OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Flavionavia

Flavionavia era el nom d'una ciutat situada a la riba esquerra del riu Nalón, en el conventus Asturum de la província Tarraconense.
Va ser citada al segle ii pel geògraf grec Claudi Ptolemeu. Es creu que estava situada a la zona de l'actual Pravia, ja que segons estudis es creu que estava situada dins del territori dels pésics.
El seu nom prové del segle I quan els romans van crear en aquesta zona el municipi de «Flavium Avia», en temps de l'emperador Tito Flavio Vespasià, d'aquí Flavium i del terme cèltic d'Avia que era el nom que rebia el riu Nalón pels antics pobladors de la zona. Aquest nom va caure ràpidament en desús pel que no apareix en cap mena de text dels segles posteriors.

## Referències

* ↑ Article sobre Flavionavia
* ↑ toponimia astur
# Francesco di Pesello

Giorgio Vasari en les seues Vides dels més excel·lents pintors, escultors i arquitectes... conta que Pesello fou un pintor italià de Florència que va estar actiu a partir de 1390 i que va morir després de 1457. Dona com a nom complet de l'artista el de Francesco di Pesello. Tot indica que Vasari va combinar erròniament elements de les vides de Giuliano Pesello (1367-1446) i del seu gendre Stefano di Francesco (mort l'any 1427) en aquesta biografia.

## Vegeu també

* Francesco Pesellino

## Bibliografia

* Vasari, Giorgio i Jonathan Foster, Lives of the Most Eminent Painters, Sculptors, and Architects, Londres, George Bell, 1871, 113 (notes al peu).

## Enllaços externs

* Pesello a les Vides de Vasari (anglès)
# Francesco di Giorgio

Francesco di Giorgio, realment Francesco di Giorgio Martini (Siena, 14 de novembre 1439 - † ídem, 1501), arquitecte, escultor i pintor italià.
Va ser format com a pintor per Vecchietta (qui també era anomenat Francesco di Giorgio), va començar els seus estudis a Orvieto i des del 1463 a Siena on va partir treballant com subaltern en decoració (Basílica de Sant Francesc), i construcció, especialment en fortificacions. L'any 1490 se li encarrega el model per construir la cúpula de la capella de la Catedral de Milà, la qual va ser projectada el 1490 per Giovanni Antonio Amadeo.
Després del setge de Nàpols l'any 1495 va haver de demostrar tota la seva creativitat i enginy. El seu renom es troba a la seva extraordinària universalitat, on es va alçar a la primera línia dels artistes del renaixement, malgrat no haver tingut un origen grandiós. Va morir l'any 1502 a Siena. El seu Trattato di architettura civile e militare és un dels tractats d'arquitectura més influents de l'època.

## Invents

El 1475 Francesco di Giorgio Martini inventa la que hom considera la primera bomba centrífuga. En els actuals motors refredats per aigua s'usa una bomba centrífuga perquè circuli el líquid refrigerant (aigua més anticongelant).

## Referències

* ↑ Francesco di Giorgio Martini. Trattato di architettura civile e militare. Tipografía Chirio e Mina, 1841.
* ↑ Mario Lucertini; Ana Millàn Gasca; Fernando Nicolò Technological Concepts and Mathematical Models in the Evolution of Modern Engineering Systems: Controlling • Managing • Organizing. Birkhäuser, 6 desembre 2012, p. 11–. ISBN 978-3-0348-7951-4.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-10-19. [Consulta: 14 octubre 2016].
# Font del Molí dels Capellans

La Font del Molí dels Capellans és una font de canaleta metàl·lica semicilíndrica del municipi de Solsona, a la comarca catalana del Solsonès. Està situada a la riba esquerra del Riu Negre a poc més de 400 m aigües avall del Pont de Solsona, poc abans d'arribar al Molí dels Capellans i al costat d'un pou.
El nom li ve del fet que, fa més de tres centúries, en aquest indret hi havia un molí propietat d'uns capellans del qual encara se'n pot veure la dovella central de l'arc del portal que té gravada una creu i una data.
Segons es desprèn de l'inventari de l'Arxiu de la Ciutat de Solsona, aquest lloc era conegut amb el nom de la Trilla, i va ser l'indret on va començar la jurisdicció del monestir de Santa Maria de Solsona.
Era una font que, tot i el seu escàs cabal, tenia fama que mai s'assecava i, pel que compta la gent gran, en anys de secada, hi havia cua per anar-hi a buscar aigua.

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, ni tampoc a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC en cap de les seves escales
* ↑ L'AIGUA DEL SOLSONÈS - Consell Comarcal del Solsonès, 2007 - DL: L-1210/2007
# Josep Andreu i Figuerola

Josep Andreu i Figuerola (Tarragona, 1872 -Tarragona, 1952) fou un compositor, director i organista català.
Des de ben petit mostrà aptituds musicals. Estudià harmonia i composició amb el wagnerià Ramon Bonet, organista de la catedral de Tarragona, i instrumentació amb Varela Silvari.
Més endavant va cursar el magisteri a Tarragona i els estudis superiors de música a Barcelona. L'any 1888 un vals a quatre mans va guanyar un premi de composició convocat amb motiu de l’Exposició Universal a Barcelona. Aquest guardó li donà tanta fama a la seva ciutat natal que el 1898 va rebre l'encàrrec de compondre l’Himne a Tarragona, estrenat l'any 1891 en la plaça de toros. Andreu va succeir Bonet com a primer organista de la catedral de Tarragona, posició que ocupà de l'any 1905 fins al 1907, moment en què es va dedicar també a impartir classes de música. Aquest càrrec el deixà per ocupar la plaça de director de la banda municipal de Sigüenza i la de mestre de capella de la catedral de la mateixa ciutat. El 1918 es va establir a Osca, on fou nomenat mestre de capella de l'església dels jesuïtes. De nou a Tarragona, exercí de professor de piano i solfeig a l’Ateneu Tarraconense de la Classe Obrera i a La Salle. Entre les seves composicions hi ha cançons líriques, algunes sarsueles, com Empleo y sueldo (1894), gavotes, música de cambra, repertori de peces ballables i obres corals, com l'Himne a Tarragona (1898). En el seu corpus compositiu hi ha també música religiosa, com una Missa solemne i Beata Mater, obra que tingué una gran acceptació. Rebé diversos guardons, entre els quals un del Patronat Obrer de Reus i també de l'Acadèmia Mariana de Lleida. Redactà l'estudi històric Organización contemporánea de las bandas.

## Obra

* Empleo y sueldo (1894)
* Himne a Tarragona (1898)
* Misa solemne de Santa Cecilia (1929) i Beata Mater
* Padre, alcalde y mesonero (1900)

## Referències

* 1 2 3 Cortès i Mir, Francesc. «IX». A: Història de la música catalana, valenciana i balear. Barcelona: Edicions 62, 2003, p. 41. ISBN 84-297-5283-8 [Consulta: 14 novembre 2015].
* 1 2 3 Baixauli Morales, E. Tarragona Musical (Un siglo de vida artística), 1850-1950. Tarragona: Imp. de Torres, 1969, p. 178.
# Flood

* Per a altres significats, vegeu «OpenNN».
Flood és un mot provinent de l'anglès que vol dir, literalment, "inundació" o "ofec". Quan s'empra aquesta paraula en l'àmbit informàtic, es sol fer referència a una repetició sistemàtica i desmesurada d'algun missatge a la xarxa en un curt període.
Hi ha diverses definicions del que es podria entendre com a flood. Normalment s'aplica a l'enviament constant, massiu, i en un temps relativament curt, d'informació a una persona per tal d'aconseguir-ne la saturació i que, a l'hora de respondre, superi el límit del servidor, i aquest l'expulsi.
En l'actualitat, però, s'acostuma a fer ús d'aquesta paraula referint-nos a un fòrum. Fer flood en un fòrum, significa escriure missatges (posts) d'una manera repetitiva i seguida. S'acostuma a fer per a aconseguir augmentar el nombre de missatges escrits que té cada persona en aquell fòrum, però també és habitual que usuaris inexperts i novells facin flood sense ser-ne conscients.
Podem també denominar flood tots aquells missatges que no tenen res a veure amb el tema tractat o que se n'han anat desviant. Això és bastant habitual, sobretot als fòrums de discussió, on d'un tema es va a parar a un altre.
Viccionari
# Floodwood

Floodwood és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 503 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Floodwood tenia 503 habitants, 254 habitatges, i 112 famílies. La densitat de població era de 441,4 habitants per km².
Dels 254 habitatges en un 22% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 28,7% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 55,9% no eren unitats familiars. En el 49,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 26% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,98 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 16,9% de 45 a 60 i un 24,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.977 $ i la renda mediana per família de 30.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.179 $ mentre que les dones 19.375 $. La renda per capita de la població era de 14.649 $. Entorn del 12% de les famílies i el 19,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Floodwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Floodwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Francisco José Abascal Alonso

Francisco José Abascal Alonso, més conegut com a Francis (Noriega, 10 d'octubre de 1966) és un futbolista asturià retirat que jugava de defensa.

## Carrera esportiva

Va debutar a primera divisió amb el Real Burgos, tot jugant un encontre la de temporada 90/91. A l'any següent militaria a la màxima categoria amb el Cadis CF, tot disputant 52 partits i marcant un gol en el període 1991-1993. La temporada 93/94 també la jugaria a l'equip andalús, a la Segona Divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Freccia dei Vini

La Freccia dei Vini-Memorial Dottor Luigi Raffele és una cursa ciclista italiana disputada pels voltants de la ciutat de Vigevano. Es disputa anualment durant el mes de juliol des del 1972. El 2005 formà part del circuit UCI Europa Tour, amb una categoria 1.2.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1972 | Giovanni Battaglin | | |
| 1973 | Franco Pala | | |
| 1974 | Giuseppe Martinelli | | |
| 1975 | Gabriele Landoni | | |
| 1976 | Vittorio Algeri | | |
| 1977 | Dino Porrini | | |
| 1978 | Luigi Gritti | | |
| 1979 | Emanuele Bombini | | |
| 1980 | Juan Arroyo | | |
| 1981 | Fabrizio Verza | | |
| 1982 | Tullio Cortinovis | | |
| 1983 | Tullio Cortinovis | | |
| 1984 | Stefano Bizzoni | | |
| 1985 | Giuseppe Calcaterra | | |
| 1986 | Johnny Carrera | | |
| 1987 | Valerio Tebaldi | | |
| 1988 | Sergio Carcano | | |
| 1989 | Stefano Cortinovis | | |
| 1990 | Mauro Consonni | | |
| 1991 | Massimo Maestri | | |
| 1992 | Massimo Donati | | |
| 1993 | Rosario Fina | | |
| 1994 | Marco Bellini | | |
| 1995 | Walter Pedroni | | |
| 1996 | Simone Mori | | |
| 1997 | Ellis Rastelli | | |
| 1998 | Alessandro Volpe | | |
| 1999 | Eddy Ratti | | |
| 2000 | Andrei Moukhine | | |
| 2001 | Damiano Giannini | | |
| 2002 | Santo Anzà | Domenico Pozzovivo | Francesco Tizza |
| 2003 | Dimitri Dementiev | Aristide Del Fatti | Aristide Ratti |
| 2004 | Antonio Quadranti | Ruslan Pidgornyy | Giairo Ermeti |
| 2005 | Maurizio Bellin | Alberto Milani | Marcel Wyss |
| 2006 | Bruno Rizzi | Francesco Tizza | Gabriele Orizzonte |
| 2007 | Bruno Rizzi | Cristiano Colombo | Luca Gasparini |
| 2008 | Damiano Margutti | Luca Gasparini | Giovanni Carini |
| 2009 | Pavel Kochetkov | Luca Dodi | Giuseppe Pecoraro |
| 2010 | Alessio Marchetti | Cristiano Monguzzi | Maksym Averin |
| 2011 | Cristiano Monguzzi | Gabriele Pizzaballa | Luciano Barindelli |
| 2012 | Patrick Facchini | Ricardo Pichetta | Matteo Busato |
| 2013 | Merhawi Kudus | Gianfranco Zilioli | Giacomo Gallio |
| 2014 | Mirco Maestri | Matteo Collodel | Marco Tizza |
| 2015 | Davide Pacchiardo | Edward Ravasi | Jacopo Mosca |
| 2016 | Raffaelo Bonusi | Davide Orrico | Jacopo Mosca |
| 2017 | Raimondas Rumšas | Umberto Marengo | Andrea Garosio |

## Enllaços externs

* Palmarès a museociclismo.it Arxivat 2016-09-20 a Wayback Machine.
* Palmarès a museociclismo.it
# Ka

* Per a altres significats, vegeu «Ka (desambiguació)».
En la mitologia egípcia, el Ka era una de les cinc parts de l'ànima humana juntament amb el Ba, l'Ib, el Ren i el Sheut, els quals amb l'Akh, constituïen els elements de l'esperit humà.
Ka en jeroglífic :
El Ka és la "força vital", un component de l'esperit humà, un tros del principi universal de la vida, segons la mitologia egipcia. El Ka dels infants fou creat per Mesenet.
El Ka dels morts pesava més o menys dependent dels seus pecats; si l'ànima pesava més que la ploma de la veritat, utilitzada per Osiris, el mort era condemnat a ser devorat per Ammit; si pesava menys, era enviat a l'Aaru.

## Vegeu també

* Ésser humà (antic Egipte).
* Horus-Ka, faraó..
* Estàtua de Ka.
Viccionari
# Francisco Atanasio Domínguez

Francisco Atanasio Dominguez (Ciutat de Mèxic 1740 – San Elizario, vora El Paso, 1803) fou un sacerdot franciscà, missioner i explorador mexicà.

## Biografia

Va ingressar al convent de San Cosme de l'Orde franciscana en 1753, i en 1757 va ingressar a l'orde, amb 17 anys. El 1776 fou enviat a Nou Mèxic com a supervisor per inspeccionar les missions al llarg de la ruta de Santa Fe (Nou Mèxic). També li fou assignada la tasca d'acompanyant del frare Silvestre Vélez de Escalante i del cartògraf Bernardo Miera Pacheco per a organitzar i encapçalar una expedició d'avançada missionera a Monterrey (Califòrnia) durant la qual travessa el Gran Canyó per la zona del que avui és el Parc Nacional Zion i on fou un dels primers homes blancs en travessar l'Estat de Utah. Aquest grup se'l coneix com l'Expedició de Domínguez i Escalante.
En el seu retorn a Santa Fe (Nou Mèxic) i Ciutat de Mèxic en 1777 Domínguez va remetre als seus superiors franciscans una crònica força crítica amb l'administració de les missions de Nou Mèxic. Les seves observacions li portaren la pèrdua de confiança de la jerarquia franciscana, raó per la fou enviat a una missió perduda al nord de Mèxic, als presidis de Nova Biscaia, on va morir el 1803.
Malgrat que l'expedició d'Escalante fracassà en el seu intent d'arribar a Califòrnia, aportà el coneixement de noves terres inexplorades de l'actual Utah.

## Referències

* ↑ Fray Francisco Atanasio Domínguez
* Silvestre Vélez de Escalante, The Domínguez-Escalante journal : their expedition through Colorado, Utah, Arizona, and New Mexico in 1776, Provo, Utah : Brigham Young University Press, 1976. OCLC 2578737

## Bibliografia

* Carl Waldman & Alan Wexler: Encyclopedia of Exploration t.1, Nova Jork 2004, ISBN 0-8160-4678-6
* Martín González de la Vara «Obra de La vida eclesiástica de Francisco Atanasio Domínguez al Nuevo México (1776) y su "Relación"» a Dialnet. (1991) ISSN 0185-2523, ISSN-e 1870-9060
# José María Secades del Rivero

José María Secades y del Rivero Díaz de Argüelles y Hevia (Oviedo, 11 de setembre de 1785 - ?) va ser un polític espanyol, que va desenvolupar el seu treball en l'administració pública, aconseguint-hi el càrrec de Director General de Rendes. Als governs de la de la regència de Maria Cristina en nom de la futura reina Isabel II va ser nomenat ministre d'Hisenda durant un breu període en 1840, en tant acabava de disputar-se la regència entre la reina governadora i Espartero. També ho va ser al mateix temps i de manera interina de Gracia i Justícia i de Governació. Després, va ser escollit diputat en 1843 en substitució d'Agustín Argüelles Álvarez.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Ficha en xtec.es.
* Ministres d'Hisenda Arxivat 2013-09-28 a Wayback Machine., Ministeri d'Hisenda, pp. 162.
* Extractes d'expedients de l'Orde de Carlos III.
Càrrecs públics :
| Precedit per: José Ferraz y Cornel | Ministre d'Hisenda (agost-setembre) 1840 | Succeït per: Domingo Jiménez |
# José María Setién

José María Setién (Hernani, 19 de març de 1928 - Sant Sebastià, 10 de juliol de 2018) va ser un eclesiàstic basc, bisbe de Sant Sebastià entre 1979 i 2000.
Durant el seu episcopat va destacar per una postura flexible amb l'organització armada ETA, fet que va ocasionar diverses polèmiques. Va manifestar-se en diverses ocasions a favor del dret d'autodeterminació del poble basc i va oferir-se a fer de mitjancer a favor dels "presos polítics" bascos. La seva actitud va provocar el rebuig del papa Joan Pau II i de la Conferència Episcopal Espanyola, que va afavorir la seva jubilació l'any 2000.
Amb una marcada formació teològica, va escriure diversos llibres i articles sobre la moral política i social i sobre el dret canònic. El 2007 va publicar Un obispo vasco ante ETA, on advocava de nou per una postura dialogant amb la banda terrorista.
El 2003 va rebre la Medalla d'Or de Guipúscoa i el 2009 va ser escollit membre de Jakiunde, l'Acadèmia de les Arts i les Ciències del País Basc.

## Referències

* ↑ «Mor als 90 anys el bisbe Setién, polèmic defensor del diàleg amb ETA». [Consulta: 10 juliol 2018].
* 1 2 324cat «Mor José María Setién, el bisbe que volia negociar amb ETA». CCMA.
# José Escolano Sánchez

José Escolano Sánchez (Saragossa, 15 de novembre de 1926 - Saragossa, 15 de gener de 2007) va ser un ciclista espanyol, professional entre 1946 i 1962. En el seu palmarès destaca el Gran Premi de la Bicicleta Eibarresa de 1955 i una etapa a la Volta a Catalunya de 1951.

## Palmarès

* 1951
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1952
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Ajuntament de Bilbao
* 1955
** 1r al Gran Premi de la Bicicleta Eibarresa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Llevant
* 1956
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Andalusia
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi de la Bicicleta Eibarresa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1947. 19è de la classificació general
* 1948. Abandona (12a etapa)
* 1955. 30è de la classificació general
* 1956. 34è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1953. Abandona

## Referències

* ↑ «El ciclismo aragonés pierde a José Escolano» (en castellà), 17-01-2007. [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ «ESCOLANO SÁNCHEZ José». [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - José ESCOLANO SANCHEZ» (en italià). [Consulta: 11 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de José Escolano a sitiodeciclismo.net
# José Escudé Albesa

José Escudé Albesa (Roquetes, Baix Ebre, 9 de juny de 1896 - Santa Bàrbara, Montsià, 8 de juliol de 1986) fou un mestre i bibliotecari català.
A la dècada del 1920 va obtenir el títol de Maestro de Primera Enseñanza a l'Escola Normal de Tarragona, essent destinat, primer, a l'escola privada de La Fatarella, i posteriorment a les Escoles Manjonianes de l'Ave Maria de la Sénia. També fou destinat, entre d'altres, a l'escola del seu poble natal, com a interí a l'escola unitària de Sant Llàtzer (Tortosa), i a l'escola unitària de Coll Barruera, a Lleida. Finalment, l'any 1934 fou traslladat a Santa Bàrbara, on exercí de mestre, i a partir de 1944 també com a director, fins a la seva jubilació, el 8 de juny de 1966.
Entre 1963 i 1977 exercí de bibliotecari i també de la director de la biblioteca de la localitat, en substitució de l'anterior director, David Bertomeu Escardó, mort l'any 1963. La biblioteca de Santa Bàrbara porta el seu nom des del 3 de maig de 2003.

## Referències

* 1 2 Casadó Papiol, Dolors; Escudé Arasa, Florinda; Gaya Sol, Guillem. Biblioteca José Escudé Albesa, Santa Bàrbara, 1958-2008. Santa Bàrbara: Ajuntament de Santa Bàrbara, 2008, p. 13.
* ↑ Casadó, Escudé, Gaya (2008), p. 20
* 1 2 Casadó, Escudé, Gaya (2008), p. 14
* ↑ Casadó, Escudé, Gaya (2008), p. 15
* ↑ Casadó, Escudé, Gaya (2008), p. 46
* ↑ Álvarez Chavarría, Clara; Gil Solés, Daniel. «El nom de les biblioteques de les Terres de l'Ebre». A: Miquel Àngel Pradilla Cardona (editor). Art i lletres a les comarques de la diòcesi de Tortosa. Benicarló: Onada Edicions, 2008, p. 45 (Biblioteca la Barcella ; 7). ISBN 9788496623170. OCLC 865296921.
# Francesco Guccini

Francesco Guccini (italià: Francésco Guccini) (Mòdena, 14 de juny de 1940) és un músic, escriptor, cantautor i actor italià.
És un dels cantautors més importants d'Itàlia. Va debutar en solitari l'any 1967 amb Folk beat n.1, tot i que el 1959 ja havia escrit cançons de rock i havia actuat amb un grup. Al llarg de més de quaranta anys ha publicat vint àlbums més. Toca la guitarra saxona, que és la base musical de moltes de les seves composicions.
A més a més de compondre cançons per a ell i per altres intèrprets, és escriptor, autor de bandes sonores i de còmics. També ha treballat en lexicologia, lexicografia, glotologia, etimologia, dialectologia, traducció i teatre. Fins a meitat dels anys vuitanta va ensenyar italià al campus de Bolonya del Dickinson College.
Algunes lletres seves han entrat a formar part dels temaris de literatura a les escoles italianes com a exemple de poesia contemporània. A part de l'èxito de crítica, Guccini gaudeix d'una enorme popularitat social, se'l considera un símbol per a tres generacions.

## Referències

* ↑ «Ficha de Francesco Guccini en Ondarock» (en italiano). [Consulta: 20 febrer 2014].
* ↑ Massimo Bernardini, Guccini, Franco Muzio editor, 1987, Padova, pag. 12
* ↑ «Guccini, en concierto como en la vida» (en italiano), 2009. [Consulta: 20 febrer 2014].
* ↑ «Entrevista Ondarock».
# Frederic I

Frederic I és el nom dels següents personatges:
* Frederic I (patriarca) (901-922) a Aquileia
* Frederic I (arquebisbe de Colònia) (~1075 - 1171)
* Frederic I del Sacre Imperi Romanogermànic (1122 - 1190), conegut com a Frederic Barbaroja
* Frederic I de Babenberg, duc d'Àustria (~1175 - 1198)
* Frederic I d'Ausburg (1286 - 1330); "Frederic el Bell", duc d'Àustria
* Frederic I de Baden (1852-1907), gran duc sobirà de Baden
* Frederic I (elector de Brandenburg) (1371 - 1440) Frederic I d'Àustria
* Frederic I de Dinamarca (1471 - 1533), rei de Dinamarca i Noruega
* Frederic I (elector de Saxònia) (1370 - 1428) Frederic IV de Meissen
* Frederic I (comte palatí del Rin) (1449 – 1476)
* Frederic I (duc de Württemberg) (1557 - 1608)
* Frederic I de Prússia (1657 - 1713)
* Frederic I de Suàbia
* Frederic I de Württemberg (1754 - 1816)
* Frederic I Montefeltro (segles XIII-XIV)
* Frederic I de Saxònia-Altenburg (Hildburghausen, 1763 - Altenburg, 1834), fill del duc Ernest Frederic III i d'Ernestina de Saxònia-Weimar-Eisenach