OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de municipis de Liechtenstein

El principat de Liechtenstein es divideix en onze municipis (Gemeinden - singular Gemeinde), i la major part consisteix en una sola ciutat. Cinc dels Gemeinden s'inclouen dins del districte electoral Unterland (terres baixes), la resta són a l'Oberland (terres altes).

## Municipis

| Escut d'armes | Codi postal i nom | Població (31 de desembre del 2013) | Superfície en km² | Ciutats / Municipis |
| Districte Electoral d'Unterland |||||
| | 9491 Ruggell | 2092 | 7,4 | Ruggell |
| | 9488 Schellenberg | 1032 | 3,5 | Schellenberg |
| | 9487 Gamprin | 1649 | 6,1 | Gamprin Bendern |
| | 9492 Eschen | 4259 | 10,3 | Eschen Nendeln |
| | 9493 Mauren | 4142 | 7,5 | Mauren Schaanwald |
| Districte Electoral d'Oberland |||||
| | 9494 Schaan | 5927 | 26,8 | Schaan Mühleholz |
| | 9498 Planken | 421 | 5,3 | Planken Hinterschellenberg |
| | 9490 Vaduz | 5372 | 17,3 | Vaduz Ebenholz |
| | 9497 Triesenberg | 2621 | 29,8 | Triesenberg Gaflei, Malbun, Masescha, Rotenboden, Samina, Silum, Steg, Sücka, Wangerberg |
| | 9495 Triesen | 4989 | 26,4 | Triesen |
| | 9496 Balzers | 4592 | 19,6 | Balzers Mäls |
| | Liechtenstein | 37132 | 160,0 | |

## Exclavaments i enclavaments

Els municipis de Liechtenstein, el Gemeinden, presenten formes complexes, malgrat la seva petita grandària.
Set del Gemeinden tenen un o més exclavaments, a més del territori principal:
* Balzers: 2 exclavament
* Eschen: 2 exclavament
* Gamprin 1 exclavament
* Planken: 4 enclavaments, dels quals 1 és un veritable enclavament
* Schaan: 4 enclavaments, dels quals 1 és un veritable enclavament
* Triesenberg 1 exclavament (al voltant de la localitat de Malbun)
* Vaduz: 6 enclavaments, dels quals 2 són veritables enclavaments

## Codis de dada

En ISO 3166-2, els codis dels municipis comencen amb LI, seguits de dos dígits (01-11, assignats per ordre alfabètic).
Com a membre de la AELC, Liechtenstein està inclòs en la NUTS. Els tres nivells NUTS tots corresponen al propi país (NUTS-1: LI0; NUTS-2: LI00; NUTS-3: LI000). Per sota dels nivells NUTS, hi ha dos nivells d'UAL (UAL-1: els districtes electorals; UAL-2: municipis).

## Enllaços externs

* Comunes de Liechtenstein, Statoids.com (anglès)
* Gemieinden (Portal del Principat de Liechtenstein) (alemany) (anglès)
# Il Mattino

Il Mattino és un diari italià publicat en Nàpols, Itàlia.
Il Mattino fou publicat per primera vegada el 16 de març de 1892 pels periodistes Edoardo Scarfoglio i Matilde Serao. El paper és publicat per Caltagirone Editore.
La circulació de Il Mattino era de 87.777 còpies el 2004. Segons les dades del 2008 de l'enquesta Accertamenti Diffusione Stampa, era el diari més llegit de Campània, i segons Audipress, un dels més llegits d'Itàlia del sud amb 975.000 lectors el 2011. El 2008 van circular 79.573 diaris.

## Referències

* ↑ . ISBN 978-0-8108-6428-3.
* 1 2 «Group». Arxivat de l'original el 10 d’agost 2014. [Consulta: 25 novembre 2014].
* ↑ «Il Mattino». Arxivat de l'original el 20 d’agost 2014. [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ Donatella della Porta. «The Transformation of Political Mobilisation and Communication in European Public Spheres» (Report), 02-06-2004. Arxivat de l'original el 3 de gener 2019. [Consulta: 22 març 2015].
* ↑ «European Publishing Monitor. Italy». Arxivat de l'original el 11 d’abril 2015. [Consulta: 5 abril 2015].
* ↑ «Audipress 2011». Arxivat de l'original el 2013-11-16. [Consulta: 2 gener 2019].
* ↑ Data for average newspaper circulation in 2008 Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine. Accertamenti Diffusione Stampa.
# Retrat de dona (Espalter)

Retrat de dona és una pintura sobre tela feta per Joaquim Espalter i Rull el 1856 i que es troba conservada actualment a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, amb el número de registre 130 d'ençà que va ingressar el 16/06/1928, provinent la col·lecció privada de Familia Manyosas.

## Descripció

Retrat gairebé de cos sencer d'una dona jove asseguda en escorç cap a l'esquerra en una cadira de braços, en l'interior d'una casa. Duu vestit de vellut vermell, de màniga curta i amb escot de barca que deixa les espatlles al descobert i amb un penjoll al centre de la pitrera. Als canells porta canelleres, a la mà esquerra hi té un mocador de puntes, mentre que el genoll dret el recolza sobre una taula auxiliar de fusta al damunt de la qual hi ha un album. La cadira de braços té un gran respatller vellutat envoltat per motllures gallonades i de fulles d'acant. Al fons del retrat se suggereixen alguns elements del mobiliari i parets de la cambra on es troba la retratada.

## Inscripció

Al quadre es pot llegir la inscripció "Jin. Espalter"; "1856".

## Anàlisi

L'obra és un clàssic exemple del tipus de retrats que els pintors de l'època feien per encàrrec, un bon exemple de retratisme romàntic burgès.

## Referències

* 1 2 TRULLEN, 2001: p.111

## Bibliografia

* Trullén, Josep Maria (dir.). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les col·leccions del museu. 2001a ed.. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom Biblioteca Museu V.Balaguer, 2001. B-10-437/2001. ISBN 84-931438-3-9.

## Enllaços externs

* Web oficial del museu
# Sant Antoni de Requena

Sant Antoni de Requena (en castellà i oficialment, San Antonio) és una entitat local menor del País Valencià ubicada dins del terme municipal de Requena. Amb 1.840 habitants en 2015 (INE), és el tercer nucli més poblat de la comarca de la Plana d'Utiel-Requena.
La localitat està molt ben comunicada, es pot accedir per carretera (autovia A-3, eixides 281 i 285) i té parada d'autobús i parada de la línia C3 de tren de rodalies. L'Estació de Requena-Utiel d'AVE unix les ciutats de València, Conca i Madrid.
Al llarg de la història, ha existit una forta connexió entre Sant Antoni i els llogarets de San Juan, Roma i Barrio Arroyo.

## Referències

* ↑ «Nomenclátor. Relación de unidades poblacionales». INE.
* ↑ Sierra, José. «La nueva estación de Requena-Utiel ya ha vendido 322 billetes para viajeros de Madrid» (en castellà). Levante, 27-11-2010. [Consulta: 31 juliol 2022].
# Ievlàntiev

Ievlàntiev (en rus: Евлантьев) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 82 habitants, pertany al municipi de Zemtsov.

## Referències

* ↑ Указ президиума ВС РСФСР от 22.12.1987 г. "О наименовании некоторых населенных пунктов в Ростовской области", 1987.
# Platja de Cala d'en Bosch

La platja de Cala d'en Bosch és una platja natural del municipi de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà), situada al costat sud de la Punta d'en Bosch, a tocar de la platja de Cala Urgell. Orientada al sud-est, té una longitud de 29 m i una amplada de 9 m, formada per còdols i blocs. No és accessible a peu. Just sobre la vertical de la cala hi ha un mirador de la carretera GI-692 conegut com el mirador de Cala Urgell.

## Referències

* 1 2 Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 119. ISBN 978-84-9791-895-4.
* ↑ «Cala d'en Bosc». Costa Brava's.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# Bidar

«Bidar» té aquests significats:
* Districte de Bidar, districte de l'estat de Karnataka, Índia
* Bidar (ciutat), ciutat de l'Índia a l'estat de Karnataka
* Sultanat de Bidar, estat de l'Índia que va existir entre 1492 i 1619
# Mosquer gorjablanc

El mosquer gorjablanc (Empidonax albigularis) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita camps amb arbusts i matolls de les terres altes des de Mèxic al sud-oest de Chihuahua, Durango, Zacatecas, San Luis Potosí i sud de Tamaulipas cap al sud fins al nord de Nicaragua, a les muntanyes del centre de Costa Rica i oest de Panamà.

## Referències

* ↑ «Mosquer gorjablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Retrat de donant

Un retrat de donant o retrat votiu és un retrat o una pintura més gran que mostra la persona que va encarregar i pagar la imatge, o un membre de la seva família. Al retrat de donant apareix representat el donant o comitent sol, com una secció d'una obra més gran, mentre que el votiu sovint pot referir-se a una obra d'art sencera, incloent, per exemple, una Madonna amb un donant pregant als seus peus. Els termes no són utilitzats molt coherentment pels historiadors d'art, com assenyala Angela Marisol Roberts, i també pot ser utilitzat per temes religiosos més petits que probablement varen estar fets per tenir-los el donant més que per a ser donats a una església.
Els retrats de donant són molt comuns entre les obres d'art religioses, especialment en la pintura de l'edat mitjana i el renaixement, on el donant normalment es mostra agenollat a un costat, en primer pla de la imatge. Fins i tot al renaixement tardà, en aquests retrats els personatges es representen a una escala més petita que les figures principals, en desafiant les regles de la perspectiva, especialment quan es mostra una família sencera,. A mitjan segle xv els donants varen començar a ser mostrats integrat a l'escena principal, com un personatge més i fins i tot participants.

## Referències

* ↑ Roberts, 2007, p. 1-3, 22.

## Bibliografia

* Campbell, Lorne, Renaissance Portraits, European Portrait-Painting in the 14th, 15th and 16th Centuries, p. 151, 1990, Yale, ISBN 0-300-04675-8
* Dodwell, C.R.; The Pictorial arts of the West, 800-1200, 1993, Yale UP, ISBN 0-300-06493-4
* "Handbook". Art in the Christian World, 300-1500; A Handbook of Styles and Forms, by Yves Christe and others, Faber and Faber, 1982, ISBN 0-571-11941-7
* Jacobs, Lynn F., "Rubens and the Northern Past: The Michielsen Triptych and the Thresholds of Modernity", The Art Bulletin, Vol. 91, No. 3 (September 2009), pp. 302–24, JSTOR 40645509
* King, Catherine. Renaissance Women Patrons, Manchester University Press, 1998, ISBN 0-7190-5289-0. Donor portraits are discussed on pp. 129–144
* Penny, Nicholas, National Gallery Catalogues (new series): The Sixteenth Century Italian Paintings, Volume I, 2004, National Gallery Publications Ltd, ISBN 1-85709-908-7
* Roberts, Angela Marisol. Donor Portraits in Late Medieval Venice c.1280-1413 (en anglès). Canada: Queens University, 2007 [Consulta: 5 desembre 2015].
* Johanna Scheel, Das altniederländische Stifterbild. Emotionsstrategien des Sehens und der Selbsterkenntnis, Gebr. Mann, Berlin, 2013, ISBN 978-3-7861-2695-9
* Shearman, John. Mannerism, 1967, Pelican, London, ISBN 0-14-020808-9
# Cantó d'Hérimoncourt

El cantó d'Hérimoncourt és un cantó francès del departament del Doubs, situat al districte de Montbéliard. Té 15 municipis i el cap és Hérimoncourt.

## Municipis

* Abbévillers
* Autechaux-Roide
* Blamont
* Bondeval
* Dannemarie
* Écurcey
* Glay
* Hérimoncourt
* Meslières
* Pierrefontaine-lès-Blamont
* Roches-lès-Blamont
* Seloncourt
* Thulay
* Vandoncourt
* Villars-lès-Blamont

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Paul Gay | PCF |
| 1951-1958 | M. Rolland | Divers droite |
| 1958-1976 | M. Trabbia | SFIO, després PS |
| 1976-1993 | Jean-Pierre Maillard-Salins | PS |
| 1993- | Jean-Marie Bart | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Jaufré

El Jaufré o el Roman de Jaufré és una novel·la artúrica en vers i en occità antic. Consta de gairebé 11.000 versos octosíl·labs apariats; els estudiosos l'han datat des de finals de segle xii o fins al darrer quart del xiii. És l'únic roman de temàtica artúrica conservat en llengua occitana. El seu autor és desconegut.
En els primers versos (v. 59 en endavant) s'hi troba una dedicatòria al "rei d'Aragó", del qual s'ha suposat que podria ser Jaume I, però també s'ha fet la hipòtesi que podria ser el seu pare, Pere el Catòlic, o l'avi, Alfons el Cast.
L'any 2021 es publicà una traducció a llengua catalana a càrrec d'Anton M. Espadaler.

## Versions

N'hi ha diverses edicions antigues. La més moderna és:
* Jaufre a cura di Charmaine Lee, Roma, Carocci, 2006
Hi ha traduccions a llengües modernes com el català, el francès, l'anglès o el castellà.
* Jaufré, Anton M. Espadaler (trad.), Barcelona, Barcino, 2021
* Jaufre, Fernando Gómez Redondo (trad.), Madrid, Gredos, 1996

## Referències

* ↑ Lexique roman: Recherches. Grammaire. Pośies (en francès). Silvestre, 1838, p. 48.
* ↑ Bousquet, Jacques; Brunel-Lobrichon, Geneviève «Jaufré (Roman de)» (en francès). Dictionnaire des lettres françaises: le Moyen Âge. Fayard [París], 1994, pàg. 739-741.
* ↑ Bennasar, Sebastià. «‘Jaufré’, la primera novel·la de la Corona d’Aragó, finalment en català». Vilaweb.cat, 19-07-2021. [Consulta: 19 abril 2022].
* ↑ «Jaufré». EditorialBarcino.cat. [Consulta: 19 abril 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de l'obra a la base de dades ARLIMA
# Platja de Calassanç

La platja de Calassanç era una platja del municipi de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà), situada a la badia de Sant Feliu, entre la punta dels Guíxols, a ponent, i el puig de les Forques, a llevant, sobre la que es va construir el moll del port de Sant Feliu de Guíxols. Actualment només en resta una petita platja de 19 m de longitud i 15 m d'amplada, formada per sorra fina i còdols, entre la punta del Guíxols i la Llotja dels Pescadors.
El nom de Calassanç es diu popularment que ve de 'cala del Sant', en relació al martiri de Sant Feliu l'Africà.
| « | Des dels Guíxols sou llançat al mar, amb una gran mola. Un àngel des del cel vola i a la platja us ha portat que en honra vostra es diu Calassanç des d'aquell dia. | » |
| — Goigs del gloriós màrtir sant Feliu l'Africà |||

## Referències

* 1 2 «La Cala del Sant». Sóc Sant Feliu de Guíxols.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# Mosquer fosc

El mosquer fosc o papamosques americà fosc (Empidonax oberholseri) és una espècie d'ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae) que cria als boscos i matolls de les zones occidentals del Canadà i els Estats Units, passant l'hivern a Mèxic.

## Referències

* ↑ «Mosquer fosc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2021 (català)
* ↑ papamosques americà fosc «Mosquer fosc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 24/07/2012
# Jesús Javier Ibeas Sarabia

Jesús Javier Ibeas Sarabia (Burgos, 19 de setembre de 1960), conegut habitualment com a Javier Ibeas, és un antic jugador de futbol. Format al planter del CE Castelló dins d'una de les millors generacions, va arribar a ser internacional espanyol en categories inferiors. Posteriorment va jugar sis temporades a la màxima categoria del futbol espanyol: tres amb el seu club d'origen i altres tres amb el Reial Múrcia.

## Estadístiques

| Club | Temporada | Divisió | Lliga | Lliga | Copa | Copa | Copa de la Lliga | Copa de la Lliga | Total | Total |
| Club | Temporada | Divisió | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols |
| CE Castelló B | 1979/80 | Preferent | ? | ? | - | - | - | - | ? | ? |
| CE Castelló B | Total | Total | ? | ? | - | - | - | - | ? | ? |
| CE Castelló | 1979/80 | Segona A | 25 | 1 | 5 | 0 | - | - | 30 | 1 |
| CE Castelló | 1980/81 | Segona A | 21 | 1 | 7 | 4 | - | - | 28 | 5 |
| CE Castelló | 1981/82 | Primera | 20 | 0 | 2 | 0 | - | - | 22 | 0 |
| CE Castelló | 1982/83 | Segona A | 32 | 4 | 2 | 1 | 8 | 0 | 42 | 5 |
| CE Castelló | 1983/84 | Segona A | 34 | 5 | 6 | 1 | 7 | 1 | 47 | 7 |
| CE Castelló | 1984/85 | Segona A | 34 | 5 | 9 | 4 | 4 | 1 | 47 | 10 |
| CE Castelló | 1985/86 | Segona A | 22 | 3 | 8 | 0 | - | - | 30 | 3 |
| CE Castelló | 1986/87 | Segona A | 15 | 4 | 3 | 0 | - | - | 18 | 4 |
| CE Castelló | Total | Total | 203 | 23 | 43 | 10 | 18 | 2 | 264 | 35 |
| Reial Múrcia | 1986/87 | Primera | 23 | 1 | ? | ? | - | - | 23 | 1 |
| Reial Múrcia | 1987/88 | Primera | 32 | 2 | ? | ? | - | - | 32 | 2 |
| Reial Múrcia | 1988/89 | Primera | 36 | 3 | ? | ? | - | - | 36 | 3 |
| Reial Múrcia | Total | Total | 91 | 6 | ? | ? | - | - | 91 | 6 |
| CE Castelló | 1989/90 | Primera | 16 | 0 | 4 | 0 | - | - | 20 | 0 |
| CE Castelló | 1990/91 | Primera | 34 | 0 | 1 | 0 | - | - | 35 | 0 |
| CE Castelló | 1991/92 | Segona A | 33 | 1 | 5 | 0 | - | - | 38 | 1 |
| CE Castelló | Total | Total | 83 | 1 | 10 | 0 | - | - | 93 | 1 |
| Vila-real CF | 1992/93 | Segona A | 25 | 0 | ? | ? | - | - | 25 | 0 |
| Vila-real CF | Total | Total | 25 | 0 | ? | ? | - | - | 25 | 0 |
| Total carrera | Total carrera | Total carrera | 402 | 30 | 53 | 10 | 18 | 2 | 473 | 42 |
# Estació d'INEFC

Mapa Metro Línia 2 :
INEFC o la Foixarda serà una estació de la línia 2 del metro de Barcelona, situada al costat de l'edifici de l'INEFC. L'estació estarà equipada amb ascensors i escales mecàniques.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Aeroport T1 | Foc | | Montjuïc | Badalona Pompeu Fabra |

## Vegeu també

* Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya
* Línia 2 del metro de Barcelona
* Metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Bicina

La bicina, en anglès:bicine, és un compost orgànic usat com agent amortidor. És un dels Agents amortidors de Good i té un pKa de 8,35 a 20 °C. Es prepara perlareacció de la glicina amb òxid d'etilè, seguida de la hidròlisi de la lactona resultant.

## Vegeu també

* Tricina

## Referències

* ↑ N,N-Bis(2-hydroxyethyl)glycine at ChEBI
* ↑ The Merck Index. 10a edició. Rahway, NJ: Merck & Co., 1983, p. 453. ISBN 0-911910-27-1.
# Platja de Campiechos

La Platja de Campiechos està situada en l'occident del Principat d'Astúries (Espanya), en el concejo de Valdés i pertany a la localitat de Cadavéu. Forma part de la Costa Occidental d'Astúries, en el tram que s'emmarca en el conegut Paisatge Protegit de la Costa Occidental d'Astúries.

## Descripció

La platja té forma de recta, una longitud d'uns 450 m i una amplària mitjana d'uns 30 m. El seu entorn és rural, amb un grau d'urbanització mitjà i una perillositat alta. L'accés per als vianants és d'uns cinc-cents m de longitud de fàcil recorregut. El jaç és de palets i escasses sorres de gra fosc i gruix. El seu grau d'utilització és escàs.
Per accedir a la platja cal localitzar els dos pobles més propers que són Cadavéu i Viḷḷamouros. Des de Cadavéu cal prendre una estreta carretera que acaba en una cetárea. També serveix de referència el que la platja està enfront dels «illots de les Llubares». El tram final, que cal fer a peu, part des de Viḷḷamouros on van trobant-se casetes de pescadors. La platja té una desembocadura fluvial. A prop està la torre medieval de vigilància de Viḷḷamouros. Disposa d'un petit aparcament però no té cap altre servei. És recomanable banyar-se amb calçat adequat per evitar ferides.

## Referències

* ↑ Ministerior de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente. Catálogo de playas. (en castellà) Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 87. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Beke (Lippe)

* Per a altres significats, vegeu «Beke».
El Beke és un afluent del Lippe a l'estat de Rin del Nord-Westfàlia. Neix prop de Buke, un nucli d'Altenbeken al districte de Paderborn. Desemboca a Marienloh al Lippe. Té un cabal irregular, i a l'estiu sovint l'aigua es filtra al terra de carst porós. A l'hivern i en temps de desglaç el cabal augmenta i de vegades s'hi pot navegar amb canoa.

## Afluents

* Apuhl
* Silberbeke
* Sagebach
* Durbeke
* Molí d'oli al Beke Altenbeken
* Avall d'Altenbeken
* Vers 1900

## Referències

* ↑ Beke Arxivat 2018-12-11 a Wayback Machine., servei topogràfic de Rin del Nord-Westfàlia
# Les Orgues d'Illa

Les Orgues d'Illa és un paratge natural del terme comunal d'Illa, a la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord.
Està situat a l'esquerra de la Tet, al nord de la vila d'Illa i dels Horts de Dellà.
Es tracta d'un paratge format per l'erosió en material geològic de tipus sedimentari (argiles, principalment), que ha creat unes formes espectaculars, com els anomenats esturragalls o columnes de fades. El paratge té una llarga història, que comença al final del terciari, entre fa uns 3 i 5 milions d'anys. A grans trets es pot dir que rius i rierols es carregaven de sorra a l'altiplà granític de Montalbà, i en desembocar en direcció a la Tet, les anaven dipositant, formant el Paratge de les Orgues.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «75 - Illa». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Illa». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ «Les Orgues d'Illa en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-13. [Consulta: 29 juliol 2016].
# Joan Ferrer-Vidal i Soler

Joan Ferrer-Vidal i Soler (Barcelona, 1858 - 1922) fou un enginyer i polític català.
Fou diputat pel Partit Liberal pel districte de Berga a les eleccions generals espanyoles de 1898 i per Vilanova i la Geltrú a les eleccions generals espanyoles de 1899 i 1901. Fou nomenat senador per la província de Tarragona el 1905-1907.

## Família

Joan Ferrer-Vidal era fill de l'empresari Josep Ferrer i Vidal i de Concepció Soler i Serra i germà del polític Lluís Ferrer-Vidal i Soler, diputat a Corts durant la restauració borbònica, i de Josep Ferrer-Vidal i Soler, I marquès de Ferrer-Vidal.
És besavi de Joaquim Gay de Montellà i Ferrer-Vidal. També fou cunyat de Josep Maria Pallejà i de Bassa, III marquès de Montsolís, i d'Ignasi Girona i Vilanova.
Era emparentat amb els marquesos de Comillas i casat amb Luisa de Goytisolo Rigat.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat Arxivat 2010-08-29 a Wayback Machine.
# Estació d'Hostafrancs

Mapa Metro Línia 1 :
Hostafrancs (antigament anomenada Moianès) és una estació de la L1 del Metro de Barcelona situada sota el carrer Creu Coberta al barri d'Hostafrancs al districte de Sants-Montjuïc de Barcelona.
L'estació es va inaugurar el 1926 amb el nom d'Hostafranchs com a part del primer tram posat en servei del Ferrocarril Metropolità Transversal. Posteriorment al 1982 amb la reorganització dels números de línies i canvis de nom d'estacions va adoptar el nom actual.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Hospital de Bellvitge | Plaça de Sants | | Espanya | Fondo |

## Accessos

* Carrer Consell de Cent
* Carrer Moianès

## Vegeu també

* Llista d'estacions del metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Can Santjoan

* Aquest article tracta sobre l'habitatge a Esparreguera. Si cerqueu el nucli de població al municipi de Montcada i Reixac, vegeu «Can Sant Joan».
Can Santjoan, també anomenat Mas Bertran, Mas Teulat o Mas Vacarisses, és una casa al terme d'Esparreguera inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una antiga casa d'estiueig orientada cap al sol naixent estructurada en planta baixa i pis coberta amb teula àrab. La façana principal està disposada amb galeries d'arcs rebaixats als dos pisos; els de la planta baixa són més oberts i el que porta a l'entrada principal presenta decoració amb ceràmica verda. Al primer pis hi ha una barana balustrada de pedra. El conjunt es remata per una sèrie d'arcs cecs fets de maó vist i una cornisa motllurada. Pel que fa al seu interior, cada pis està disposat entorn una sala central, de la que surten quatre habitacions. El conjunt està tancat per un barri on hi figura la data de 1903 a la part exterior de la llinda de la porta. Aquesta data correspon a una restauració. En un document del segle xviii, s'esmenta que la casa Santjoan era de noble llinatge.

## Referències

* 1 2 «Can Santjoan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
# Iévdino

Iévdino (en rus: Евдино) és un poble de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 5 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].