OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wakō

El terme wakō en japonès, wōkòu (倭寇) en xinès o waegu (왜구) en coreà era utilitzat per a referir-se a pirates que atacaven les costes de la Xina i Corea des del segle xiii. Originalment els wakō eren rōnin (samurais sense senyor), comerciants o contrabandistes japonesos però dos segles més tard la pràctica es va estendre també entre gent provinent de la Xina.
L'activitat dels wakō va començar al segle xiii i la seva base es trobava al nord-oest de la província de Hizen, a Kyushu, però a causa de les invasions mongoles al Japó la seva activitat va cessar per algun temps. Durant el segle xiv, amb les guerres Nanbokuchō i els conflictes interns del país es va intensificar la seva activitat i fins i tot es van registrar 174 operacions d'aquests grups entre 1376 i 1385. Durant mitjans del segle xvi, els pirates japonesos col·ludiren amb els xinesos, de manera que molts d'ells van seguir el seu exemple.
El significat del terme wakō era «bandits del país de Wa», referint-se al Japó. La referència més primerenca del terme es troba en l'estela Gwanggaeto, erigida el 414. El terme va ser utilitzat àmpliament per referir-se de forma pejorativa als japonesos a la Xina i Corea, i fins i tot se sol utilitzar el terme actualment.

## Referències

* ↑ Gwanggaeto Stele: "十四年甲辰而倭不軌，侵入帶方界□□ □□□，石城□連船□□□王躬率□□從平穰□□□鋒相遇，王幢要截盪刺，倭寇潰敗，斬殺無數。"

## Bibliografia

* Hŭi-gyŏng Song, Shōsuke Murai Rōshōdō Nihon kōroku : Chōsen shisetsu no mita chūsei Nihon (老松堂日本行錄 : 朝鮮使節の見た中世日本) Iwanami Shoten, Tōkyō, 1987. ISBN 9784003345412
* So, Kwan-wai. Japanese Piracy in Ming China During the sixteenth Century. Michigan State University Press, East Lansing, 1975. ISBN 0870131796
* Boxer, C.R. “Piracy in the South China Sea” Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine., History Today, XXX, 12 (Diciembre), p. 40-44.
* Stephen Turnbull "Samurai: The World of the Warrior" Osprey Publishing, Oxford, 2003, p. 155-157. ISBN 1841767409
# Seqüència (lingüística)

Una seqüència, en lingüística, és el conjunt d'elements de qualsevol rang ordenats en successió.
Aplicant aquest terme al cinema o al teatre, podem dir que és el conjunt d'elements ordenats que s'integren dins d'una línia argumental, aquests elements poden ser plans o escenes. La seqüència suposaria la narració completa d'una de les unitats narratives de l'obra, teatral o cinematogràfica. Per això s'ha comparat la seqüència amb el capítol en les novel·les. (Vegeu Seqüència (cinema)).

## Referències

* ↑ José Jesús Bustos Tovar, Diccionario de literatura universal,1985, ISBN 84-7525-269-9
* ↑ (castellà) La narració cinematogràfica
* ↑ (castellà) Glosari de cinema Arxivat 2008-09-28 a Wayback Machine.
# Bernat III de Comenge

Bernat III de Comenge, també conegut com a Dodon de Samatan († 1176/1183) va ser senyor de Saves, de Samatan i de Muret (1145-1176) i comte de Comenge (1153-1176).

## Biografia

Era fill de Bernat I i de Dias de Samatan. Va heretar el comtat de Comenge després de la mort del seu germà gran, Bernat II (c. 1153), després de la qual cosa va canviar el nom que havia rebut al néixer, Dodon, al de Bernat.
Bernat III va ampliar la ciutat de Muret i hi va fer construir l'església de Sant Jaume.
El 1176 va abdicar, davant la qual cosa va assignar al seu segon fill Roger una part del comtat de Coserans, amb el títol de vescomte, i al tercer fill de Guiu la senyoria de Saves.
Morí entre 1176 i 1183.

## Núpcies i descendència

El 1150 es va casar amb Llorença de Tolosa (c. 1132 - c. 1180), filla il·legítima del comte Alfons Jordà. D'aquest matrimoni en nasqueren els següents fillsː
* Bernat IV († 22 de febrer de 1225), comte de Comenge,
* Roger I (m. abans del 3 d'abril de 1211), vescomte de Coserans
* Guiu, senyor de Saves, casat amb Auda de Peguilhan
* Fortan, Senyor d'Asp (per matrimoni), casat amb la filla d'Arnau Ramon II, Senyor d'Asp.

## Referències

* 1 2 «Dodo dit Bernardo III de Comminges» (en francès). Genealogics. [Consulta: 7 maig 2022].
* ↑ Higounet, 1947, p. 317.
* ↑ «Mariage de Bernard III de Comminges avec Laurence de Toulouse» (en francès). Histoire de l'Europe et la Mediterranée. [Consulta: 7 maig 2022].
* ↑ «DODON "BERNARD [III" de Comminges]» (en anglès). Foundation for Medieval Genealogy. [Consulta: 7 maig 2022].

## Bibliografia

* Higounet, Charles «Comté et Maison de Comminges entre France et Aragon au Moyen Age». Bulletin hispanique, 1947, pàg. 311-331.
# Sistema Norfolk

El Sistema Norfolk és un sistema d'aprofitament ramader aplicat entre els anys 1730 i 1740 a Anglaterra que consistia a establir rotacions regulars amb un ritme quadriennal de les espècies cultivades de cereals, llegums, tubercles i farratge. Amb aquest nou sistema hi havia una major producció agrària i d'adobs naturals, sense esgotar mai la terra ni deixar-la improductiva.
Aquest sistema va ser inventat per Charles Townshend, després d'abandonar la seva carrera política el 1730 i retirar-se a les seves propietats de Norfolk, al Regne Unit.
El mètode de Townshend es basava a aplicar cada quatre anys una rotació de blat, naps, ordi i trèvol, amb el bestiar estabulat fora de les pastures. D'aquesta forma es va erradicar el guaret, augmentant la productivitat i dedicant les plantes farratgeres a l'alimentació del bestiar.
Townshend es va inspirar en els mètodes que havia vist practicar als Països Baixos i va fer drenar el sòl, va adobar amb fems i va iniciar els cultius que se succeïen en rotacions regulars.

## Vegeu també

* Rotació de conreus

## Referències

* ↑ The Cambridge economic history of Europe, de Sir John Harold Clapham i altres. CUP Archive, 1941. ISBN 9780521087100 (anglès)
# Dècada del 1150
## Esdeveniments

* Fundació de la Universitat de París (la Sorbona)
* Deestrucció de Tula, que posa fi a l'imperi tolteca
* Introducció de la lliura esterlina a Gran Bretanya
* S'estipula que serà el conjunt de cardenals els qui escolliran el Papa, per agilitzar el procés
* Auge de la cultura anasazi a Amèrica del Nord
* Expansió del catarisme
* Invenció del fonèvol, un tipus de catapulta

## Personatges destacats

* Ramon Berenguer IV
* Frederic I Barba-roja
* Maimònides
* Thomas Becket
# Akuixà

Akuixà (en rus: Акуша) és un poble de la república del Daguestan, a Rússia. Segons el cens del 2010 tenia 4.697 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 30 juliol 2022].
* ↑ Село Ортатюбе на карте
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. Таблица № 11. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Республики Дагестан». Arxivat de l'original el 2013-12-24.
* ↑ Село Кандаураул на карте
# Cal Postilló (Golmés)

Cal Postilló és un monument del municipi de Golmés (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal de considerables proporcions ubicat en un solar de planta rectangular. La construcció arquitectònica de l'edifici- cobert a dues vessants amb teula àrab i la façana arrebossada i pintada- correspon a la d'una masia, sense més particularitats que la dels ornaments conservats a les llindes de pedra del balcó, la porta i la pedra de la balconada, en forma de medallons geomètrics. A la llinda del balcó hi ha la inscripció del nom "Salvador Calvis".
La façana principal dona al carrer Raval, i s'hi obre una gran porta rectangular de llinda, sobre la qual hi ha un balcó.

## Història

La casa, de finals del segle xviii, pertanyé a la família Calbís. Amb l'arribada del Canal d'Urgell a les poblacions de la plana a la segona meitat del segle xix, hi hagué un important augment demogràfic. A Golmés hi arribaren bastants famílies immigrants, la majoria dedicades a treballs agrícoles. La família Torra, habitant d'aquesta casa, no eren pagesos sinó que actuaven de postilló de les diligències. D'aquí ve el nom de Cal Postilló.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Postilló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Serra de la Travessa

La Serra de la Travessa és una serra del terme municipal de Conca de Dalt, antigament del d'Hortoneda de la Conca, situada a la part de llevant de l'antic terme. És, de fet, un contrafort de ponent de la Serra de Boumort. El punt d'inici, a l'oest-nord-oest, és damunt mateix de l'antic poble de Segan, on enllaça amb el Montpedrós, el Roc de Sant Cristòfol i el Serrat de Segan, aproximadament a 1.500 msnm En el seu vessant meridional s'estén la Solana de Segan.

## Vegeu també

* Borda de Montaner.

## Referències

* ↑ Localització i altituds de la Serra de la Travessa a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bernat III

Bernat III és el nom dels següents personatges:
* Bernat III d'Armanyac (?-1110), comte d'Armanyac (1098-1110)
* Bernat III de Besalú (?,~1065 - ?,1111), darrer comte de Besalú i Ripoll (1097-1111)
* Bernat III o Bernat Plantapilosa, comte de Tolosa
* Bernat III de Bigorra († 1113), comte de Bigorra (1090 -1113)
* Bernat III de Cabrera (? – Tordehumos, Castella, 1368), vescomte de Cabrera, de Bas i comte d'Osona
* Bernat III de Centelles, cavaller català del llinatge dels Centelles, senyor de la baronia de Centelles
* Bernat III de Pallars Sobirà (? - 1199), comte de Pallars Sobirà (1182-99)
* Bernat III de Saxònia-Meiningen (Meiningen, 1851 - Berlín, 1928), últim sobirà del ducat de Saxònia-Meiningen
# Bathygobius fuscus

Bathygobius fuscus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Bazaruto (Moçambic), les Illes de la Línia, les Tuamotu i les àrees meridionals de Corea del Sud, del Japó i de la Gran Barrera de Corall.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Ginsburg, I., 1947. American species and subspecies of Bathygobius, with a demonstration of a suggested modified system of nomenclature., J. Wash. Acad.Sci., 37(1):275-284.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Miller, P. J. i Stefanni, S., 2001. The eastern Pacific species of Bathygobius (Perciformes: Gobiidae)., Revista de Biología Tropical, 49(Supplement 1):141-156.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Akodon albiventer

Akodon albiventer és una espècie de mamífer rosegador en la família dels cricètids. Es troba a les terres altes de la Serralada dels Andes de l'Argentina, Bolívia, Xile i el Perú entre els 2.400 msnm fins a més de 5.000 m.
# Eremopyrum

Eremopyrum és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Eremopyrum bonaepartis (Spreng.) Nevski
** Eremopyrum bonaepartis subsp. bonaepartis
*** Eremopyrum bonaepartis var. bonaepartis
** Eremopyrum bonaepartis subsp. hirsutum (Bertol.) Melderis
*** Eremopyrum bonaepartis var. hirsutum (Bertol.) Grossh.
*** Eremopyrum bonaepartis var. pakistanicum Melderis
** Eremopyrum bonaepartis subsp. sublanuginosum (Drobow) Á. Löve
*** Eremopyrum bonaepartis var. sublanuginosum (Drobow) Melderis
*** Eremopyrum bonaepartis var. turkestanicum (Gand.) Tzvelev
* Eremopyrum brownei (Kunth) P. Candargy
* Eremopyrum bulbosum (Boiss.) P. Candargy
* Eremopyrum confusum Melderis
*** Eremopyrum confusum var. confusum
*** Eremopyrum confusum var. glabrum Melderis
*** Eremopyrum confusum var. pakistanicum (Melderis) Melderis
* Eremopyrum cretense (Coustur. i Gand.) Nevski
* Eremopyrum cristatum (L.) Willk. i Lange
*** Eremopyrum cristatum var. cristatum
*** Eremopyrum cristatum var. glabriglume P. Candargy
*** Eremopyrum cristatum var. imbricatum (M. Bieb.) P. Candargy
*** Eremopyrum cristatum var. pectinatum (M. Bieb.) P. Candargy
*** Eremopyrum cristatum var. puberulum (Boiss.) P. Candargy
*** Eremopyrum cristatum var. villosum Willk. i Lange
* Eremopyrum dasyanthum (Ledeb. ex Spreng.) P. Candargy
* Eremopyrum dasyphyllum (Schrenk) P. Candargy
* Eremopyrum distans (C. Koch) Nevski
* Eremopyrum fibrosum (Schrenk) P. Candargy
* Eremopyrum hirsutum (Bertol.) Nevski
* Eremopyrum kotschyanum (Boiss.) P. Candargy
* Eremopyrum olgae (Regel) P. Candargy
* Eremopyrum orientale (L.) Jaub. i Spach
** Eremopyrum orientale subsp. distans (C. Koch) Maire
*** Eremopyrum orientale var. lanuginosum (Griseb.) P. Candargy
*** Eremopyrum orientale var. lasianthum (Boiss.) P. Candargy
** Eremopyrum orientale subsp. orientale
*** Eremopyrum orientale var. orientale
* Eremopyrum patulum (Willd.) P. Candargy
* Eremopyrum prostratum (Pall.) P. Candargy
* Eremopyrum puberulum (Boiss. ex Steud.) Grossh. ex Prokudin
* Eremopyrum sibiricum (Willd.) P. Candargy
* Eremopyrum sibiricum Podp.
*** Eremopyrum sibiricum var. densiflorum (Willd.) P. Candargy
*** Eremopyrum sibiricum var. desertorum (Fisch. ex Link) P. Candargy
*** Eremopyrum sibiricum var. glabrum P. Candargy
*** Eremopyrum sibiricum var. hirsutum P. Candargy
*** Eremopyrum sibiricum var. sibiricum
* Eremopyrum squarrosum (Roth) Jaub.
*** Eremopyrum squarrosum var. hirsutum P. Candargy
* Eremopyrum triticeum (Gaertn.) Nevski
(vegeu-ne una relació més exhaustiva a Wikispecies)

## Sinònim

Cremopyrum Schur, orth. var.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 25.06.08». Arxivat de l'original el 2008-10-11. [Consulta: 24 juny 2008].
# Serra d'Aiguanegra

La Serra d'Aiguanegra és una serra repartida administrativament entre els municipis de la Vall d'en Bas i Sant Joan les Fonts a la comarca de la Garrotxa, amb una elevació màxima de 629,8 metres. Bona part de la seva superfície està inclosa en el Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa.

## Vegeu també

* Puig de Sant Cosme

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Marten Jacobszoon Heemskerk van Veen

Maerten van Heemskerck o Marten Jacobsz Heemskerk van Veen (1 de juny de 1498 a Heemskerk– 1 d'octubre de 1574 a Haarlem) va ser un pintor neerlandès, gran part de la seva carrera es va desenvolupar a Haarlem. Era deixeble de Jan van Scorel, i va adoptar l'estil italià del seu mestre. Maerten va passar els anys 1532–1536 a Itàlia. Va fer molts dibuios i gravats i és especialment conegut per la seva interpretació de les set meravelles del món. Es considera un representant del corrent artístic del Manierisme

## Les set meravelles del món antic

Heemskerck va fer dibuixos per a un conjunt de gravats que mostraven 8 meravelles en lloc de les habituals set meravelles del món antic. Va afegir a la llista clàssica el Colosseu de Roma on va mostrar les runes i una especulativa estàtua de Júpiter al centre. Els gravats els va fer Philip Galle i es van publicar l'any 1572.
* Colós de Rodes, imaginat per Martin Heemskerck
* Jardins penjants de Babilònia.
* Temple d'Àrtemis.
* Estàtua de Zeus de Fídies per Philip Galle el 1572, d'un dibuix de Heemskerck.
* Far d'Alexandria.
* La Gran Piràmide de Giza.
* Mausoleu d'Halicarnàs, 1572.
* Autoretrat amb el Colosseu.

## Referències

* ↑ van Mander, Karl. «The Life of Martin Heemskerck». A: {{{títol}}}. in Kerrich, Thomas. A Catalogue of the Prints which have been Engraved after Martin Heemskerck. Londres: J. Rodwell, 1829. .Translated from a biography in Het Schilder-boeck, Haarlem, 2020 (available as a Dutch online text from the DBNL; a more modern translation is in The Lives of the Netherlandish and German Painters, H. Miedema, ed. 1994-9)
* ↑ Kerrich 1829, p.105
* ↑ «The eight wonders of the world». British Museum.
* ↑ http://www.plinia.net/wonders/gardens/hgpix1.html

## Fonts

* Kerrich, Thomas. A Catalogue of the Prints which have been Engraved after Martin Heemskerck. J. Rodwell, 1829location=London. Includes an English translation of van Mander's biography of Heemskerck.
* Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press. The article is available here Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine..

## Bibliografia

* Tatjana Bartsch, "Transformierte Transformation. Zur 'fortuna' der Antikenstudien Maarten van Heemskercks im 17. Jahrhundert," in Ernst Osterkamp (hg), Wissensaesthetik: Wissen ueber die Antike in aesthetischer Vermittlung (Berlin/New York: Walter de Gruyter, 2008) (Transformationen der Antike, 6), 113-159.

## Enllaços externs

* Literature on Marten van Heemskerk
* A catalogue of the prints which have been engraved after Martin Heemskerck
* Vermeer and The Delft School, a full text exhibition catalog from The Metropolitan Museum of Art, which includes material on Maarten van Heemskerck (see index)
* Pieter Bruegel the Elder: Drawings and Prints, a full text exhibition catalog from The Metropolitan Museum of Art, which includes material on Maarten van Heemskerck (see index)
* Prints after Maarten van Heemskerck Arxivat 2014-03-25 a Wayback Machine. in Dresden's Kupferstich-Kabinett
# Tabor

«Tabor» té aquests significats:
* Tabor (militar), unitats militars franceses al Marroc, equivalent a un batalló
* Tabor (Dakota del Sud)
* Tabor (Iowa)
* Tabor City, població a l'estat de Carolina del Nord (Estats Units)
* Tàbor, municipi de la República Txeca
* Mont Tabor, turó de Galilea a l'extrem nord-est de la plana d'Esdreló
* Regió de Montserrat que comprèn els sectors de Sant Jeroni, Serrat del Moro, Sant Antoni, Albarda i Coll de Muset. També se l'anomena Sant Jeroni, com un dels seus sectors i el cim més alt de la serra.
Viccionari
# Trifon Ivanov

Trifon Marinov Ivanov (en búlgar:Трифон Маринов Иванов) (Gorna Lipnitsa, 27 de juliol de 1965 - Samovodene, 13 de febrer de 2016) fou un futbolista búlgar, que ocupava la posició de defensa.
Va iniciar la seua carrera al PFC Etar Veliko Tarnovo. Després va militar al CSKA Sofia, combinat amb períodes a Espanya, Àustria i Suïssa.
Va ser internacional amb Bulgària en 77 ocasions, tot marcant sis gols. Hi va participar en el Mundial de 1994, on els búlgars van obtenir la quarta plaça, i al Mundial de 1998. També va ser present a l'Eurocopa de 1996.
Va morir el 13 de febrer de 2016, víctima d'un infart de miocardi.

## Títols

* Lliga de Bulgària: 88/89, 89/90
* Copa de Bulgària: 1989
* Lliga d'Àustria: 95/96
* Futbolista búlgar de l'Any: 1996

## Referències

* ↑ «Fallece Trifon Ivanov, ex jugador del Real Betis». Marca. [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ «Trifon Ivanov est décédé» (en francès). L'Equipe, 13-02-2016. [Consulta: 13 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Akodon cursor

Akodon cursor és una espècie de mamífer rosegador de Sud-amèrica. Viu a l'Argentina i el Brasil. El seu hàbitat natural són els boscos humits perennes i les selves pluvials. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Christoff, A.; Geise, L.; Fagundes, V.; Pardiñas, U.; D'Elía, G.. Akodon cursor. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 25 novembre 2009.
# Campionats regionals polonesos de futbol

Els Campionats regionals polonesos de futbol son els campionats anteriors a la independència de Polònia i la creació del campionat polonès el 1920, no disputats en format de lliga, i de la lliga polonesa de futbol Liga Piłki Nożnej (LPN) el 1927 a Varsòvia. Aquests campionats foren el Campionat de Galítsia, que formava part de l'imperi Austro-Hongarès, el campionat de la Ciutat de Łódź, i el Campionat de la Gran Polònia (Wielkopolska), que formava part de l'Imperi Alemany.

## Historial

Font:
| Any | Campionat de Galítsia | Campionat de la Gran Polònia | Campionat de la Ciutat de Łódź |
| 1910 | no es disputà | no es disputà | Lodzer TV Kraft |
| 1911 | no es disputà | no es disputà | SV Newcastle Lodz |
| 1912 | no es disputà | no es disputà | ŁKS Łódź |
| 1913 | KS Cracovia | KS Warta Poznań | ŁKS Łódź |
| 1914 | abandonat | KS Warta Poznań | Lodzer TV Alter |
| 1915 | no es disputà | no es disputà | no es disputà |
| 1916 | no es disputà | no es disputà | SV Sturm Lodz |
| 1917 | no es disputà | no es disputà | no es disputà |
| 1918 | no es disputà | no es disputà | ŁTS Szturm Łódź |
| 1919 | no es disputà | TS Unia Poznań | ŁTS Szturm Łódź |
* ↑ Abandonat per l'inici de la I Guerra Mundial. En el moment de l'abandonament KS Cracovia era primer Czarni Lwów segon i Pogoń Lwów tercer.
* ↑ Anteriorment Lodzer TV Kraft.

### Campionat de la ciutat de Łódź 1912

| Club | Partits | Gols | Punts |
| ŁKS Łódź | 14 | 43-13 | 26 |
| FC Victoria | 14 | 28-13 | 20 |
| ST Achilles | 14 | 28-17 | 16 |
| TV Kraft | 14 | 32-22 | 15 |
| Newcastle | 14 | 29-23 | 13 |
| Touring Club | 14 | 13-33 | 11 |
| Widzew Łódź | 14 | 10-42 | 7 |
| SS Union | 14 | 4-24 | 4 |

### Campionat de la Gran Polònia 1913

| Club | Partits | Gols | Punts |
| Warta Poznań | 4 | 10-8 | 6 |
| Ostrovia Ostrow | 4 | 10-11 | 3 |
| Posnania Poznań | 4 | 7-8 | 3 |

### Campionat de Galítsia 1913

| Club | Partits | Gols | Punts |
| Cracovia Kraków | 4 | 10-4 | 6 |
| Wisła Kraków | 4 | 5-8 | 4 |
| Pogoń Lwów | 4 | 4-7 | 2 |

## Referències

* ↑ «Poland 1910-1920». rsssf.com. [Consulta: 3 juliol 2024].
# Enric de Livònia

Enric de Livònia, també conegut com a Enric de Letònia (llatí: Henricus de Lettis), va ser un sacerdot catòlic, autor entre altres escrits de la crònica d'Enric de Livònia, i testimoni ocular dels esdeveniments històrics descrits en l'obra. Possiblement va néixer entre el 1180 i el 1188 a Alemanya, fet que es dedueix que fa ús del seu nom de pila alemany, i es refereix als alemanys en primera persona del plural; no obstant, també seria possible que fos livonià.
Segona la crònica, va tenir una educació germànica i catòlica, i des de molt jove va estar adscrit a la casa del príncep-bisbe Albert de Riga, qui el va ordenar sacerdot el 1208; va fundar una parròquia i va viure tota la seva existència en pau.
Les seves cròniques estan escrites des d'un punt de vista clerical, ja que la història de l'Església és part essencial del seu concepte històric de Livònia i va poder tenir origen com a informe per al llegat papal Guillem de Mòdena, a qui Enric va ser assignat com a intèrpret del 1225 fins al 1227. Guillem, un dels diplomàtics més hàbils del papat, es trobava a Livònia per a intervenir en una disputa interna entre els Germans Livonians de l'Espasa, i les reclamacions territorials dels bisbes catòlics.

## Referències

* ↑ «Crònica d'Enric de Livònia».

## Enllaços externs

* «Escrits d'Enric de Letònia».

## Bibliografia

* Villads Jensen, Kurt. Korstogene. Cappelen, 2006. ISBN 978-82-02-26321-8.