# Tifaldó cerví marbrat

El tifaldó cerví marbrat (Elaphomyces muricatus), també conegut per cerví marbrat i tòfona de cérvol marbrenca, és una espècie del grup dels tifaldons cervins, un tipus de tòfona de gleba pulverulenta. És una espècie que desprèn una olor suau que detecten primordialment els cèrvids que les desenterren i consumeixen

## Notes nomenclaturals

Va ser descrita per EM Fries (Syst. mycol. (Lundae) 3(1): 59, 1829)

## Descripció

Bolets grans, de fins a 5 cm de diàmetre; de globosos a subglobosos o irregulars; ferms; de superfície bru canyella a bru groguenca
Peridi força gruixut; uniforme; verrucós, amb berrugues groguenques molt evidents; bru vermellós i marbrat de blanc en secció.
Gleba de jove de blanca a blanquinosa o gris-rosada, més tard bru negre, en madurar es converteix en una pols negrosa

## Distribució i hàbitat

Comú; de solitari a en grups de nombrosos exemplars; tot l'any; en sòls silicis i calcaris; des de l'estatge subalpí a la terra baixa; en boscos de coníferes, vora pins, avet i pícea, també en els de planifolis, vora faig, roures, alzina, surera, càdec, bedoll, castanyer i avellaner

## Comentaris

Espècie molt estesa i comú arreu d'Europa. Amb una gran variabilitat morfològica que ha afavorit que es descriguin tres varietats: Elaphomyces muricatus var. muricatus, E. muricatus var. reticulatus i E. muricatus var. variegatus. Les diferències es basan en característiques del peridi i la presència d'una depressió basal.
És molt proper el tifaldó cerví de roures (Elaphomyces quercicola). Té el peridi bru ataronjat i cobert d'espines llargues i piramidals, alternades amb altres de verrucoses i còniques. Aquestes projeccions estan immerses en un conjunt de restes fibroses, micorrizes i miceliars, molt adherent i de difícil separació. .

## Comestibilitat

Sense interès culinari. Són fongs que acumulen arsènic

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 3 4 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* 1 2 3 4 5 6 Paz, A.; Bellanger, J.-M.; Lavoise, C.; Molia, A.; Ławrynowicz, M. «The genus Elaphomyces (Ascomycota, Eurotiales): a ribosomal DNA-based phylogeny and revised systematics of European 'deer truffles'». Persoonia - Molecular Phylogeny and Evolution of Fungi, 38, 1, 30-06-2017, pàg. 197–239. DOI: 10.3767/003158517X697309. PMC: PMC5645184. PMID: 29151633.
* ↑ «Systema mycologicum», 1829.
* 1 2 3 Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona.», 2013.
* ↑ «Index Fungorum». [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ Braeuer, Simone; Borovička, Jan; Goessler, Walter «A unique arsenic speciation profile in Elaphomyces spp. (“deer truffles”)—trimethylarsine oxide and methylarsonous acid as significant arsenic compounds» (en anglès). Analytical and Bioanalytical Chemistry, 410, 9, 01-03-2018, pàg. 2283–2290. DOI: 10.1007/s00216-018-0903-3. ISSN: 1618-2642. PMC: PMC5849658. PMID: 29430602.