OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nazir

Nàzir fou un càrrec administratiu que apareix a algunes ciutats sota domini abbàssida o fatimita.
El nàzir era el superintendent o controlador. Es va generalitzar al Soldanat Mameluc, on hi havia nàzirs de l'exèrcit, del fisc, dels dominis reials, dels ingressos personals del sultà, de l'armament i de la caritat. El càrrec també apareix entre els mogols de l'Índia.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, VII, 1057
# Nebria talassica

Nebria talassica és una espècie de caràbids de la subfamília nebriinae que és endèmica del Kirguizstan.

## Referències

* ↑ «Nebria (Eunebria) talassica Shilenkov, 1982». Carabidae of the World, 30-04-2012. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 19 novembre 2012].
# Nebridi de Narbona

Nebridi (Nebridius, també esmentat com Imphridius o Nimphridius) fou bisbe metropolità de Narbona. És el primer metropolità testimoniat. Fou enviat per Carlemany junt amb Benet d'Aniana per fundar l'abadia de la Grassa i fou el seu primer abat i més tard bisbe de Narbona. Fou una figura notable que va mantenir estrets lligams a Benet d'Aniana, Alcuí, i els arquebisbes de Lió Leydrad i Agobard. Va estar present al concili d'Arles del 813 on va donar suport a l'arquebisbe Joan II d'Arle.
Ordeig en una recent revisió opina que és el mateix Nifridius que apareix com Nifridius, Gerundensis episcopus en una acta d'un judici celebrat el 15 de desembre de 817, tanmateix Nifridi i Cristà actuaven en aquest judici com a missi dominici i el veritable bisbe de Girona era Valaric. Aquesta confusió ha fet que Nifridi apareigui en diversos episcopologis del bisbat de Girona.

## Vegeu també

* Concili d'Urgell

## Referències

* ↑ Élie Griffe, Histoire religieuse des anciens pays de l'Aude, Paris, 1933, p. 96-103.
* ↑ Ordeig i Mata, Ramon «Precisions sobre l'episcopologi de Girona dels segles VIII-X» ( PDF). Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, Vol.: 45, 2004, p. 480-481 [Consulta: 13 desembre 2014].
# Can Palau (Agullana)

Can Palau és una obra del municipi d'Agullana (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una gran masia situada a uns dos-cents metres del nucli, de planta rectangular, formada per diferents cossos, amb cobertes a dos i a un vessant, de planta baixa, pis i golfes. Aquesta casa es troba en un desnivell que es salva a través d'unes voltes d'arc de mig punt, que forma una terrassa al primer pis de la casa. Tot i que la casa ha estat restaurada recentment, conserva el seu paredat original, gairebé en la seva totalitat, de pedres sense escairar. La major part de les obertures han patit canvis en aquest procés de restauració, motiu pel qual molt poques conserven els carreus originals. La façana posterior de l'edifici principal està arremolinada, i té una escala que dona a una terrassa. Aquesta construcció és d'època contemporània i es va fer durant la restauració de la resta de la casa.

## Referències

* ↑ «Can Palau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 desembre 2015].
# Can Pereres Nou

Can Pereres Nou és una masia de Campins (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici, molt restaurat recentment, és a dues aigües amb el carener descentrat. La porta ha estat modernament adovellada. Les finestres, de vella planta, tenen ampit i llinda, una d'elles motllurada. El pedrís és bastant aixecat, i el barri de mida mitjana. A la façana hi ha un rellotge modern de sol.

## Història

Aquesta zona depenia abans de Fogars. La masia que ens ocupa no és anomenada al 1515. Tenint en compte que és una masia menor, a escassos centenars de metres més avall de la matriu, i els tipus de finestres descrites, podem suposar que els basaments són propers al segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Can Pereres Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Cantó de Seta-1

Sète-1 fou un cantó francès al districte de Montpeller (departament de l'Erau, regió del Llenguadoc-Rosselló). Comptava amb una part de la ciutat de Seta, en el que és el centre de la ciutat i el port vell. L'altra part de la ciutat estava inclosa al Cantó de Seta-2. Ambdós cantons foren agrupats en el cantó de Seta, en la reorganització administrativa francesa del 2015.
| El canal reial, al centre de Seta. | El port comercial de Seta |
# Naour

Naour (àrab ناوور) és una comuna rural de la província de Béni Mellal de la regió de Béni Mellal-Khénifra. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.999 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Can Baixeres (Castelldefels)

Can Baixeres és una obra del municipi de Castelldefels (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció de planta baixa, un pis i golfes, de tres tramades. A la part posterior, orientat al nord-oest, tenia el celler. Els trespols tenen bigues de ferro, però també de fusta, aquest darrers aprofitats de l'anterior masia que, situada en aquest indret, es va enderrocar en fer aquesta casa. Destaca la simetria de les obertures i els bonics esgrafiats florals situats a la façana principal.

## Història

La seva construcció data del 1915 o 1920 aproximadament.

## Referències

* 1 2 3 «Can Baixeres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2015].

## Enllaços externs

* Can Baixeres Arxivat 2010-06-21 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Can Seguer

«Can Seguer» té aquests significats:
* Can Seguer (Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura), edificació del municipi de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura (Baix Empordà)
* Can Seguer (Lliçà d'Amunt), edificació del municipi de Lliçà d'Amunt (Vallès Oriental)
* Can Seguer (Maçanet de Cabrenys), edificació del municipi de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà)
* Can Seguer (Riudellots de la Selva)
# Can Seguer (Maçanet de Cabrenys)

Can Seguer és una obra del municipi de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas format per tres cossos rectangulars, dos d'ells units per la testa. El cos de tramuntana està format per dues crugies encarades a ponent, el de migdia per dues, perpendiculars a l'anterior. El tercer cos situat a ponent dels dos anteriors, tocant a tramuntana, té una crugia. El mas és de planta baixa i dos pisos, mentre la coberta presenta dues aigües a cascun dels cossos. Naturalment, hi ha altres construccions afegides a la banda de tramuntana, però no afecten l'estructura essencial del mas. Les façanes estan arrebossades, entre que les obertures i finestres estan emmarcades per pedres ben tallades, el qual produeix un contrast visual i cromatis. Construïda fa relativament de pedra ben tallada. L'accés principal es realitza mitjançant una llarga escala lateral orientada a ponent, que supera el desnivell de terreny de la banda de migdia.

## Referències

* ↑ Text importat de: «Can Seguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. Llicència CC-0 [Importat: 25 agost 2014] (Vegeu l'avís legal per a reutilitzacions).
# Cal Bernardí

Cal Bernardí és una masia de Sora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa petita de plana rectangular coberta en dos cossos a doble vessant, amb diferents construccions annexes adossades a la casa i que en alguns casos l'amplien. Construïda amb murs de pedra irregulars i morter, actualment es presenta totalment enguixada per la part exterior. Malgrat l'enguixat es reconeix que les portes i finestres tenien llindes. La llinda de la porta, molt malmesa a la part central, encara conserva una creu. Es conserva en mal estat tot i que encara s'hi viu explotant el camp i bestiar. L'estructura i construcció és semblant a d'altres construccions del segle xviii.

## Referències

* ↑ «Cal Bernardí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Mormoops

Mormoops és un gènere de ratpenat de la família dels mormoòpids.

## Taxonomia

* Ratpenat barbut antillà (Mormoops blainvillii)
* Mormoops magna †
* Ratpenat barbut de Peters (Mormoops megalophylla)

## Referències

* ↑ Mormoops a Mammal Species of the World (MSW) (anglès)

## Enllaços externs

* Distribució mundial de les espècies d'aquest gènere. (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Cantó de Nòu Vic

El cantó de Nòu Vic és un cantó francès del departament de la Corresa, situat al districte d'Ussel. Té 10 municipis i el cap és Nòu Vic.

## Municipis

* Chirac
* La Masiera Bassa
* Liginhac
* Nòu Vic
* Palissa
* Ròcha lo Peiros
* Sent Estefe la Genesta
* Sent Alari al Luc
* Senta Maria la Panosa
* Serendon

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1979 | M. Gout | PCF |
| 1979-1998 | Raymond Chaumeil | RPR |
| 1998- | Henri Roy | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 4.079 | 4.571 | 4.055 | 3.973 | 3.829 | 3.804 | 3.899 |
# Cantó de Nozay

El cantó de Nozay (bretó Kanton Nozieg) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 8 comunes:
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Abbaretz | Abarrez | 1.511 | 61,76 | 44170 | 44001 |
| La Chevallerais | Kergaval | 652 | 10,23 | 44810 | 44221 |
| La Grigonnais | Kerrigon | 1.101 | 21,22 | 44170 | 44224 |
| Nozay | Nozieg | 3.155 | 57,70 | 44170 | 44113 |
| Puceul | Puñsel | 630 | 20,09 | 44390 | 44138 |
| Saffré | Saverieg | 2.679 | 57,46 | 44390 | 44149 |
| Treffieux | Trefieg | 618 | 19,12 | 44170 | 44208 |
| Vay | Gwez | 1.228 | 36,13 | 44170 | 44214 |
| Cantó | Nozieg | 11.574 | 283,71 | - | 4428 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001-2004 | Jean Guyon | Divers droite |
| 2004- | Gilles Philippot | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Canal Carnicera

La Canal Carnicera, o Canals Carnisseres, és un barranc que discorre dins del terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom prové del fet que les canals «són molt abruptes i s'hi estimben els caps de bestiar».
És afluent per l'esquerre de la Noguera de Tor. Situada al sud de la Canal Rasa i al nord de la dels Freixos, té el naixement a 2.157 metres, a l'Obaga de Caldes. El seu curs discorre cap a l'oest, per desaiguar a la Noguera de Tor, a 1.463 metres d'altitud, just davant del Balneari de Caldes de Boí.

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Canal Carnicera. [Consulta: 11/10/2013]

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 2 novembre 2013].
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Mapa Vall de Boí 1:25.000. Editorial Alpina. Obaga de Caldes. [Consulta: 11/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. la Noguera de Tor. [Consulta: 11/10/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Canal Costa Catalana

Canal Costa Catalana és una televisió local privada amb llicència per emetre en digital a les demarcacions de Vilanova i la Geltrú (Penedès) i Tarragona (Camp de Tarragona).
El canal forma part del grup Televisions Digitals Independents (TDI) i de la Xarxa de Comunicació Local. Va iniciar les emissions el 4 de febrer de 2019 al Penedès i al Camp de Tarragona. En ambdós territoris, va substituir les emissions de CAT 4 TV. L'empresa, Canal Costa Catalana SL, està dirigida per Frederic Cano i Campos, impulsor d'Esplugues TV i Televisions Digitals Independents, i Montserrat Pérez i Saborit.

## Freqüències

* 39 UHF: Tarragona (Camp de Tarragona)
* 30 UHF: Vilanova i la Geltrú (Garraf)

## Referències

* ↑ «Neix Canal Costa Catalana». La Xarxa, 06-02-2019. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «ACORD 74/2018, de 11 de juliol, del Ple del Consell de l'Audiovisual de Catalunya». Consell de l'Audiovisual de Catalunya, 11-07-2018. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Cal Ramon del Telèfon

Cal Ramon del Telèfon és una obra del municipi de Llorenç del Penedès (Baix Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici presenta una façana d'estructura irregular a causa de la forma tortuosa del carrer. Presenta tres plantes. Els baixos tenen una porta d'arc de mig punt adovellat i dues grans finestres de construcció relativament recent a l'esquerra.
La planta noble presenta dos balcons a l'esquerra, un dels quals té una antiga base i una llinda de fusta. A l'altra banda hi ha una finestra rectangular i una altra que presenta dues obertures aparellades d'arc de mig punt. A la banda dreta de l'edifici es troben les golfes, les quals presenten dues finestres quadrades amb llinda de fusta. Les cobertes de la casa denoten ja des de l'exterior l'estructura que tenen les bigues de fusta. Cal ressaltar el potent contrafort que es veu a la banda esquerra de la façana.

## Història

Els propietaris actuals (1982) recorden que compraren la casa a Xavier Garcia, antic propietari de la zona, així com el fet que abans era coneguda amb el renom de Cal Garcia Vell.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Ramon del Telèfon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Cal Ramon del Telèfon». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cantó de Sospèl

El cantó de Sospèl és un cantó francès del departament dels Alps Marítims, situat al districte de Niça. Compta amb tres municipis i el cap és Sospèl.

## Municipis

* Castilhon
* Molinet
* Sospèl

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1970 | M. Fossati | Divers droite |
| 1970-1994 | Pierre Gianotti | RI, després RPR |
| 1994- | Jean-Mario Lorenzi | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | - | - | - | - | 3.990 | 4.063 |
# Cantó de Soultz-Haut-Rhin

El cantó de Soultz-Haut-Rhin (alsacià kanton Sulz) és una divisió administrativa francesa situat al departament de l'Alt Rin i a la regió del Gran Est.

## Composició

El cantó aplega 11 comunes :
| Nom alsacià | Nom francès | Nom alemany |
| Barrwiller | Berrwiller | Berrweiler |
| Bollwiller | Bollwiller | Bollweiler |
| Faldkírech | Feldkirch | Feldkirch |
| Hàrtmànnswiller | Hartmannswiller | Hartmannsweiler |
| Ìsene | Issenheim | Issenheim |
| Jungholz | Jungholtz | Jungholz |
| Marxe | Merxheim | Merxheim |
| Radersche | Raedersheim | Rädersheim |
| Sulz | Soultz-Haut-Rhin | Sulz |
| Ungersche | Ungersheim | Ungersheim |
| Wüene | Wuenheim | Wünheim |

## Conseller general de l'Alt Rin

* 2001-2014: Étienne Bannwarth
# Cantó de Sotteville-lès-Rouen-Est

El cantó de Sotteville-lès-Rouen-Est és un cantó francès del departament del Sena Marítim, situat al districte de Rouen. Compta amb part de 2 municipis i el cap és Sotteville-lès-Rouen.

## Municipis

* Saint-Étienne-du-Rouvray (part)
* Sotteville-lès-Rouen (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1993 | Michel Grandpierre | PCF |
| 1993- | Claude Collin | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| - | - | - | - | 28.807 | 26.920 | 24.494 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Nico Van Kerckhoven

Nico Van Kerckhoven (14 de desembre de 1970) és un exfutbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1998.

## Referències

* ↑ «Nico Van Kerckhoven». worldfootball.net. [Consulta: 16 juliol 2013].
* ↑ Guardian Football
* ↑ Nico Van Kerckhoven a National-Football-Teams.com (anglès)
# Narcís Terx

Narcís Terx fou un organista de Tortosa que regí el magisteri de l'orgue de la catedral de la Seu d’Urgell l'any 1531.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 10: Fons de la Catedral de Girona. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona – Institut d'Estudis Catalans, 2019.
# Paolo Giordano

Paolo Giordano (Torí, 1982) és un escriptor italià. És llicenciat en Física teòrica. Amb tan sols vint-i-sis anys, es va convertir en el fenomen editorial més rellevant dels últims temps a Itàlia. La solitud dels nombres primers (Edicions 62, 2009) va ser guardonada amb nombrosos premis, entre els quals destaquen el Campiello Opera Prima i, especialment, el Premi Strega 2008 —el més important d'Itàlia—, a més d'obtenir un èxit sense precedents per a un autor novell: es va publicar en quaranta països i se'n van vendre més de dos milions d'exemplars només a Itàlia. A Espanya va rebre el Premi dels Lectors 2009 de la revista Qué leer. Cinc anys més tard, El cos humà (Edicions 62, 2013), la seva segona novel·la, ha estat rebuda amb un gran entusiasme a Itàlia i ja ha despertat una gran expectativa arreu del món. El 2015 es publicà a Catalunya la seva tercera i esperada novel·la, Negre i plata (Edicions 62), una obra de gran intensitat sobre una jove parella, feliç i inexperta.

## Referències

* ↑ «Paolo Giordano». web. Kosmopolis 2015 (CCCB via OTRS). [Consulta: 5 novembre 2015].
# Prova di memoria

Prova di memoria és una pel·lícula italiana de 1992 dirigida per Marcello Aliprandi.
Filmada íntegrament a Praga, és una pel·lícula de misteri/thriller amb nombroses referències literàries i cinematogràfiques. Produïda pel mateix Aliprandi, és protagonitzat per Franco Nero i Karin Giegerich. La pel·lícula es va estrenar als cinemes italians el juliol de 1993. A l'estranger va circular amb el títol anglès Crimson Dawn, mentre que al Brasil es va estrenar com Madrugada de sangue.

## Argument

L'escriptor Paul Herzog torna a Praga, la ciutat on 15 anys abans havia provocat sense voler la mort d'una dona, Annelise: un suïcidi amorós que encara el turmenta i l'angoixa. Després d'haver trobat accidentalment un quadre que representa a Annelise tal com és, l'home descobreix que la dona del retrat no és altra que Clarissa, la germana petita de la difunta. Quan comencen una sèrie de morts violentes al seu voltant, Herzog inicia una investigació i descobreix l'existència d'una misteriosa organització que està eliminant tots els possibles testimonis del suïcidi d'Annelise. Decidit a arribar al fons, romandrà embolicat en una teranyina en la qual passat i present, memòria i imaginació, es fusionen perillosament.

## Repartiment

* Franco Nero: Paul Herzog
* Karin Giegerich: Annelise / Clarisa
* Peter Davies
* Emanuela Carcano
* Karel Roden: Matyás
* Nelly Gaierová: Dona no venedora
* Bruno Sbrighi
* Clive Riche
* Lino Patruno
* Catriona MacColl

## Comentaris crítics

En estrenar-se als cinemes, la pel·lícula va ser rebuda per la crítica de manera mixta.
Tullio Kezich revisa positivament la pel·lícula en un article a Il Corriere della Sera, parlant d'"un clima d'aventura de pensament" i assenyalant que el director "aprofitant el prestigi actoral de Franco Nero, [...] fa malabars entre les temptacions intel·lectuals". i els terminis obligatoris de l'emoció".
A Il Giorno, Morando Morandini afirma que "Aliprandi, un director de la generació mitjana que practica la contaminació de gènere, ha fet una pel·lícula difícil de classificar, equilibrada entre el 'negre' i el 'misteri' amb implicacions 'de terror', un rerefons d'històries d'espionatge polític i una espessa dimensió cinematogràfica, és a dir, de reflexió sobre el cinema".
Roberto Escobar de Il Sole 24 ore, en canvi, és molt crític, acusant Aliprandi i la coguionista Viviana Girani d'"ingenuïtat" i d'haver "abusat sense vergonya de les ressonàncies kafkianes que ofereix la ciutat de Praga".

## Notes

* ↑ Tullio Kezich: "Franco Nero e il mistero della donna dai due volti" ne Il Corriere della Sera, 15 luglio 1993
* ↑ Morando Morandini, Il Giorno, 18 luglio 1993
* ↑ Roberto Escobar, Il Sole 24 Ore, 18 luglio 1993

## Enllaços externs

* Prova di memoria a YouTube
# Florin Valeriu Răducioiu

Florin Valeriu Răducioiu (Bucarest, 17 de març, 1970) fou un futbolista romanès dels anys 90 que jugava en la posició de davanter.

## Trajectòria

Producte del futbol base del Dinamo Bucureşti, tingué una brillant trajectòria per les principals lligues europees a clubs com AC Milan, Brescia Calcio, West Ham United FC, RCD Espanyol, VfB Stuttgart i AS Monaco FC.
L'any 1994 fou fitxat pel RCD Espanyol on romangué dues temporades. Fitxà pel West Ham United FC el 1996, però no s'adaptà al futbol anglès i retornà a l'Espanyol la mateixa temporada.
Amb la selecció de Romania disputà els Mundials de 1990 d'Itàlia, de 1994 als Estats Units, i a l'Eurocopa de Nacions d'Anglaterra 1996.

## Referències

* ↑ «Florin Valeriu Raducioiu – Goals in International Matches». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ Woodward, Guy «The Knowledge: major league players». The Guardian [Londres], 14-02-2003 [Consulta: 24 abril 2009].
* ↑ Szreter, Adam «Sunderland in need of help». The Independent [Londres], 28-12-1996 [Consulta: 25 novembre 2009].
* ↑ «Florin Radicioiu». www.whufc.com, 08-08-2009. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2010. [Consulta: 5 gener 2011].

## Enllaços externs

* Florin Răducioiu official website
* RomanianSoccer.ro - Florin Valeriu Răducioiu
Florin Valeriu Răducioiu amb la selecció romanesa - Caixes de navegació :
Selecció de futbol de Romania – Copa del Món de futbol 1990
1 Lung •
2 Rednic •
3 Klein •
4 Andone •
5 Rotariu •
6 G. Popescu •
7 Lăcătuș •
8 Sabău •
9 Cămătaru •
10 Hagi •
11 Lupu •
12 Stelea •
13 A. Popescu •
14 Răducioiu •
15 Mateuț •
16 Timofte •
17 Dumitrescu •
18 Balint •
19 Săndoi •
20 Muzsnay •
21 Lupescu •
22 Liliac •
Seleccionador: Jenei
Selecció de futbol de Romania – Copa del Món de futbol 1994
1 Prunea •
2 Petrescu •
3 Prodan •
4 Belodedici •
5 Lupescu •
6 Popescu •
7 Munteanu •
8 Chiriță •
9 Răducioiu •
10 Hagi •
11 Dumitrescu •
12 Stelea •
13 Selymes •
14 Mihali •
15 Panduru •
16 Vlădoiu •
17 Moldovan •
18 Gâlcă •
19 Papură •
20 Stîngă •
21 Ivan •
22 Preda •
Seleccionador: Iordănescu :