OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ricard Castillo i Cofiño

Ricard Castillo i Cofiño (Barcelona, 1926 - 2001) fou un metge català. Es llicencià en medicina i cirurgia a la Universitat de Barcelona i va fer els estudis de postgrau primer a l'Hospital Clínic de Barcelona i després a França. El 1965 va ser nomenat cap del Servei d'Hemoteràpia i Hemostàsia de l'Hospital Clínic.
En 1980 va accedir a la Càtedra universitària d'Hemoteràpia i Hemostàsia de la Universitat de Barcelona, de la que en fou nomenat catedràtic emèrit el 1991. El 1981-1983 va ser president de l'Associació Espanyola d'Hematologia i Hemoteràpia i posteriorment es dedicà la gerència de la Fundació Internacional Josep Carreras per a la lluita contra la leucèmia i, en concret, al Registre Espanyol de Donants de Medul·la Òssia (REDMO), de la que en fou director el 1993. Aquell mateix any va rebre la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic i la Medalla Josep Trueta. El 1998 fou nomenat membre numerai de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya, juntament amb altres notables i importants reconeixements nacionals i internacionals.
El seu àmbit d'investigació s'ha mogut dins l'hemoteràpia, de l'Hemostasia i la trombosi. Se'l considera pioner i introductor de les proves creuades en la pràctica de la medicina transfusional i de les mesures de suport hemoteràpic i hemostàtic en el trasplantament de fetge. També va ser un important impulsor de la instauració del Programa d'Acreditació de Bancs de Sang (PABAS) el 1968. També ha fet importants aportacions a la caracterització de la malaltia de von Willebrand i al seu tractament, a la fisiopatologia de la síndrome hemorràgica de pacients amb insuficiència renal crònica i al control de la malaltia tromboembòlica, etc.

## Enllaços externs

* Ricardo Castillo i Cofiño - Galeria de Metges Catalans
* Necrològica de l'AEHH.
* Hemorràgia i trombosi. Dos desequilibris oposats de la mateixa fisiologia Arxivat 2010-06-25 a Wayback Machine., discurs d'ingrés a la RAMC el 1998
* Acadèmic numerari de la RAMC Arxivat 2010-06-23 a Wayback Machine.
# Cantó de Saint-Hippolyte

El cantó de Saint-Hippolyte és un cantó francès del departament del Doubs, situat al districte de Montbéliard. Té 20 municipis i el cap és Saint-Hippolyte.

## Municipis

* Bief
* Burnevillers
* Chamesol
* Courtefontaine
* Dampjoux
* Fleurey
* Froidevaux
* Glère
* Indevillers
* Liebvillers
* Montancy
* Montandon
* Montécheroux
* Montjoie-le-Château
* Les Plains-et-Grands-Essarts
* Saint-Hippolyte
* Soulce-Cernay
* Les Terres-de-Chaux
* Valoreille
* Vaufrey

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | Louis Lamy | PRL, després Divers droite |
| 1955-1973 | Michel Lamy | Divers droite |
| 1973-1979 | M. Journot | PS |
| 1979-1996 | Roger Macabrey | RPR |
| 1996-2011 | André Péquignot | UMP |
| 2011- | Serge Cagnon | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# X(3872)

En física de partícules, la partícula X(3872) és un candidat de mesó exòtic amb una massa de 3871.68 MeV/c² que no s'ajusta be al model de quarks a causa dels seus nombres quàntics diferents dels esperats per a estats formats per 2 o 3 quarks. Fou descobert el 2003 en col·lisions electró-positró a l'experiment Belle al Japó, i més tard confirmat per diverses altres col·laboracions experimentals. Diverses teories han estat proposades per a explicar la seva naturalesa, incloent-hi que es tracta d'una molècula mesònica o d'un parell diquark-antidiquark (tetraquark).
Els nombres quàntics de moment angular, paritat, i conjugació de càrrega són J$^{PC}$ = 1++, determinats per l'experiment LHCb a l'LHC del CERN el març de 2013.

## Notes

* ↑ Particle Data Group Live listings
* ↑ Choi, S.-K. Physical Review Letters, 91, 26, 2003, pàg. 262001. arXiv: hep-ex/0308029. Bibcode: 2003PhRvL..91z2001C. DOI: 10.1103/PhysRevLett.91.262001. PMID: 14754041.
* ↑ Swanson, E. S. Physics Reports, 429, 5, 2006, pàg. 243–305. arXiv: hep-ph/0601110. Bibcode: 2006PhR...429..243S. DOI: 10.1016/j.physrep.2006.04.003.
* ↑ Aaij, R. Physical Review Letters, 110, 22, 2013, pàg. 222001. arXiv: 1302.6269. Bibcode: 2013PhRvL.110v2001A. DOI: 10.1103/PhysRevLett.110.222001. PMID: 23767712 [Consulta: free].

## Referències

* David Harris. «The charming case of X(3872)». Symmetry Magazine, 13-04-2008. [Consulta: 17 desembre 2009].
# Sobrebosc (Vic)

Sobrebosc és una masia modernista de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. La llinda del portal és rectangular i de pedra, així com algunes finestres, les altres són de totxo. Consta de planta baixa, primer pis i golfes, en les que s'obre una galeria d'arc rebaixat i de grans dimensions. Aquesta casa, construïda amb pedra vista, està envoltada de diversos afegitons, també de pedra però que avui es troben semi derruïts. A la part posterior hi ha un cos aïllat de planta quadrada sostingut per contraforts, al primer pis del qual s'hi obren unes badius. Està coronat per una llanterna coberta de rajols de forma cònica. A una part de la casa hi ha un plafó de ceràmica amb les inicials del constructor. La casa es troba en molt mal estat de conservació.

## Història

Antic mas que pertanyia al reduït terme del castell de Sentfores, el qual era més reduït que el de la parròquia, d'aquí que avui pertanyi a la parròquia de Muntanyola però al terme de Sentfores.
Es degué reformar a finals del segle xix o principis del XX, ja que presenta alguns elements de tipus modernista, com la utilització del mosaic, element poc freqüent als masos rurals.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sobrebosc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Halmahera

Halmahera, també coneguda com a Jilolo o Djailolo, és l'illa més gran de l'arxipèlag de les Moluques. Forma part de la província indonèsia de les Moluques Septentrionals.

## Particularitats

La superfície de Halmahera és de 17.780 km². Està formada per quatre penínsules separades per àmplies badies. Està situada prop de l'illa de Nova Guinea, de la qual la separa el mar de Halmahera, situat al sud-est. Al nord-est es troba l'oceà Pacífic i a l'oest el mar de les Moluques.
La població és escassa: en 1995 era de 162.728 habitants, i no hi ha cap poble important. El 60% de la població de l'illa és musulmana i el 40% restant cristiana.

## Geologia

La banda occidental de Sulawesi el forma un cinturó d'esquist mentre que la part oriental està dominada per un cinturó d'ofiolita, i una distribució similar es troba a Halmahera, en la que conté principalment esquists a l'oest i el costat est té roques més ultramàfiques i metamòrfiques perquè la placa es subduïa cap a l’oest a principis del Cenozoic i, posteriorment, es va capgirar per formar el sentit actual del moviment, subduint en direcció est al final del Cenozoic.

## Referències

* ↑ Guo, Jinn. «Molucca sea, banda sea, timor and birds head plate». [Consulta: 18 agost 2021].

## Vegeu també

* Mar de les Moluques
* Parc Nacional d'Aketajawe-Lolobata
# Aleixki

«Aleixki» té aquests significats:
* Aleixki (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Aleixki (Lípetsk), localitat de l'óblast de Lípetsk, a Rússia
# Carlos Liscano

Carlos Liscano (Montevideo, 18 de març de 1949 - Montevideo, 25 de maig de 2023) fou un dels escriptors uruguaians més representatius i influents —al costat de Mario Benedetti i Eduardo Galeano— en l'àmbit literari iberoamericà de l'última meitat del segle xx.

## Biografia

Liscano va néixer a Montevideo, i les seves idees revolucionàries, democràtiques i socialistes van provocar que fos tancat a presó durant la major part del període de la dictadura militar que va governar l'Uruguai des de 1972 a 1985.
La seva ideologia tupamara, li va fer mereixedor de tortures i assots públics per part del cos militar del llavors president de la República, Juan María Bordaberry.
El 1981, encara en presó, escriu el seu primer llibre titulat La mansión del tirano. És la inauguració abrupta de l'escriptura que des de la primera lletra proclama el seu dret a ser conscient de tot, però que també des del principi ha de reconèixer que aquesta proclama és il·lusòria, utòpica. El llenguatge, un verb, un nom, una lletra, quan s'escriuen desencadenen un destí que l'escriptor (aquest petit tirà) és incapaç de dominar. Hans, el seu protagonista, descobreix que l'única empresa digna és la de viure. També endevina que viure no és sinònim de conèixer, i que saber això "era el seu Ítaca". Ítaca terrible la d'aquest Hans, consistent a saber que encara a cegues, ha de continuar lluitant.
El 1985, després de ser alliberat, s'exilia a Suècia i roman allà fins a 1996, quan torna a l'Uruguai, després d'haver realitzat nombrosos seminaris literaris a Espanya i França, aconseguint publicar la seva primera i única obra en francès, La vida del otro. A partir d'allà, moltes de les seves novel·les més recents estan sent traduïdes a aquesta llengua, entre elles, El camino de Itaca.

## Obra

Els seus llibres destaquen per la seva cura en ressaltar els valors democràtics, criticar els governs tirans i dictatorials i per fer prevaler la llibertat d'expressió.
Sovint considerat anarquista, Liscano escriu i fa literatura, condensant detalls tan particulars com la impotència d'un avi per trobar la seva neta, desapareguda durant la dictadura militar uruguaiana (La impunidad de los verdugos). La crítica contemporània, dins de la literatura comparada, sol donar-li una posició privilegiada en comparar-ho amb l'escriptor txec Franz Kafka, autor de la Metamorfosi.
Liscano ha redactat, així mateix, una sèrie de novel·les, contes, obres teatrals i poemes. Els seus treballs més recents són Viaje al fin de la noche, El desierto de los tártaros i Memorias de la guerra reciente (publicades a França).

## Referències

* ↑ Article del diari socialista uruguaià La República (castellà)
# Sobrebòsc

Sobrebòsc (en francès Soubrebost) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 2010 era de 129 habitants. Està integrada a la Communauté de communes de Bourganeuf-Royère-de-Vassivière.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2010 |
| 193 | 156 | 142 | 135 | 139 | 150 | 129 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Roger Chezeaud | |
| 2008- | Annick Pataud | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Varco Sabino

Varco Sabino és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 60 km al nord-est de Roma i a uns 20 km al sud-est de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 177 habitants.
Varco Sabino limita amb els municipis d'Ascrea, Castel di Tora, Concerviano, Marcetelli, Paganico Sabino, Pescorocchiano, Petrella Salto i Rocca Sinibalda.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 28 gener 2020].
# Conulita

Una conulita és un espeleotema de degoteig que s'origina sobre els sòls blans (fang, arena...) de les coves, i cap a dintre d'ells, amb una forma cònica. El nom conulita fa referència a aquesta forma de con. Les seves dimensions van des d'uns pocs centímetres fins a uns 15 cm de profunditat, i una gruixa des de pocs mil·límetres fins a 10 mm.
Les conulites s'originen pel degoteig de l'aigua des del sostre sobre una superfície no consolidada que origina un forat per erosió i precipitació de calcita al seu voltant. Si, posteriorment, s'erosiona el material blan del sòl que rodeja la conulita, aquesta queda al descobert.

## Antiestalagmita

Una antiestalagmita és una varietat de conulita, que es diferencia d'ella per la seva forma, cilíndrica en lloc de cònica, i per les seves dimensions, les antiestalagmites tenen major profunditat i gruixa.

## Referències

* 1 2 3 Estalactitas, estalagmitas y otros espeleotemas en la Cueva de Nerja. Fundación Cueva de Nerja, p. 22 [Consulta: 12 febrer 2013]. Arxivat 2013-09-27 a Wayback Machine.
# Diakovce

Diakovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. El 2011 tenia 2.204 habitants.

## Referències

* ↑ «Resident Population by sex and age, by municipalities, 2011 Census» (en anglès). Oficina d'Estadística d'Eslovàquia. [Consulta: 18 desembre 2021].
# Aleixo Garcia

Aleixo Garcia, també conegut pel seu nom castellanitzat Alejo García, (? - Paraguai, 1525) fou un navegant i explorador portuguès que participà en diverses expedicions a Amèrica del Sud amb la flota castellana. Formà part de l'expedició de Juan Díaz de Solís al riu de la Plata i posteriorment fou el primer europeu a arribar fins a l'Imperi Inca.

## Biografia

Aleixo García participà en l'expedició de Juan Díaz de Solís al riu de la Plata entre 1515 i 1516 que fracassà en morir Juan Díaz, i part de la tripulació, al riu de la Plata, actual Uruguai. De tornada cap a la Península una de les tres caravel·les que formava l'expedició naufragà a l'altura de la Lagoa dos Patos, quedant-se 18 mariners a la costa. Aquests nàufrags se separaren en dos grups: set viatjaren cap al nord en busca dels portuguesos, als quals trobaren i foren enviats a Lisboa; mentre els altres sis es quedaren a la zona. En aquest segon grup hi havia Aleixo Garcia.
Pocs anys després organitzà una nova expedició, en la que hi havia centenars d'indígenes guaranís i algun dels seus companys, per recórrer aquelles terres. Entre 1521 i 1525 va recórrer el riu Paraguai, a la recerca de la Sierra de la Plata a la zona de l'Alt Perú, arribant fins als límits orientals del Tawantinsuyu. Va atacar la regió de Cochabamba, a l'actual Bolívia, passant pel Chaco Boreal. L'expedició aconseguí trobar moltes riqueses, però fou atacada pels payaguás, donant mort a la major part dels seus integrants, entre ells el mateix Garcia.

## Referències

* ↑ Proyecto Salón Hogar

## Enllaços externs

* Peabiru, a rota perdida (portuguès)
# Cardeña

Cardeña és un municipi de la província de Còrdova a la comunitat autònoma d'Andalusia, a la comarca de Valle de los Pedroches.

## Demografia

Les primeres ocupacions sedentàries corresponen a l'inici de l'Edat dels Metalls, a l'Edat del Coure, entre el 3000 i 2500 aC. En el cas de Cardeña sembla probable que els seus primers pobladors es van establir per la riquesa de minerals en el seu terme municipal, car les restes oposades solen anar acompanyats de restes mineres. Al NE de Torrubia hi ha un filó de coure, conegut i explotat, almenys des de l'època romana. En 1930 un procés independentista, gestat des de Cardeña, culmina amb la segregació de Montoro i la constitució del primer ajuntament, sent el municipi més jove de la província de Còrdova.
El nombre d'habitants en els últims 10 anys:
Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 2.009 | 1.966 | 1.912 | 1.907 | 1.856 | 1.801 | 1.755 | 1.776 | 1.761 | 1.750 |

## Enllaços externs

* Cardeña - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
* Ajuntament de Cardeña Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Estadístiques de Cardeña
* Acadèmia de Cardeña Arxivat 2011-07-18 a Wayback Machine.
* Azuel Porta d'Andalusia Arxivat 2011-09-05 a Wayback Machine.
# Sulfur de gal·li(II)

El sulfur de gal·li(II) és un compost químic de sofre i gal·li amb fórmula GaS. La forma més habitual conté cations tetravalents, Ga₂$^{4+}$, amb dos àtoms de gal·li enllaçats i separats 248 pm. Aquesta estructura és semblant a la que hom troba en el tel·lurur de gal·li(II), el selenur de gal·li(II) i el selenur d'indi(II).És estable i pot sublimar a 900-950 $^o$C en el buit.

## Preparació

S'obté per reacció directa dels elements en proporcions estequiomètriques escalfant la mescla en el buit:
$Ga+S\longrightarrow GaS$

## Referències

* ↑ Greenwood, N.N.; Earnshaw, A. Chemistry of the Elements (en anglès). 2a. Butterworth-Heinemann, 1997. ISBN 0-08-037941-9.
# Moenkhausia moisae

Moenkhausia moisae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 9,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica, a les conques dels rius Maroni i Mana a la Guaiana Francesa.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Planquette, P., P. Keith i P.-Y. Le Bail 1996. Atlas des poissons d'eau douce de Guyane (tom 1). Collection du Patrimoine Naturel, vol.22. IEGB-Muséum national d'Histoire naturelle, París, INRA, CSP, Min. Env., París. 429 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Hannibal (Nova York)

Hannibal és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 542 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hannibal tenia 542 habitants, 213 habitatges, i 138 famílies. La densitat de població era de 183,6 habitants/km².
Dels 213 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,8% hi vivien parelles casades, en un 11,7% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 26,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 26,8% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.333 $ i la renda mediana per família de 50.556 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.292 $ mentre que les dones 20.875 $. La renda per capita de la població era de 16.345 $. Entorn del 6,6% de les famílies i el 13% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hannibal». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hannibal». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Framont

Framont és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 192 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Framont era de 192 persones. Hi havia 78 famílies, de les quals 20 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 31 parelles sense fills i 27 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 102 habitatges, 82 eren l'habitatge principal de la família, 11 eren segones residències i 8 estaven desocupats. 99 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 82 habitatges principals, 72 estaven ocupats pels seus propietaris i 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 7 en tenien tres, 20 en tenien quatre i 55 en tenien cinc o més. 65 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 31 habitatges hi havia un automòbil i a 44 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Framont el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 8 |
| 8 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 12 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 8 |
| 8 | 60 a 64 | 8 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 16 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 16 | 25 a 29 | 20 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 8 |
| 16 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 108 persones, 82 eren actives i 26 eren inactives. De les 82 persones actives 78 estaven ocupades (46 homes i 32 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 26 persones inactives 6 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 13 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Framont hi havia 82 unitats fiscals que integraven 187 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 15.817 €.

### Activitats econòmiques

Dels 6 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària, 3 d'empreses de transport i 2 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Framont hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Framont a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Framont a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Diak

Els diak o daiak són una ètnia d'indígenes del sud i l'oest de l'illa de Borneo.
Daiak és un terme genèric que no denomina amb exactitud una ètnia o tribu, sinó que més aviat distingeix la gent indígena de la resta de la població malaia que habita a les zones costaneres de Malàisia, Indonèsia i Brunei. La majoria dels daiak són gent riberenca que viu en petites comunitats de cases comunals. Tradicionalment, els nens viuen amb els seus pares fins que es casen, i els varons, que per norma general busquen núvia fora del seu poble natal, es queden a viure en la comunitat de la seva esposa. La seva economia de subsistència es basa en el conreu de l'arròs, complementada amb la caça i la pesca. Actualment sumen més de dos milions d'integrants, i tenen per idioma diverses llengües daiak.

## Enllaços externs

* «Diak». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.