall Cadarso-Comte d'Altea 2013
* Falla infantil Almirall Cadarso-Comte d'Altea 2013
* Falla Almirall Cadarso-Comte d'Altea 2014
* Falla infantil Almirall Cadarso-Comte d'Altea 2014
* Falla Almirall Cadarso-Comte d'Altea 2015
* Falla Almirall Cadarso-Comte d'Altea 2016
* Falla infantil Almirall Cadarso-Comte d'Altea 2016
* Falla Almirall Cadarso-Comte d'Altea 2017

## Referències

* ↑ Segundo premio para Conde Altea a RTVE (castellà)
* ↑ El Ninot Indultat 2011 es para Almirante Cadarso - Conde de Altea Arxivat 2015-02-22 a Wayback Machine. notícia a Fallas.com del 15 de març de 2011 (castellà)
# Flaminia

Flaminia o Flaminia agraria va ser el nom d'una llei de l'antiga Roma, del grup de les lleis agràries, establerta pel tribú de la plebs, Gai Flamini, l'any 232 aC segons Polibi o bé el 228 aC segons Ciceró, amb Marc Emili Lèpid i Marc Publici Mal·leol com a cònsols.
Tenia per objectiu atreure el favor de la plebs i repartia entre els soldats les terres de la regió del Picè a la zona que després va ser coneguda com les Marques d'Ancona, terres que abans pertanyien al poble dels sènons. Aquesta llei va provocar la guerra amb els gals.

## Notes

* ↑ la data més correcta sembla la de Polibi, ja que els cònsols del 232 aC van ser els dos que es mencionen.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 57.
# Flamidià del Conflent

Flamidià del Conflent o de Cuixà, o Flemidià, fou un màrtir, venerat com a sant en el monestir de Cuixà. Probablement, es tracta d'un sant llegendari.

## Hagiografia

El nom apareix en fonts antigues vinculades al monestir de Sant Miquel de Cuixà, com el santoral de l'evangeliari de Cuixà, avui a la Biblioteca Municipal de Perpinyà, ms. 2: hi apareix Flamidià amb festivitat pròpia, com altres sants de Cuixà (Germà, Nazari i Valentí), el dia 5 de gener. No hi ha constància prèvia i no n'hi ha cap notícia en altres fonts. El seu cos descansava a Cuixà, on tenia altar en un dels absis de la capçalera. L'abat Oliba el va fer traslladar, amb d'altres, a la cripta del Pessebre, als peus de la imatge de la Mare de Déu, on se'l venerava amb un culte local, estès a la diòcesi d'Elna.
Joan Amades, sense citar-ne la font, diu que va morir màrtir sota el fictici govern de Dacià, a començament del segle iv. Domènec només diu que Flamidià era màrtir i que morí un 25 de desembre, i que el seu cos fou portat al monestir per ésser-hi venerat, la qual cosa indicaria que no hi havia estat monjo. Podria tractar-se d'un cos sant portat de Roma o corresponent a algun màrtir desconegut, que es traslladà al monestir i donà lloc a altres tradicions.
Figura a l'Acta sanctorum, però no als martirologis oficials de l'Església Catòlica Romana.

## Tradició de Flemidià monjo

Posteriorment, probablement per explicar la presència de les restes al monestir, s'elaborà una llegenda diferent. Amades diu que Flemidià era natural del Conflent i monjo de Cuixà, on era bosser i almoiner. Miraculosament, tot i la gran quantitat d'almoines que feia als necessitats, el gra i els diners que administrava mai no s'esgotaven. Davant la sorpresa de l'abat, Flemidià li explicà que donava als pobres una quantitat set vegades superior al que tenia el monestir, però com més donava, més gra i diners hi havia com a recompensa per la caritat feta. Aquest miracle donà a entendre als monjos que Flamidià era sant.
Es venerava el 5 de gener. Al retaule de la parròquia de Rigardà (Conflent), hi ha les talles dels quatre sants de Cuixà: Germà, Nazari, Flamidià i Valentí.

## Referències

* ↑ Bolland, Joan; Henschenius, Godefridus; Carnandet, Jean Baptiste. «Commemoratio S. Flamidiani martyris Cusani in Hispania». A: Acta sanctorum. volum 1. Ed. novissima. París: V. Palmé, 1866, p. 288.
* ↑ Amades, Joan. Costumari català el curs de l'any. 2a. ed.. Barcelona: Salvat, 1982-1988. ISBN 84-345-3673-0.

## Bibliografia

* Domènec, Antoni Vicenç. Historia general de los santos y varones ilustres en santidad del Principado de Cataluña. Barcelona: Gabriel Graells y Giraldo Dotil, 1602, p. 2-3.