OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bryan Forbes

Bryan Forbes CBE (Stratford, West Ham, Anglaterra, 22 de juliol del 1926 − Virginia Water, Surrey, 8 de maig del 2013) va ser un director de cinema, militar, guionista, novel·lista i actor anglès. Va néixer a Stratford, Londres, i va ser conegut per dirigir la pel·lícula de terror Les dones perfectes (1975). Més tard es va convertir en novel·lista.

## Biografia

Bryan Forbes va néixer com a John Theobald Clarke el 22 de juliol del 1926 a l'hospital de Queen Mary, Stratford, West Ham, Essex.
Forbes es va formar com a actor en l'Acadèmia Real de les Arts Dramàtiques, però no va completar els estudis. Després del servei militar, del 1945 al 1948, va exercir nombrosos papers secundaris en pel·lícules britàniques com The Colditz Story (1955), al costat de John Mills, a més d'aparèixer en escena, però es va veure obligat a canviar el seu nom amb el British Equity per evitar la confusió amb l'actor adolescent John Clark. També va començar a escriure per a la pantalla, on rep el seu primer crèdit per The Cockleshell Heroes (1955). Un altre guió assenyalat com a seu en aquest període va ser The League of Gentlemen (1959), en el qual també va actuar.

## Filmografia
### Actor

* Els diables del mar (Sea Devils) (1953)
* The Million Pound Note (1954)
* An Inspector Calls (1954)
* The Colditz Story (1955)
* The Baby and the Battleship (1956)
* Satellite in the Sky (1956)
* Quatermass 2 (1957)
* La clau (The Key) (1958)
* Yesterday's Enemy (1959)
* The League of Gentlemen (1960)
* Els canons de Navarone (The Guns of Navarone) (1961)
* A Shot in the Dark (1964)

### Guionista

* Station Six-Sahara (1962)

### Director

* Whistle Down the Wind (1961)
* L'habitació en forma d'ela (The L-Shaped Room) (1962)
* Séance on a Wet Afternoon (1964)
* King Rat (1965)
* La caixa de les sorpreses (The Wrong Box) (1966)
* The Whisperers (1967)
* Caiguda mortal (Deadfall) (1968)
* La boja de Chaillot (The Madwoman of Chaillot) (1969)
* The Raging Moon (1971)
* The Stepford Wives (1975)
* La sabatilla i la rosa (The Slipper and the Rose) (1976)
* International Velvet (1978)
* Ménage à trois (Better Late Than Never) (1982)
* The Naked Face (1984)

## Premis i nominacions
### Premis

* 1960: Conquilla de Plata al millor actor per Objectiu: Banc d'Anglaterra
* 1961: BAFTA al millor guió britànic per The Angry Silence

### Nominacions

* 1961: Oscar al millor guió original per The Angry Silence
* 1961: BAFTA al millor guió britànic per Objectiu: Banc d'Anglaterra
* 1962: BAFTA a la millor pel·lícula per Whistle Down the Wind
* 1962: BAFTA a la millor pel·lícula britànica per Whistle Down the Wind
* 1963: BAFTA al millor guió britànic per Only Two Can Play
* 1965: BAFTA al millor guió britànic per Séance on a Wet Afternoon
* 1967: Os d'Or per The Whisperers

## Referències

* ↑ «Biografia de Bryan-Forbes». The New York Times.
* ↑ «Bryan-Forbes, premis». The New York Times.
* ↑ «Director Bryan Forbes made CBE». BBC Online, 12-06-2004 [Consulta: 8 maig 2013].
* ↑ «Filmografia de Bryan-Forbes». The New York Times.

## Enllaços externs

* Bryan Forbes a l'Screenonline del British Film Institute (anglès)
# Font alemanya

La font alemanya (en turc:Alman Çeşmesi) és un gazebo en forma de font a la Plaça de Sultanahmet, Sultanahmet, Fatih, Istanbul, Turquia i enfront del Mausoleu del Sultà Ahmed I. Va ser construït per commemorar el segon aniversari de la visita de l'emperador alemany Guillem II de Prússia a Istanbul el 1898. Va ser construïda a Alemanya, i després transportada peça a peça i muntada al seu lloc actual el 1900. La cúpula octogonal de la font d'arquitectura neobizantina té vuit columnes de marbre, i l'interior de la cúpula està cobert amb mosaics daurats.
Durant el seu regnat com a emperador alemany i rei de Prússia, Guillem II va visitar diversos països europeus. El seu viatge va començar a Istanbul, llavors part de l'Imperi Otomà el 18 d'octubre de 1898 durant el regnat del sultà Abdülhamid II.

## Referències

* ↑ Deleon, Jak. Anıtsal İstanbul (Gezgin Rehberi) (en turc). 4a ed.. Remzi Kitabevi, 2002. ISBN 975-14-0902-0.

## Vegeu també

* Font (arquitectura)
* Monument
# Hylocomiastrum pyrenaicum

Hylocomiastrum pyrenaicum és una espècie de briòfit de la família de les hilocomiàcies. Al Països Catalans només es troba al Pirineus.

## Característiques

És una molsa robusta de mida mitjana (generalment fins 7 centímetres de llarg, o fins i tot 12 cm) que forma catifes de color verd pàl·lid i brillant, de ramificació irregular i escassa. Els caulidis són de color marró vermellós i d'1 a 3 mm d'amplada. Abundants parafil·les de 2-3 fileres de cèl·lules al llarg del caulidi. Fil·lidis caulinars de disposició erecta, de forma ovada o ovato-el·líptica, acuminats amb plecs longitudinals irregulars de marge irregularment dentat i recorbat a la base i àpex curt i falcat, de 1,5-2,5 mm de llargada per 1-1,4 mm d'amplada. Nervi simple que ateny 1/2 a 3/4 de la làmina. Fil·lidis rameals imbricats i no diferenciats dels caulinars però de mida més petita (1 mm.).
Planta generalment estèril, de fet no es coneix cap cita d'esporòfit ni als Països Catalans com al Regne Unit, a Amèrica del Nord s'han citat exemplars fèrtils amb setes de 1-3 cm de llargada i càpsula ovoide de 1,3 a 1,8 mm de llargada.

## Ecologia i corologia

Creix sobre sòls húmics, fusta en descomposició, talussos o roques en boscos humits o a la vorada d'estanys, cursos d'aigua i més rarament en torberes o tundres. De 0 a 3000 metres d'altitud i sobre substrats àcids o bàsics. És present en gran part de l'hemisferi nord temperat i fred (Amèrica del Nord, Nord d'Euràsia i Groenlàndia). És una espècie rara de la flora catalana, on només es troba en alguns punts de l'estatge alpí i subalpí de l'alt Pirineu (Alta Ribagorça, Pallars Sobirà i Aran).

## Referències

* ↑ «Hylocomiastrum pyrenaicum (Spruce) M. Fleisch.». The Plant List. [Consulta: 6 octubre 2019].
* ↑ «Hylocomiastrum pyrenaicum Fleischer, 1925». GBIF. [Consulta: 6 octubre 2019].
* 1 2 3 VVAA. Mosses and liverworts of Britain and Ireland: a field guide. Plymouth: British Bryological Society, 2010.
* 1 2 3 4 Boufford, D. E.. «Hylocomiastrum pyrenaicum». A: Flora of North America Editorial Committee, eds.. Flora of North America : north of Mexico. Vol. 28 (en anglès), 2014, p. 327.
* 1 2 3 Casas, Creu. Flora dels briòfits dels Països Catalans. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2001. ISBN 84-7283-583-9.
# Agadez

* Per a altres significats, vegeu «Agadez (regió)».
Agadez és la ciutat més gran del nord del Níger, amb una població de 124.324 habitants segons el cens del 2011. Es troba al Sàhara i és la capital de l'Aïr, una de les federacions tuaregs tradicionals. És la capital de la regió d'Agadez.
La ciutat es va fundar abans del segle xiv i va esdevenir gradualment la ciutat tuareg més important, superant Assodé, creixent al voltant del comerç transsaharià. A la ciutat, encara arriben caravanes de camells portant sal de Bilma.
El 1449, Agadez va esdevenir un soldanat, mentre que cap al 1500 va ser conquerit per l'Imperi songhai. Llavors, la ciutat tenia una població d'unes 30.000 persones i era un lloc clau per al mercat realitzat amb les caravanes de camells entre les ciutats de l'Àfrica occidental de Kano i Timbuktu i els oasis del nord d'Àfrica de Ghat, Ghadames i Trípoli, a les ribes del Mediterrani. La ciutat va entrar en decadència després de la invasió marroquina i la població va disminuir fins a menys de 10.000 persones.
La ciutat va ser conquerida pels francesos cap al 1900, que va esclafar una breu rebel·lió reeixida, liderada per Kaocen Ag Mohammed el 1916. Anys més tard, Agadez va ser un punt important de la Rebel·lió Tuareg dels anys 90.
Actualment, Agadez floreix com a ciutat mercat i com a centre per al transport d'urani obtingut de la mineria de les zones del voltant. Entre els edificis destacats de la ciutat, hi ha la Gran mesquita d'Agadez, datada del 1515, però reconstruïda en el mateix estil el 1844, el palau Kaocen (actualment un hotel) i el palau del Soldà d'Agadez.
L'aeroport internacional Mano Dayak va ser anomenat en honor de Mano Dayak, líder tuareg de la regió.

## Referències

* 1 2 «Agadez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Aeroport internacional Mano Dayak.

## Enllaços externs

* Entrevista d'àudio amb un resident d'Agadez sobre la vida a Agadez Arxivat 2006-06-22 a Wayback Machine..
* Mapes del Níger, imatges d'Agadez i tuaregs del Nígerand handcraft from Niger.
# Figueras

* No s'ha de confondre amb Figueres.
Figueras és el nom dels següents personatges:
* Fèlix Figueras Aragay (Olesa de Montserrat, 1894 - Abrera, 1939), alcalde d'Olesa de Montserrat durant la II República
* Montserrat Figueras i Garcia (Barcelona, 1942–2011), soprano especialitzada en música antiga
* Estanislau Figueras i de Moragas (Barcelona, 1819 - Madrid, 1882), polític català president de la Primera República Espanyola (1873)
* Francesc Figueras i Pacheco (Alacant 1880-1960), historiador
* Alfred Figueras i Sanmartí (Sant Fruitós de Bages, 1898 - Barcelona, 1980), pintor i gravador català
# Aproximant lateral retroflexa sonora

L'aproximant lateral retroflexa sonora és un fonema que es transcriu [ɭ] en l'AFI (com una L allargada i amb una terminació en punta). Apareix en llengües com el noruec o el tamil.

## Característiques

* És un so de la parla lateral perquè l'aire escapa pels costats de la llengua quan aquesta s'aixeca per articular-lo
* És una consonant sonora perquè hi ha vibració de les cordes vocals
* És un so aproximant, ja que no hi ha un tancament total del pas de l'aire
* És un fonema retroflex perquè la part central de la llengua s'aixeca i toca la part posterior del paladar

## En català

El català no posseeix aquest fonema
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Caiuc

Un caiuc és una canoa de fons pla construïda pel buidatge d'un tronc d'arbre, de vegades un tronc de palmera. Les protoembarcacions més antigues (d'uns 10.000 anys) descobertes a les excavacions arqueològiques van ser caiucs tallats amb eines de pedra a partir de troncs d'arbres resinosos.

## Característiques

El buidatge pot ser per eines metàl·liques o de pedres en forma de destral, matxet, aixada, aixadó... o ajudant-se mitjançant fogueres que carbonitza l'interior del tronc i teies per als costats i fons exterior, i igualant-lo amb eines. Per extensió es diuen piragües a altres embarcacions de fons pla i estretes en comparació amb la seva llargada.

## Simbolisme

Les piragües i les pasteres són famosos a Espanya gràcies a la seva difusió pels mitjans de comunicació, reben aquest nom les diverses embarcacions (una d'aquestes embarcacions és ocupada o sobrecarregada per entre 20 i 45 persones) emprades pels immigrants il legals africans per a temptar d'arribar a Europa per les Canàries i Cap Verd a partir de Marroc, Sàhara, Mauritània i el Senegal. En ser massa fràgils o petites per mar obert, moren sovint els seus ocupants.

## Referències

* ↑ Casson, Lionel. Ships and seamanship in the ancient world (en anglès). JHU Press, 1995, p.7-8. ISBN 0801851300.

## Vegeu també

* Xàvega
* Traïnya
* Umiak
* Coracle
* Cinglar
# Le Bon et les Méchants

Le Bon et les Méchants és una pel·lícula francesa dirigida per Claude Lelouch i estrenada el 1976.

## Argument

De 1935 a 1945, dos truans, Jacques i Simon, són perseguits per l'inspector Bruno. En les seves aventures, coneixen Lola, un ganxo. La guerra esclata, els tres còmplices opten per la resistència, després tornen a les seves primeres activitats.

## Repartiment

* Jacques Dutronc: Jacques
* Marlène Jobert: Lola
* Jacques Villeret: Simon
* Bruno Cremer: L'inspector Bruno Deschamps
* Brigitte Fossey: Dominique Blanchot
* Jean-Pierre Kalfon: Henri Lafont
* Alain Mottet: comissari Blanchot
* Marie Déa: Mme Blanchot
* Serge Reggiani: cap de la Resistència
* Stéphane Bouy: Bony
* Georg Marischka: general alemany
* Philippe Léotard: venedor de Citroën
* Alain Basnier: fill Blanchot
* Valérie Lagrange: Françoise
* Claudio Gaia: Claudio De Souza
* Arlette Emmery: Arlette

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula es va projectar en sépia.
# Paternina-Don Zoilo

L'equip Paternina-Don Zoilo va ser un equip ciclista espanyol que competí professionalment el 1991. Per a l'any 1992 l'equip va canviar de nom a Ciemar-CHCS, però a principis de temporada va desaparèixer pels problemes econòmics.
No s'ha de confondre amb l'anterior Caja Rural-Paternina, ni amb el posterior Paternina-Costa de Almería

## Principals resultats

* 1 etapa a la Volta a Catalunya: Alfonso Gutiérrez
* 1 etapa a la Setmana Catalana: Alfonso Gutiérrez
* Clàssica d'Ordizia: Neil Stephens

### A les grans voltes

* Volta a Espanya
** 1 participació (1991)
** 0 victòria d'etapa:

## Enllaços externs

* Plantilles a firstcycling.com Arxivat 2014-10-14 a Wayback Machine.
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Hertford (Carolina del Nord)

Hertford és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2008 tenia 2.185 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hertford tenia 2.070 habitants, 877 habitatges i 556 famílies. La densitat de població era de 297,1 habitants per km².
Dels 877 habitatges en un 29,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 35,6% hi vivien parelles casades, en un 24,6% dones solteres, i en un 36,5% no eren unitats familiars. En el 33,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 22,7% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 22% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 69,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.681 $ i la renda mediana per família de 24.524 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.803 $ mentre que les dones 17.938 $. La renda per capita de la població era de 13.502 $. Entorn del 33,6% de les famílies i el 39,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hertford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hertford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Arauac

Arauac és el nom genèric d'un grup de pobles indígenes que es trobaven assentats a les Antilles i la regió circumcarib a l'arribada dels hispànics al segle xv. Nombroses ètnies que parlaven llengües arauaques habitaven una extensa zona compresa entre l'actual Florida i les Antilles, i la zona costanera de Sud-amèrica fins al sud del Brasil.
Incloïen els taïnos, que ocupaven les Antilles Majors i Bahames, els nepoya i suppoyo de Trinitat i els igneri que se suposa que habitaven les Antilles Menors abans de l'arribada dels caribs, que vivien a la costa est d'Amèrica del Sud, fins al que és actualment el Brasil. L'extrem sud de la difusió arauaca assolí territoris de l'extrem nord-oest de l'Argentina on abans del segle xiv havia arribat la parcialitat arauaca coneguda com a chané.

## Referències

* ↑ «Arauac». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «arauac». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
# Musaranya de Gray

La musaranya de Gray (Crocidura grayi) és una espècie de musaranya endèmica de les Filipines. La desforestació li ha afectat, ja que s'ha perdut bosc en benefici de l'agricultura, l'extracció de fusta i els assentaments humans.

## Referències

* 1 2 Heaney, L.; Tabaranza, B. (2016). "Crocidura grayi." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 4 abril 2023]

## Bibliografia

* Heaney, L. R., Gonzales, P. C., Utzurrum, R. C. B. i Rickart, E. A., 1991. The mammals of Cataduanes Island: Implications for the biogeography of small land-bridge islands in the Philippines. Proceedings of the Biological Society of Washington 104(2): 399–415.
* Heaney, L. R., Balete, D. S., Rickart, E. A., Utzurrum, R. C. B. i Gonzales, P. C., 1999. Mammalian diversity on Mount Isarog, a threatened center of endemism on southern Luzon Island, Philippines. Fieldiana Zoology 95: 1-62.
* Heaney, L. R., Balete, D. S., Gee, G. V., Lepiten-Tabao, M. V., Rickart, E. A. i Tabaranza Jr., B. R., 2005. Preliminary report on the mammals of Balbasang, Kaling Province, Luzon. Sylvatrop, The Philippine Forest Research Journal 13(2000): 51-62.
* Rickart, E. A., Heaney, L. R. i Utsurrum, R. B., 1991. Distribution and ecology of small mammals along an elevational transect in southeastern Luzon, Philippines. Journal of Mammalogy 72: 458–469.
* Rickart, E. A., Heaney, L. R., Heidman, P. D. i Utzurrum, R. C. B., 1993. The distribution and ecology of mammals on Leyte, Biliran, and Maripipi islands, Philippines. Fieldiana: Zoology 72: 1-62.
* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.
# Jove Orquestra de la Generalitat Valenciana

La Jove Orquestra de la Generalitat Valenciana (JOGV) és una orquestra simfònica promoguda per la Generalitat Valenciana a través de l'Institut Valencià de la Música (IVM). El 2019 estava formada per 95 músics menors de 26 anys. El seu objectiu és formar músics amb trobades i tallers dirigits per professors destacats de cada especialitat.
La JOGV fou creada el 1998 arreplegant la iniciativa de la Jove Orquestra de la Comunitat Valenciana, nascuda en 1991. Es tracta d'una orquestra dirigida pel mestre Manuel Galduf entre 1999 i 2017, quan Beatriz Fernández va prendre'n el relleu per iniciar un "període de transició". Des d'octubre de 2017 està dirigida per Pablo Rus Broseta.

## Referències

* ↑ «La Jove Orquestra de la Generalitat empieza su encuentro de invierno». Elperiodic.com, 02-01-2019 [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ «La Jove Orquestra de la Generalitat vol “rescatar" el talent valencià». Diari la Veu.
* ↑ Martínez, Laura. «"Saber escuchar es algo que en nuestra sociedad está fallando y las orquestas pueden solucionarlo"» (en castellà). [Consulta: 15 gener 2019].
# Cesare (manga)

Cesare (チェーザレ 破壊の創造者, Chēzare - Hakai no sōzōsha, transcrit a l'italià a CESARE Il Creatore che ha distrutto) és un manga de Fuyumi Soryo coescrit amb Motoaki Hara. S'ha publicat des de l'any 2005 a la revista Morning de Kōdansha, i es va compilar en onze volums el gener de 2015. El manga tracta de les aventures de Cèsar Borja durant el Renaixement italià. L'any 2008, la traducció italiana va rebre el Premi Micheluzzi del festival de Nàpols a la millor sèrie de còmics estrangera.

## Argument

La història té lloc a Pisa l'any 1491 durant el regnat dels Mèdici. Aleshores, Pisa tenia la universitat italiana més gran després de la de Bolonya, i hi van estudiar grans personatges històrics del Renaixement.
El manga segueix la vida de l'ingenu Angelo da Canossa, un jove florentí d'origen humil que, sota el patrocini de Lorenzo di Medici, pot entrar a la Universitat de Pisa. Aquí, gràcies a la seva intel·ligència, coneixerà personatges destacats com Leonardo da Vinci, Lleó X, Miquel Corella i, sobretot, Cèsar Borja. A través dels ulls d'Angelo es descriu la vida d'aquest gran líder i la seva arribada a l'escena política del Renaixement italià.

## Elaboració

L'objectiu de Fuyumi Soryo amb aquest manga és oferir un treball alhora entretingut i molt ben documentat sobre la història de Cèsar Borja. Així, a partir de l'any 2004, va començar a realitzar nombroses recerques bibliogràfiques.
La publicació de l'obra va començar l'any 2005 a la revista Morning, i l'editora Kōdansha va donar carta blanca a l'autora pel que fa a la publicació dels capítols perquè quedés completament satisfeta amb el guió i els dibuixos. El treball està supervisat per Motoaki Hara, un acadèmic especialitzat en el Renaixement italià. Soryo i Hara intenten vincular les seves hipòtesis amb els fets històrics per a ser fidels a la veritat històrica. Tanmateix, els autors s'han permès algunes «mentides» plausibles per a poder introduir determinades escenes a l'obra.

## Referències

* ↑ «Focus sur Cesare» (en francès). Manga-news.com. [Consulta: 15 setembre 2014].
* ↑ «Interview de Fuyumi Soryo» (en francès). Manga-news.com. [Consulta: 15 setembre 2014].
# Pateros (Washington)

Pateros és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 643 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pateros tenia 643 habitants, 249 habitatges, i 172 famílies. La densitat de població era de 486,8 habitants per km².
Dels 249 habitatges en un 36,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,2% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 30,9% no eren unitats familiars. En el 29,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 9,5% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.938 $ i la renda mediana per família de 39.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.521 $ mentre que les dones 20.208 $. La renda per capita de la població era de 13.646 $. Aproximadament el 9,3% de les famílies i el 17,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pateros». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pateros». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].