OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 90 nanòmetres

90 nanòmetres (90 nm) és una tecnologia de fabricació de semiconductors en què els components tenen una dimensió de 90 nm. És una millora de la tecnologia de 65 nm. La llei de Moore diu que la superfície és redueix a la meitat cada 2 anys, per tant el costat del quadrat de la nova tecnologia serà de $90\simeq {\frac {130}{\sqrt {2}}}$. Sabent que els àtoms de silici tenen una distància entre ells de 0,543 nm, llavors el transistor té de l'ordre de 165 àtoms de llargada.

## Tecnologia emprada

* Tecnologia de tensió de porta de 1,8V.
* Tecnologia de litografia millorada.

## Processadors

| Fabricant | Data | CPU |
| IBM | 2004 | PowerPC G5, Cell |
| Intel | 2004 | Pentium 4, D, M, Xeon |
| AMD | 2004 | Athlon 64, Sempron, Turion, OPteron |
| Fabricant | Intel | Intel | TSMC | TSMC | Samsung | Samsung | Fujitsu | Fujitsu | IBM / Toshiba / Sony / AMD / Chartered | IBM / Toshiba / Sony / AMD / Chartered | Motorola | Motorola | TI | TI |
| Nom del procés | P1262 | P1262 | | | | | CS-100 / CS-101 | CS-100 / CS-101 | | | HiPerMOS 8 | HiPerMOS 8 | | |
| Primera producció | 2002 | 2002 | 2003 | 2003 | 2003 | 2003 | 2004 | 2004 | 2003 | 2003 | 2004 | 2004 | 2005 | 2005 |
| Tipus | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | Bulk | PDSOI | PDSOI | PDSOI | PDSOI | Bulk | Bulk |
| Oblia | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm | 300mm |
| Capes de Metal | 7 | 7 | | | | | 10 | 10 | | | | | 9 | 9 |
| | Valor | 130 nm Δ | Valor | 130 nm Δ | Valor | 130 nm Δ | Valor | 130 nm Δ | Valor | 130 nm Δ | Valor | 130 nm Δ | Valor | 130 nm Δ |
| Pas de contacte de porta | 260 nm | 0.82x | 240 nm | 0,77x | 245 nm | 0,70x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x |
| Pas de connexió | 220 nm | 0.63x | 240 nm | 0,71x | 245 nm | 0,70x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x | ? nm | ?x |
| Cel·lula 1 bit de RAM | 1,0 µm² | 0.50x | 0,999 µm² | 0,47x | 0,999 µm² | ?x | 1,07 µm² | 0,54x | 0,999 µm² | ?x | ? µm² | ?x | ? µm² | ?x |
| Cel·lula 1 bit de DRAM | | | | | 0,275 µm² | | | | 0,19 µm² | ?x | | | | |

## Vegeu també

* Circuit integrat
* Tecnologia litogràfica

## Referències

* ↑ «What is 90 nanometer (90 nm)? - Definition from Techopedia» (en anglès). Techopedia.com, 18-03-2017.
* ↑ «90 Nanometer» (en anglès). www.umc.com. Arxivat de l'original el 2019-08-19. [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ «Fab: TSMC 90-nanometer CMOS Process Technology» (en anglès). www.cmc.ca. Arxivat de l'original el 2017-03-19. [Consulta: 18 març 2017].
* ↑ «90 nm lithography process - WikiChip» (en anglès). en.wikichip.org. [Consulta: 18 març 2017].
# Agluona

L'Agluona és un riu del districte municipal d'Akmenė (Lituània). Flueix durant 23,4 quilòmetres i té una àrea de 87 km². Desemboca a Vadakstis, i té com a afluents per l'esquerra el Žaras i el Vėžupis, i per la dreta el Bradaulis, el Kališupis, el Paisė, el Molupis i el Kirgas.

## Referències

* ↑ «LIETUVOS RESPUBLIKOS UPIŲ IR TVENKINIŲ KLASIFIKATORIUS (República de Lituània - Classificació de rius i estancs» (en lituà). Ministeri de Medi Ambient de Lituània. Arxivat de l'original el 29 de març 2017. [Consulta: 19 desembre 2013].
# Spandau

«Spandau» té aquests significats:
* Spandau (Berlín): antiga ciutat alemanya, actual barri de Berlín
* Districte de Spandau: districte de Berlín
* Presó de Spandau: antiga presó a Berlín
* Ciutadella de Spandau: antiga ciutadella a Berlín
* Spandau Ballet: grup de música britànic
* Metralladora MG 08: metralladora de la Primera Guerra Mundial, anomenada "Spandau"
* MG 34: metralladora de la Segona Guerra Mundial, anomenada "Spandau"
* MG 42: metralladora de la Segona Guerra Mundial, anomenada "Spandau"
# Adra

Adra és una localitat de la província d'Almeria, a l'est d'Andalusia. Adra és el municipi situat més al sud-oest de la província d'Almeria, en l'extrem occidental de la comarca del Poniente d'Almeria, amb una extensió de 8750 hectàrees i 13 quilòmetres de línia costanera. La seva distància respecte a la capital d'Almeria és d'uns 50 quilòmetres. Limita a l'oest amb Albuñol i Turón, a la Província de Granada, i a l'est amb Berja.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 21.016 | 21.286 | 21.505 | 21.810 | 22.034 | 21.704 | 22.257 | 23.195 | 23.547 | 23.742 |

## Nuclis de població

| Entitat de Població | Pob. (2006) |
| Adra | 18.682 |
| Puente del Rio | 1.805 |
| La Curva | 1.712 |
| La Alquería | 291 |
| Cuatro Higueras | 274 |
| Guainos Bajo | 193 |
| Venta Nueva | 146 |
| El Lance de la Virgen | 110 |
| El Toril | 79 |
| La Alcazaba | 57 |
| Fuente del Ahijado | 52 |
| La Fuente Santilla | 37 |
| El Campillo | 28 |
| Guainos Altos | 18 |
| El Canal | 17 |
| El Patio | 12 |
| La Parra | 10 |
| Los Pérez | 8 |
| Los Moras | 7 |
| Gurrias | 5 |
| La Loma de los Vargas | 2 |

## Personatges il·lustres

* La Veneno (1964), vedette
# Sisamnes

Sisamnes (Persa antic: Čiçamanah), segons Heròdot, va ser un jutge corrupte durant el mandat de Cambises II de Pèrsia. Va acceptar un suborn i va fer un veredicte injust. Com a resultat, el rei el va arrestar i el va li va tenir arrestat i el va escorxar viu. La seva pell es va utilitzar per cobrir el seient on va seure el seu fill durant el judici.
Va ser objecte de dues pintures de Gerard David, "L'arrest de Sisamnes" i "Escorxament de Sisamnes", totes dues realitzades el 1498. Juntament conformen el díptic El judici de Cambises, que va rebre l'encàrrec de penjar-lo a la sala dels regidors de l'Ajuntament de Bruges. Les imatges històriques del judici s’utilitzaven habitualment per decorar les cambres de justícia a l’Europa del segle XV. Sisamnes també és objecte de dues pintures més, una de Dirk Vellert i l’altra de Peter Paul Rubens.
Sisamnes va tenir un fill va anomenar Otanes que el va reemplaçar com a jutge, i més tard esdevenia una Sàtrapa en Jònia.
* El judici de Cambises. Vitralls de Dirk Vellert
* Cambises II de Pèrsia va nomenar Otanes com a jutge en substitució del seu pare Sisamnes, segons un quadre de Peter Paul Rubens. La pell de lseu pare apareix al seient d'Otanes.
* Otanes assegut a la cadira del jutge, sobre la pell del seu pare, després que l'escorxessin.

## Referències

* ↑ Perseus Under Philologic: Hdt. 5.25.1 [Consulta: 11 juny 2021]. Arxivat 2020-03-10 a Wayback Machine.
* ↑ Metropolitan Museum of Art
* ↑ Thronus Iustitiae. British Museum.
# Son and The Holy Ghosts

Son and The Holy Ghosts és un grup musical mallorquí fundat el 2009 per Guillem (Son) Mesquida després de la pèrdua de son pare. Inicialment s'anomenava Son. L'estil musical beu de músics com Neil Young, Bob Dylan i Tom Petty.
El 2015 la marca de sabates Baudot 1927 utilitzà la cançó The Call (del LP The Soldier and Ladyfire) a una campanya publicitària internacional.

## Discografia

* Lyrics and Songs (2009) (àlbum)
* The Solider and LadyFire (2013) (LP)
* Shadows & Monsters (2011, autoeditat) (EP)
* Lyrics and Songs (2009, Blau Discmedi) (LP)
* 1995 (2016, Blau Discmedi; Espora i Warner) (àlbum)

## Referències

* 1 2 3 Beiro, Katia «La emoción como herramienta». El Mundo, 24-07-2015 [Consulta: 14 gener 2017].
* ↑ Palahniuk, ALex «SON AND THE HOLY GHOSTS ‘1995’». Rock On, 26-04-2016 [Consulta: 14 gener 2017].
* ↑ Iraeta, Marta «Son and The Holy Ghosts - The call (Estreno)». RTVE, 13-03-2014 [Consulta: 14 gener 2017]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-01-18. [Consulta: 14 gener 2017].
* ↑ Guillot, Eduardo «qué oír músicas». Urban, 3, 19-02-2016, pàg. 49.
# Son of Cliché

Son of Cliché és una comèdia d'esquetxos que fou emesa durant dues sèries a la BBC Radio 4 entre el 23 d'agost de 1983 i el 29 de desembre de 1984. Va rebre un dels Premis Ondas 1984.
Els esquetxos van ser escrits per Rob Grant i Doug Naylor i van ser interpretats per Chris Barrie, Nick Maloney i Nick Wilton.
La sèrie va ser un seguiment de la sèrie Cliché de 1981 de Grant i Naylor.
Un dels esquetxos recurrents de la segona temporada del programa, "Dave Hollins: Space Cadet", va constituir la base del que després es va convertir en la comèdia de ciència de ficció de la BBC2 Red Dwarf, que també van escriure Grant i Naylor i que va protagonitzar Barrie.

## Referències

* ↑ 'Informe semanal', único programa español galardonado con un Premio Ondas 1984, El País, 9 de novembre de 1984
* ↑ Son of Cliché a britishcomedy.org
* ↑ Pelley, Rich. «How we made Red Dwarf». The Guardian, 05-03-2019.
# Abu-Iqal ibn Muhàmmad

Abu-Iqal ibn Muhàmmad (àrab: أبو عقال بن محمد, Abū ʿIqāl b. Muḥammad) fou un príncep aglàbida d'Ifríqiya, fill d'Abu-l-Gharaniq Muhàmmad (II).
El 16 de gener del 875, a la mort del seu pare, la successió li corresponia per dreta llei, però el poble va aclamar com a emir el seu oncle Abu-Ishaq Ibrahim (II) ibn Àhmad. La seva sort posterior no és coneguda.

## Referències

* 1 2 Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Aghlabids or Banu 'l-Aghlab».
# Alexandre de Palau i d'Aguilar

Alexandre de Palau i d'Aguilar (Conques, Pallars Jussà, 1671 - 1736?) fou un noble austriacista català, castlà de Talarn, senyor de Fígols, comte de Toralla, membre del Braç militar i fundador de l'Acadèmia dels Desconfiats de Barcelona.
Els seus pares foren Francesc de Palau i de Toralla i Maria d'Aguilar i de Casanova. Els avis paterns eren Alexandre de Palau i de Besturs i Orosia de Toralla, filla de Lluís Alemany de Toralla, varvassor de Toralla. Els avis materns, al seu torn, eren Isidre d'Aguilar i Francisca de Casanova.
De molt jove prengué part en la guerra dels Segadors, en accions a la muntanya. El 1699 ja consta que era a Barcelona, formant part del Braç militar, i el 1700 participà en la fundació de l'Acadèmia dels Desconfiats, de la que en fou membre. Esdevingué oficial del Braç militar (1704) i participà (1706) en accions per deslliurar Barcelona del setge borbònic. El 1708, amb motiu de la vinguda a Barcelona de la reina Elisabet Cristina, l'arxiduc Carles el nomenà comte de Toralla.
Es casà, el 1711, amb Josepa de Magarola i de Sentmenat, filla de Josep de Magarola i de Gualbes i d'Antònia de Sentmenat i de Toralla., amb la que tingué un fill i quatre filles.
Sembla que morí el 1736, als 65 anys.

## Referències

* ↑ Consta que fou batejat a l'església parroquial de Sant Miquel de Conques el dia 25 de maig de 1671.Carreras 1922: pàg. 292
* 1 2 3 4 «Alexandre de Palau i d'Aguilar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Campabadal 2006 p. 380 (PDF-2)
* ↑ Muntada 2002 p. 27
* 1 2 3 4 5 6 7 Carreras 1922: pàg. 292
* 1 2 Carreras 1922: pàg. 293

## Bibliografia

* Carreras i Bulbena, Josep Rafael «Constitució y Actes conservades de la Academia Desconfiada, anomenada també Escola y Academia dels Desconfiats (Continuació)» (pdf). Butlletí de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, 10, 75, 1922, pàg. 289-236 [Consulta: 8 abril 2015].
* Carreras y Bulbena, Joseph R. La Academia Desconfiada y sos acadèmichs. Barcelona: Tallers Gràfics «Atlas», 1922.
* Muntada i Artiles, Marta «Els integrants de l'Acadèmia dels Desconfiats» (pdf). Butlletí de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, 48, 2002, pàg. 11-84 [Consulta: 8 abril 2015].
* «L'Acadèmia dels Desconfiats (1700-1703)». Web 11setembre1714.org. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 abril 2015].
* Campabadal i Bertran, Mireia. La Reial Acadèmia de Bones Lletres en el segle xviii. L'interès per la història, la llengua i la literatura catalanes PDF-1. Montserrat: Reial Acadèmia de Bones Lletres / Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2006. ISBN 8484158772. PDF-2
# Abu-Iqal al-Àghlab ibn Ibrahim

Abu-Iqal al-Àghlab ibn Ibrahim —àrab: أبو عقال الأغلب بن إبراهيم, Abū ʿIqāl al-Aḡlab ibn Ibrāhīm— (790-841) fou el quart emir aglàbida d'Ifríqiya (838-841). Va succeir el seu germà Abu-Muhàmmad Ziyàdat-Al·lah (I) ibn Ibrahim el 10 de juny del 838. Fou un sobirà intel·ligent que va administrar bé el país i va donar impuls a la conquesta de Sicília.
Va morir el febrer del 841 i el va succeir el seu oncle Abu-l-Abbàs Muhàmmad (I) ibn al-Àghlab.

## Referències

* 1 2 The Encyclopaedia of Islam, New Edition. Volum I: A–B. Leiden: E. J. Brill. 1960–2005. pàg. 247–250.
# Alberto Saavedra Brazo

Alberto Saavedra Brazo (Sevilla, 15 de novembre de 1971) és un exfutbolista andalús, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Format al planter del Reial Betis, va aplegar fins al Betis B, però no va arribar a jugar en lliga amb el primer equip. El 1993 recala a l'Écija, amb qui aconsegueix l'ascens a Segona Divisió. Amb el quadre andalús hi juga dos anys en la categoria d'argent, sent un dels més destacats del seu equip.
Aquest bon joc fa que quan l'Écija perd la categoria el 1997, Saavedra fitxe pel Vila-real CF. Eixa campanya 97/98, el sevillà realitza la campanya més destacada de la seua trajectòria, marcant deu gols en 40 partits, que van contribuir a fer que el quadre valencià es classifiqués per a la Promoció d'ascens a primera divisió.
El seu rival a l'eliminatòria va ser la SD Compostela, i Saavedra va marcar l'únic gol dels dos partits, al camp gallec, que va suposar l'ascens del Vila-real CF a la màxima categoria per primer cop en la seua història.
Ja a Primera, Saavedra va continuar com a titular, i va jugar 34 partits, tot marcant 3 gols. L'estiu de 1999 recala al Córdoba CF, on passa una campanya abans de fitxar per un altre club valencià, el Llevant UE, on militaria durant quatre temporades entre Segona i Segona B.
A partir del 2004, la seua carrera continua en un modest equip andalús, Los Barrios, on es retirarà. Posteriorment ha exercit com a component del cos tècnic del Reial Betis.

## Enllaços externs

* Fitxa de Saavedra
# Abu-Ishaq Ibrahim I

Abu-Ishaq Ibrahim I o Abu-Ishaq Ibrahim ibn Yahya fou emir hàfsida, fill de Abu-Zakariyyà Yahya I i germà i successor de Muhàmmad al-Mustànsir el 1279.
El 1253 s'havia revoltat al front dels àrabs dawàwides d'Ifríqiya contra el seu germà Abd-Al·lah Muhàmmad I al-Mustànsir ibn Yahya i va haver de fugir del país refugiant-se a la cort de l'emir nàsrida de Granada i, a la mort del seu nebot el 1277, a la cort de l'emir abdalwadita de Tlemcen. L'abril de 1279 una revolta a Bugia el va proclamar emir hàfsida en oposició a l'emir legal que residia a Tunis; després d'uns mesos va aconseguir l'abdicació del seu nebot Yahya II al-Wàthiq ibn Muhàmmad i va entrar a Tunis com emir únic l'agost d'aquell mateix any. Immediatament Yahya II al-Wàthiq ibn Muhàmmad fou executat juntament amb el seu visir Ibn al-Habbabar i altres personalitats del règim deposat.
Va donar al seu fill Abu-Faris ibn Ibrahim el govern de Bugia. El 30 de març 1282 van esclatar les vespres sicilianes. El governador de Constantina Ibn al-Wazir, que tenia un tractat secret amb Pere el Gran de Catalunya pel qual li donaria suport a canvi del seu ajut contra els angevins, es va revoltar i es va proclamar independent, però Abu Faris va anar des de Bugia i el va derrotar abans que Pere el Gran pogués desembarcar. Quan els catalans van desembarcar a Collo la derrota s'havia consumat i la flota catalana va marxar cap a Trapani.
Abu-Ishaq va casar a una filla amb el príncep hereu de Tlemcen. Vers el 1282 o poc abans es va revoltar un aventurer anomenat Ibn Abi-Umara, que amb el suport de les tribus àrabs es va apoderar del sud de l'Ifríqiya i es va proclamar califa l'any 1282. Va anar de victòria en victòria i Abu-Ishaq Ibrahim va haver de fugir cap a Bugia amb el seu fill (començaments de 1283). Abu-Faris el va forçar a abdicar al seu favor la primavera del 1283.

## Referències

* ↑ Rouighi, Ramzi. The Making of a Mediterranean Emirate: Ifriqiya and Its Andalusis, 1200-1400 (en anglès). University of Pennsylvania Press, 2011, p. 40. ISBN 081220462X.
# Amfilòquios de Side

Amfiloc o Amfilòquios (Amphilochius, Amphilóchios Ἀμφιλόχιος) fou bisbe de Side a Pamfília que va ser present al Concili d'Efes en el que les doctrines de Nestori foren condemnades (421).

## Referències

* ↑ El text anterior incorpora fragments d'una publicació que està en domini públic: Shahan, Thomas Joseph. «Amphilochius of Sida». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. 1. Nova York: Robert Appleton, 1907.
# Amfipogònia

Amfipogònia (Amphipogoneae) era anteriorment una tribu de la subfamília de les Arundinoides, família de les poàcies, ordre Poales, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins. Comprenia els gèneres Amphipogon i Diplopogon, assignats actualment a altres tribus.
# Spiveys Corner

Spivey's Corner és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 448 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Spivey's Corner tenia 448 habitants, 149 habitatges i 119 famílies. La densitat de població era de 22,3 habitants per km².
Dels 149 habitatges en un 41,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,1% hi vivien parelles casades, en un 13,4% dones solteres, i en un 20,1% no eren unitats familiars. En el 14,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,01 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 33,9% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 7,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.000 $ i la renda mediana per família de 48.542 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.250 $ mentre que les dones 24.643 $. La renda per capita de la població era de 16.371 $. Entorn del 21,1% de les famílies i el 25,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Spivey's Corner». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Spivey's Corner». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Plaça de Pompeu Fabra

La Plaça de Pompeu Fabra és una obra de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Petita plaça de vianants de forma ovalada i delimitada per tres sectors enjardinats. Un d'ells compta amb un monòlit de pedra amb un medalló que representa el retrat de Pompeu Fabra i Poch, col·locat al 1980.
La plaça està connectada amb els jardins de la colònia Espona.

## Referències

* 1 2 «Plaça de Pompeu Fabra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Tifata

Tifata fou el nom antic d'una serralada italiana entre la Campània i el Samni, propera a Càpua.
És esmentada a la guerra entre Samnites i Campanians (que va precedir la primera guerra samnita) en la que els samnites van ocupar les altures amb una força considerable i van conduir al seu exèrcit cap a la plana, derrotant els campanians en una batalla (Livi diu «Tifata, inminentes Capuae colles» i també «montem imminentem Capuae»). El 215 aC Aníbal hi va establir el seu campament des on va fer operacions contra les ciutats de Campània. Al peu de les muntanyes Tifata Sul·la va derrotar el general Norbanus (addicte a Marius) el 83 aC, i en agraïment per la victòria el dictador va consagrar una part del territori al culte de Diana, deessa titular de la muntanya (Diana tenia un temple a la muntanya, a la part occidental, "Dianae Tifatinae"); aquesta donació fou confirmada més tard per Vespasià. A la muntanya hi havia també un temple de Júpiter (Jovis Tifatinus) a la part oriental. S'esmenta per darrer cop el 48 aC, quan fou usat per Miló per sortir de Capua, i el nom es va perdre durant l'edat mitjana per agafar el de Monte di Maddaloni.

## Referències

* 1 2 Bunbury, Edward Herbert. «Tifata». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Phrynopus dagmarae

Phrynopus dagmarae és una espècie de granota que viu al Perú.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Monteza, J.I., Lehr, E. & Aguilar Puntriano, C. 2004. Phrynopus dagmarae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Phrynopus cophites

Phrynopus cophites és una espècie de granota que viu al Perú.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Monteza, J.I., Lehr, E. & Arizabal, W. 2004. Phrynopus cophites. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Percina roanoka

Percina roanoka és una espècie de peix de la família dels pèrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Percina suttkusi

Percina suttkusi és una espècie de peix de la família dels pèrcids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Near, T.J., 2002. Phylogenetic relationships of Percina (Percidae: Etheostomatinae). Copeia (1):1-14.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# París-Roubaix 1900

La París-Roubaix 1900 fou la 5a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 22 d'abril de 1900 i fou guanyada pel francès Émile Bouhours, que s'imposà que s'imposà en solitari a la meta de Roubaix.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Émile Bouhours | - | 7h 10' 30" |
| 2 | Josef Fischer | - | + 18' 00" |
| 3 | Maurice Garin | - | + 38' 30" |
| 4 | Lucien Itsweire | - | + 56' 30" |
| 5 | Oscar Lepoutre | - | + 1h 55' 30" |
| 6 | Edouard Simon | - | + 3h 29' 30" |
| 7 | Edmond Dubreucq | - | + 3h 37' 30" |
| 8 | Hyppolite Aucouturier | - | + 4h 01' 30" |
| 9 | Emile Paigie | - | + 5h 04' 30" |
| 10 | Lucien Pothier | - | + 5h 39' 30" |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats de l'edició de 1900 a les-sports.info
# París-Roubaix 1899

La París-Roubaix 1899 fou la 4a edició de la París-Roubaix. La cursa es disputà el 2 d'abril de 1899 i fou guanyada pel francès Albert Champion, que s'imposà en solitari a la meta de Roubaix.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Albert Champion | - | 8h 22' 52" |
| 2 | Paul Bor | - | + 23' 21" |
| 3 | Ambroise Garin | - | + 23' 25" |
| 4 | Pierre Chevallier | - | + 54' 10" |
| 5 | Eugène Jay | - | + 1h 52' 08" |
| 6 | Marcel Kerff | - | + 1h 57' 38" |
| 7 | Lucien Itsweire | - | + 1h 58' 11" |
| 8 | Jules Dubois | - | + 2h 00' 54" |
| 9 | L. Delattre | - | + 2h 39' 08" |
| 10 | Jean Fischer | - | + 3h 20' 20" |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Resultats de l'edició de 1899 a les-sports.info