OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# John Todd Morrison

John Todd Morrison (Muthill, 1863 - Stellenbosch, 1944) va ser un matemàtic escocès que va ser professor de la universitat sud-africana de Stellenbosch durant molts anys.

## Vida i obra

Morrison, fill d'un fabricant de sabates, va fer els estudis secundaris al George Watson's College d'Edimburg abans de matricular-se a la universitat d'Edimburg en la qual es va graduar el 1888. A continuació, va començar la seva carrera docent al Heriot-Watt College d'Edimburg.
El 1892 va ser nomenat professor de filosofia natural del Victoria College de Stellenbosch (Sud-àfrica), el qual es convertiria en universitat de Stellenbosch el 1918. Morrison hi va ser successivament, professor de filosofia natural (1892-1903), professor de física (1903-1905) i professor de matemàtiques aplicades (1903-1934).
Morrison és recordat per haver estat, juntament amb John Carruthers Beattie de la universitat de Ciutat del Cap, el primer en fer mesuraments del magnetisme terrestre a Sud-àfrica. També va tenir un paper clau en el desenvolupament de la nova universitat de Stellenbosch, essent el primer degà de la facultat de ciències en el període 1918-1919. La universitat de Stellenbosch, després de la seva mort va instituir la medalla a la recerca John Todd Morrison, per atorgar al millor estudiant de física i matemàtiques aplicades de cada any.

## Referències

* ↑ Anònim, 1948, p. xlix.
* ↑ de Beer, 2015, p. 357.
* ↑ Kotzé, 2018, p. 126.
* ↑ O'Connor & Robertson, MacTutor History of Mathematics.

## Bibliografia

* Anònim «Obituary Notices. John Todd Morrison» (en anglès). Transactions of the Royal Society of South Africa, Vol. 31, Num. 5, 1948, pàg. xlix-l. DOI: 10.1080/00359194809518958. ISSN: 2154-0098.
* de Beer, Johan. «Geophysics at Stellenbosch University». A: Johan de Beer (ed.). The History of Geophysics in Southern Africa (en anglès). Sun Press, 2015, p. 357 i ss.. ISBN 978-1-920689-80-3.
* Kotzé, Pieter B. «Hermanus Magnetic Observatory: a historical perspective of geomagnetism in southern Africa» (en anglès). History of Geo- and Space Sciences, Vol. 9, Num. 2, 2018, pàg. 125-131. DOI: 10.5194/hgss-9-125-2018. ISSN: 2190-5010.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «John Todd Morrison» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* «More than a hundred years of science». Stellenbosch University. [Consulta: 29 desembre 2018]. (anglès)
# Lluís Figueroa i Maria

Lluís Figueroa i Maria fou un polític català del segle xix, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
D'ideologia catalanista i republicana, fou elegit diputat pel Partit Republicà Català pel districte del Vendrell a les eleccions generals espanyoles de 1919 i 1920.

## Referències

* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.727.
* ↑ Sagarra Nacionalista, 25 d'abril de 1923
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Joana d'Avaugour

Joana d'Avaugour (vers 1300 - 28 de juliol de 1327) fou una noble bretona.
Filla gran d'Enric IV d'Avaugour i de Joana d'Harcourt, va heretar la senyoria d'Avaugour al país (abans comtat) de Goëlo. Es va casar amb Guiu de Penthièvre germà del duc Joan III de Bretanya, cosa que li va permetre la reconstitució del patrimoni dels Penthièvre del qual els seus ancestres havien estat espoliats.
Va morir jove i fou enterrada com els altres membres de la seva família a la necròpoli del convent dels Franciscans de Guingamp. Va deixar una sola filla, Joana de Penthièvre, que va ser una de les pretendents al ducat de Bretanya en la guerra de Successió Bretona.

## Bibliografia

* Frédéric Morvan, La maison de Penthièvre (1212-1334) rivale des ducs de Bretagne M.S.H.A B volum LXXXI any 2003 pàgs. 19-54.
# Lluís Gassó i Carbonell

Lluís Gassó i Carbonell (Barcelona, 1 de juliol de 1916 - Barcelona, 21 de setembre de 2010), fou un escriptor català.

## Biografia

Estudià música, piano i violí sota la direc­ció de Francesc Baldelló i després al Conservatori del Liceu amb els mestres Moner i Guérin. Fou funcionari de la Diputació de Barcelona i un dels fundadors del Grup ESTUDI l'any 1939, que editava la revista Estimats Amics (1941-1942). Durant vint anys va ser corrector i col·laborador de l'editorial Glosa. La seva poesia fou influïda per Carles Riba i principalment per Josep Maria López-Picó. Fou Mestre en Gai Saber el 1977, el 2002 va rebre la Creu de Sant Jordi pel seu impuls a la normalització de la llengua i al redreçament de la cultura catalana en els anys de la resistència al franquisme. Gassó era gendre de l'escriptor i lingüista Josep Miracle i Montserrat.

## Obres
### Poesia

* Artifici (1946)
* Imatges solitàries (1947)
* Poema de l'amic (1950)
* Atzurs rebels (1951)
* Arbre (1955)
* Llegenda i veritat (1956)
* Cançons en l'aire (1966)
* Ciutat oberta (1978)
* Lliçó de temps (1982, premi Ciutat de Barcelona 1975).
* Festa (1991, premi Josep Maria Lopez-Pico de Vallirana, 1977).
* Collita Intemporal (1992)
* Cor i pensament (1999)
* El Verb solitari (2003)
* Reialme interior (2005)

### Contes

* Contes intemporals (2008)

### Teatre

* La difícil veritat (1950)
* Parèntesi primaveral (1951),
* Nausica (1951) del llibret de l'òpera d'Agustí Cohí Grau

### Assaig

* Apunts per a un assaig d'introspectiva poètica (1966)

## Referències

* ↑ «Lluís Gassó i Carbonell». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 1r gener 2018].
* ↑ «Gassó i Carbonell, Lluís». Institució de les Lletres Catalanes. [Consulta: 1r gener 2018].
* ↑ «Lluís Gassó i Carbonell». El Punt Avui, 24-09-2010. [Consulta: 1r gener 2018].

## Enllaços externs

* Lluís Gassó rep el Premi Gaudí el 2004
# Los hijos de la noche

Los hijos de la noche és una pel·lícula hispano-italiana dirigida per Benito Perojo i Aldo Vergano en 1939, gravada als estudis de Cinecittà de Roma. Basada en l'obra de teatre homònima de Leandro Navarro i Adolfo Torrado de 1933.

## Argument

Al Madrid de postguerra, un grup de murris famolencs es disposa a passar al carrer les festes de Nadal, després d'haver intentat sense èxit robar a un desafortunat la quantitat de cent pessetes per a costejar-se el festí de la revetlla de Nadal. Es creua en les seves vides Don Francisco, un ancià milionari i una cosa excèntrica que ha fet la seva fortuna gràcies a l'assignació que la seva germana Irene li transfereix periòdicament per mantenir als seus tres fills. Tres fills que van ser inventats per Don Francisco. Davant la imminent visita de la germana el milionari es fa amb els serveis de tres dels murris, Inglesita, Pirulí i Currinchi per a fer-los passar pels seus plançons. Si bé, en el cas, del tercer per equivocació, el presenta com el professor dels altres dos.

## Repartiment

* Estrellita Castro... Inglesita
* Miguel Ligero Rodríguez... Currichi
* Julio Peña... Piruli
* Alberto Romea... Don Francisco Cifuentes y Peláez
* Hortensia Gelabert ... Donya Irene
* Giovanni Grasso ... Taberner
* Lily Vincenti... Charo
* Pedro Fernández Cuenca ... El majordom Severo
* Blanca Pozas ... La cuoca

## Referències

* ↑ Los hijos de la noche, Cervantes Virtual
* ↑ Los hijos de la noche, abc.es

## Enllaços externs

* Presentació de "Los hijos de la noche" a Historia de nuestro cine
# Joan Bardés i Virosella

Joan Bardés i Virosella (Castelló d'Empúries, 21 de febrer del 1978) és un músic, compositor, professor i instrumentista de fiscorn, violí i trombó de vares.

## Biografia

S'inicià en l'estudi de la música de ben jove, i als dotze anys començà l'aprenentatge del fiscorn i el trombó de vares.
Rebé el magisteri d'Albert Teixidor en l'estudi del violí, de Pere Cortada i Josep Riumalló en fiscorn, de Joan Manuel Margalef en trombó de vares, i de Jaume Cristau en harmonia i composició. Amplià els seus estudis d'harmonia, contrapunt i fuga al conservatori de música Isaac Albeniz de Girona. Ha actuat en diverses formacions, com Els Rossinyolets de Castelló d'Empúries (que contribuí a refundar en la seva etapa moderna), la jove orquestra del Casino Menestral de Figueres i la cobla Orquestra Amoga (en va ser primer fiscorn fins al 2004), i des del 2004 toca en l'orquestra Maravella (trombó, fiscorn i violí) i en la Jabbing Bing Band. Va dirigir la Coral Castellonina (2002-2004).

## Obres
### Sardanes

* El convent de Santa Clara finalista als premis Francesc Basil (2001)
* Inglabaga, dedicada a la masia familiar de la seva muller (2003), finalista als Premis Francesc Basil 2003 i enregistrada per la cobla Contemporània en el disc compacte Contemporanis 4 (Barcelona: Picap, 2005 ref. PICAP 91.0431-02)
* Lladurs finalista al Concurs de Joves Compositors de Blanes (2002)
* Mel, primer premi del Concurs de Joves Compositors de Blanes (2000), enregistrada per la banda i la cobla del Col·legi Santa Maria de Blanes en el disc compacte Concurs de Sardanes per a Joves Compositors: Blanes 1998-2002 (Sabadell: Gradual Music, 2003)
* Mestre de Mestres, segon premi del Concurs de Joves Compositors de Blanes (2001), dedicada a Pere Cortada. Enregistrada per la Cobla Contemporània en el disc compacte L'Audició 5 (Barcelona: PICAP, 2008)
* Mireia, segon premi del Concurs de Joves Compositors de Blanes (2003)
* Us recordaré sempre (2000), dedicada a la Cobla Rossinyolets, i enregistrada per aquests en el disc compacte Sardanes a Castelló d'Empúries (Barcelona: Àudio-visuals de Sarrià, 2001 ref. AVS 5.1748)

## Notes

* ↑ Josep Riumalló i Salagran (Arbúcies, 23 de maig del 1941) va ser fiscornaire i músic a La Principal de la Bisbal. És nebot de Francesc Riumalló i Caralt i germà del compositor Joaquim Riumalló i Salagran

## Referències

* ↑ «Sardanes de Joaquim Riumalló, al web "Boig per la sardana"». [Consulta: 9 juny 2016].
* ↑ «Biografia i fotografia d'en Joan Bardés, al web de la Cobla Contemporània». [Consulta: 9 juny 2016].
* ↑ «Llista de membres de l'orquestra Maravella». [Consulta: 9 juny 2016].
* 1 2 3 «Finalistes i premiats al concurs de Joves Compositors de Blanes». Arxivat de l'original el 2016-04-16. [Consulta: 9 juny 2016].
* ↑ «Joves sardanistes». Actual de Blanes i Lloret, nº 71, 8 desembre 2000 al 8 gener 2001, pàg. 6.
* ↑ «Llista de sardanes de Joan Bardés, al web "Boig per la sardana"». [Consulta: 9 juny 2016].
# John Charles Frémont

John Charles Frémont (anglès: John C. Frémont) (Savannah, 21 de gener de 1813 - Manhattan, 13 de juliol de 1890) va ser un explorador i polític estatunidenc. Durant la dècada de 1840 va dirigir quatre expedicions a l'oest nord-americà.

## Epònims de plantes

* Western rosinweed (Calycadenia fremontii)
* pincushion flower (Chaenactis fremontii)
* goosefoot (Chenopodium fremontii)
* California flannelbush (Fremontodendron californicum)
* Mexican flannelbush (Fremontodendron mexicanum)
* silk tassel (Garrya fremontii)
* moss gentian (Gentiana fremontii)
* vernal pool goldfields (Lasthenia fremontii)
* tidytips (Layia fremontii)
* desert pepperweed (Lepidium fremontii)
* desert boxthorn (Lycium fremontii)
* barberry (Mahonia fremontii)
* bush mallow (Malacothamnus fremontii)
* monkeyflower (Mimulus fremontii)
* phacelia (Phacelia fremontii)
* desert combleaf (Polyctenium fremontii)
* cottonwood tree (Populus fremontii)
* desert apricot (Prunus fremontii)
* indigo bush (Psorothamnus fremontii)
* mountain ragwort (Senecio fremontii)
* yellowray gold (Syntrichopappus fremontii)
* chaparral death camas (Toxicoscordion fremontii)

### Llocs

Comtats dels Estats Units:
* Fremont County, Colorado
* Fremont County, Idaho
* Fremont County, Iowa
* Fremont County, Wyoming.
Ciutats i poblacions:
* Fremont (Califòrnia)
* Fremont, Indiana
* Fremont, Michigan
* Fremont, Minnesota
* Fremont, Nebraska
* Fremont, New Hampshire
* Fremont, Steuben County, New York
* Fremont, Sullivan County, New York
* Fremont, Ohio
* Fremont, Utah
* Fremont, Clark County, Wisconsin
* Fremont, Waupaca County, Wisconsin (town)
* Fremont, Wisconsin, (village; also in Waupaca County)
Característiques geogràfiques:
* Fremont Peak (Wyoming) a les Wind River Mountains
* Fremont Peak (California) a San Benito County, Califòrnia
* Fremont Peak a San Francisco Peaks
* Fremont Island a Great Salt Lake
* Fremont Canyon on the North Platte River a Wyoming
* Fremont River (Utah), un afluent del Colorado River

## Referències

* ↑ Allan Nevins, Frémont, the West's Greatest Adventurer: Being a Biography from Certain Hitherto Unpublished Sources of General John C. Frémont, Together with His Wife, Jessie Benton Frémont, and Some Account of the Period of Expansion which Found a Brilliant Leader in the Pathfinder (1928)
# Louis Begeman

Louis Begeman (1 març 1882, Evansville, Indiana, EUA - 18 maig 1958, Cedar Falls, Iowa, EUA) fou un físic estatunidenc que inicià la determinació de la càrrega elèctrica elemental sota la direcció de Robert A. Millikan.
Begeman es graduà a l'Evansville High School in 1882. Fou professor en escoles rurals entre 1883 i 1886. Es graduà a la Universitat de Michigan el 1889 i el 1897, i aconseguí el grau de doctor el 1910 a la Universitat de Chicago amb la tesi Experimental Determination of the Charge of an Electron by the Cloud Methode realitzada sota la direcció de Robert Andrews Millikan. Entre 1895 i 1899 fou professor de Física i Química al Parsons College, Fairfield, Iowa, després passà al Iowa State Teachers College, on hi fou professor fins que es jubilà. Fou cap del departament de Física entre 1908 i 1912 i del departament de Física i Química entre 1912 to 1935. El 1935 fou nomenat professor emèrit i continuà treballant fins al curs 1956-57. El 1923 publicà el llibre de text Everyday Physical Science on presentava les nocions bàsiques de física, química i astronomia.

## Referències

* 1 2 «Louis Begeman». Rod Library Special Collections and University Archives. University of Northern Iowa. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2015. [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ Begeman, L. An Experimental Determination of the Charge of an Electron by the Cloud Method. Chicago University, 1910.
* ↑ Millikan, R.A.; Begeman, L «On the Charge Carried by the Negative Ion of an Ionized Gas». Phys. Rev., 26, 1908, pàg. 197-198.
* ↑ Begeman, L. Begeman, L. Everyday Physical Science, 1923.
# Can Muní (Vilopriu)

Can Muní és una obra del municipi de Vilopriu (Baix Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can muní és una de les dues grans masies que formen el nucli de Pins. El conjunt és format per un cos principal i diverses dependencies. Totes les cobertures són de tela a dues vessants .a façana principal és coberta a un pati- s'accedeix a la casa pel primer pis, mitjançant una terrassa. Té les obertures allindanades, un rellotge de sol amb la data del 1807, i un gran ràfec amb estructura de fusta i rajoles blanques i vermelles. El material del conjunt és el paredat, amb cantoneres de carreus als angles.

## Història

Sembla que l'origen del nucli format per aquesta masia i la propera de can Ferrer Pagès es remunta a l'època medieval. L'estat actual de la masia é el resultat de diverses obres de remodelació efectuades al llarg dels anys. Les intervencions més importants van ser realitzades en els segles XVI, XVII - XVIII.

## Referències

* 1 2 3 «Can Muní». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 març 2016].
# Can't Get You Out of My Head

Can't Get You Out of My Head és una cançó pop de la cantant Kylie Minogue. La cançó pertany a l'àlbum Fever i és el seu primer single. Va ser escrita per Cathy Dennis i Rob Davis. L'àlbum es va posicionar #1 en més de 40 països i va vendre més de cinc milions de còpies. La cançó arribà número 1 al Top 10 Singles als Estats Units i és reconeguda com a simbòlica. Se cita que aquesta cançó ha estat la més famosa de la cantant fins ara.
La cançó ocupa el número 92 de les cançons amb més èxit de tots els temps.

## Video musical

Va ser dirigit per Dawn Shadforth. Ens mostra a Kylie conduint cap a una ciutat futurista i ballarins vestits de forma futurista i amb balls molt estilitzats. En escenes, observem a Kylie vestida amb una caputxa i un escot força revelador dissenyat per Mark Jones. En el llibre de la cantant "La, la, la". William Baker va dir que el ball robot del vídeo musical va ser deliberadament desenvolupat per a donar a Minogue una associació amb un ball a la manera de Madonna.
El 2002, el vídeo va guanyar el MTV Video Award for Best Choreography i va ser votat tercer millor vídeo per MTV Itàlia.
El vídeo segueix ocupant el lloc número 5 en 10 vídeos, 100 millors vídeos segons MTV.

## Èxits

* La cançó va ser inclosa a la banda sonora de la segona part de la pel·lícula "Bridget Jones".
* També va ser utilitzada en dos episodis de la sèrie Els Simpson.
* A Alemanya, va ser la cançó més reproduïda a Airplay America.
* A Grècia, va ser considerada la venda més reeixida d'EMI Grècia.
* A Anglaterra, està al Top70 de les millors cançons de venda en la història de música anglesa.

## Covers

Més de 20 cantants han interpretat la cançó en viu i en versions noves com Soulwax, Bono, Basement Jaxx, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Mark Jones» (en anglès). Metro. [Consulta: 28 maig 2011].

## Vegeu també

* Kylie Minogue
# Can Palahí

Can Palahí o Can Ribot és una masia fortificada de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i dos pisos, cobert amb teulat a dues aigües per casa, un dels tres cossos diferents del conjunt (de les èpoques diferents de construcció). Els cossos estan unificats. A un primer nucli se li afegiren dos més tardans. La cara nord està tota ella en un mateix pla de façana, on es veuen les ampliacions successives. La façana a migdia és esglaonada amb els tres cossos diferenciats. El cos de llevant té una porta de llinda planera, com la finestra del damunt, amb escut de lleó dempeus aguantant una clau amb flor de llis, al damunt de la porta. L'ampliació que la segueix, obertures iguals que les d'abans, però amb escut d'àngel amb les ales extenses sostenint un escut de dues zones: flor de llis i tres rodes. Tota aquesta cantonada és de pedra polida. El darrer cos, de ponent, és del segle xix, amb obertures de llinda planera i compostes verticalment. Entre els dos primers cossos i al segon pis s'ha arranjat un balcó de llosana de formigó vist.

## Història

La data de la llinda de la façana nord "[?]684" no esclareix la seva cronologia.

## Referències

* 1 2 «Can Palahí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Can Palahí, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Can Palangre

Can Palangre és un edifici del municipi de Vilassar de Mar (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil format per una planta baixa i un pis, cobert per una teulada de dos vessants amb el carener paral·lel a la façana.
Destaca el portal d'arc de mig punt dovellat i dues finestres del pis que presenten les llindes, els brancals i els llindars realitzats amb carreus de pedra. També hi ha una finestra a la planta baixa, oberta posteriorment.
El conjunt presenta un eix central marcat pel portal i una finestra, i una finestra situada lateralment, de manera que l'estructura de la façana no és simètrica.
L'entorn està malmès per la construcció d'alguns edificis que superen en alçada els altres que formen la línia del carrer.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Palangre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].
# Cantó d'Ancenis

El cantó d'Ancenis (bretó Kanton Ankiniz) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

Fins al 2014 el cantó aplegava 8 comunes:
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Ancenis | Ankiniz | 7.010 | 20,07 | 44150 | 44003 |
| Anetz | Arned | 1.367 | 14,83 | 44150 | 44004 |
| La Roche-Blanche | Ar Roc'h-Wenn | 840 | 14,82 | 44522 | 44222 |
| Mésanger | Mezansker | 3.133 | 49,75 | 44522 | 44096 |
| Oudon | Oudon | 2.616 | 22,12 | 44521 | 44115 |
| Pouillé-les-Coteaux | Paolig-Ar-Rozioù | 698 | 11,72 | 44522 | 44134 |
| Saint-Géréon | Sant-Gerent | 2.487 | 7,51 | 44150 | 44160 |
| Saint-Herblon | Sant-Ervlan-ar-Roz | 1.842 | 36,90 | 44150 | 44163 |
| Cantó | Ankiniz | 19.993 | 177,72 | - | 4402 |
Amb el decret del 25 de febrer del 2014 passà a estar format per 22 comunes. Arran de la fusió d'algunes comunes el 2016, actualment el formen les següents 18 comunes:
* Ancenis
* Bonnœuvre
* Couffé
* Le Fresne-sur-Loire
* Loireauxence
* Maumusson
* Mésanger
* Montrelais
* Oudon
* Pannecé
* Le Pin
* Pouillé-les-Côteaux
* La Roche-Blanche
* Saint-Géréon
* Saint-Mars-la-Jaille
* Saint-Sulpice-des-Landes
* Vair-sur-Loire
* Vritz

## Referències

* ↑ «Décret n° 2014-243 du 25 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département de la Loire-Atlantique».
* ↑ «Préfet de la Loire-Atlantique - création de la commune nouvelle de Vair-sur-Loire».
* ↑ «Préfet de la Loire-Atlantique - création de la commune nouvelle de Loireauxence».

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó d'Argelèrs de Gasòst

El cantó d'Argelèrs de Gasòst és un cantó del departament francès dels Alts Pirineus, enquadrat al districte d'Argelèrs de Gasòst. Té 23 municipis i el cap cantonal és la sotsprefectura d'Argelèrs de Gasòst.

## Municipis

* Argelèrs de Gasòst
* Adast
* Agòs e Vidalòs
* Arcisans Avant
* Artalens e Soïn
* Airòs e Arboish
* Aisac e Òst
* Beaucens
* Bòr e Silhen
* Cautarés
* Gasòst
* Gès
* Laurs e Balanhans
* Ausons
* Pèirahita e Nestalàs
* Preishac
* Sent Pastors
* Sent Savin
* Salas
* Cèra (Lavedan)
* Solon
* Bièr e Bòrdas
* Vilalonca
* Us

## Consellers generals

| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1949-1982 | Pierre Pérus | CNIP | Metge |
| 1982-1988 | Maurice Coiquil | MRG | Metge |
| 1988-1994 | Robert Coll | UDF | Empresari |
| 1994-2015 | Georges Azavant | PRG | Mestre |

## Referències

* ↑ Le Nail, Jean-François. Les conseillers généraux des Hautes-Pyrénées, 1800-2007 : dictionnaire biographique (en francès). Tarbes: Conseil général des Hautes-Pyrénées, 2007, p. 427. ISBN 9782951481046.
# Cantó de Seta-2

Sète-2 fou un cantó francès al districte de Montpeller (departament de l'Erau, regió del Llenguadoc-Rosselló). Comptava amb una part de la ciutat de Seta, sobretot la part més moderna i turística que forma l'istme conegut com el Lido. L'altra part de la ciutat estava inclosa al Cantó de Seta-1. Ambdós cantons foren agrupats en el cantó de Seta, en la reorganització administrativa francesa del 2015.
# Naotake Hanyu

Naotake Hanyu (Prefectura de Chiba, Japó, 22 de desembre de 1979) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Naotake Hanyu va disputar 17 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database