OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó de Nivillers

El cantó de Nivillers és un cantó francès del departament de l'Oise, situat al districte de Beauvais. Té 20 municipis i el cap és Nivillers.

## Municipis

* Bailleul-sur-Thérain
* Bonlier
* Bresles
* Le Fay-Saint-Quentin
* Fontaine-Saint-Lucien
* Fouquerolles
* Guignecourt
* Haudivillers
* Juvignies
* Lafraye
* Laversines
* Maisoncelle-Saint-Pierre
* Nivillers
* Oroër
* Rochy-Condé
* Therdonne
* Tillé
* Troissereux
* Velennes
* Verderel-lès-Sauqueuse

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1988 | Maurice Segonds | SFIO, després PS |
| 1988- | Yves Rome | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 9.441 | 10.334 | 11.102 | 12.730 | 14.218 | 15.002 | 16.660 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Niort-Oest

El cantó de Niort-Oest és un cantó francès del departament de Deux-Sèvres, situat al districte de Niort. Té 2 municipis i part del de Niort.

## Municipis

* Coulon
* Magné
* Niort (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1979 | Janine Lucas | MRG, després Divers droite |
| 1979-1985 | Gérard Gauduchon | PS |
| 1985-1998 | Janine Lucas | UDF-Radical |
| 1998- | Gérard Zabatta | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| - | - | - | - | - | 26.139 | 26.380 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Yuan Chao

Yuan Chao –en xinès, 袁超– (16 de desembre de 1974) és un esportista xinès que va competir en judo, guanyador d'una medalla de bronze al Campionat Asiàtic de Judo de 1995 en la categoria de –78 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Asiàtic :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1995 | Nova Delhi ( Índia) | 3 | –78 kg |

## Referències

* ↑ Yuan Chao Arxivat 2012-12-18 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ Yuan Chao en Judoinside.com (anglès)
# Can Traver (Bigues)

* Per a altres significats, vegeu «Can Traver (urbanització)».
Can Traver és una masia a Bigues (poble del Vallès) a la dreta del torrent de la Torre, i del Tenes, una mica allunyada dels dos cursos d'aigua. És a migdia de Can Segimon, a ponent de Ca l'Espasa, al nord-oest de Can Granada i al nord-est de Can Lledó. És també al nord-est del Turó de la Calcina. La llinda de la porta ens dona la data del 1791 i en l'actualitat, Can Traver és un restaurant de força renom. Hi destaquen, com a factors no culinaris, el camp d'oliveres que fa d'aparcament del restaurant, i una acurada terrassa davant la porta principal amb una espectacular clepsidra, rellotge d'aigua de complexa construcció.

## Referències

* ↑ «Can Traver». Cercador del patrimoni arquitectònic. [Consulta: 6 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Can Traver en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Carmen Castillo Echeverría

Carmen Castillo Echeverría (francès: Carmen Castillo) (Santiago de Xile, 21 de maig de 1945) és una cineasta documentalista i historiadora xilena.
Filla de l'escriptora Mónica Echeverría Yáñez i l'arquitecte Fernando Castillo Velasco, va ser professora a la Pontifícia Universitat Catòlica de Xile. El 1970 i 1971 va treballar al Palau de la Moneda, la seu del Govern xilè, al costat de Beatriz Allende, assessora del president Salvador Allende. Militant del Moviment d’Esquerra Revolucionària (MIR) va ser expulsada del país i va iniciar el seu exili a París. El 1988, després de la derrota de Pinochet al plebiscit, va començar a tornar periòdicament a Xile.
Entre les seves obres es troba el documental La flaca Alejandra (1994) centrada en la figura de la militant mirista Marcia Alejandra Merino i Calle Santa Fe (2007), sobre el col·lectiu dels seus ex-companys del MIR.

## Filmografia

* 1983: Los muros de Santiago
* 1984: Estado de guerra: Nicaragua
* 1994: La flaca Alejandra
* 1994-1999: Tierras extranjeras, serie de largometrajes de ficción para la cadena Arte
* 1995: La verdadera historia del Subcomandante Marcos
* 1996: Inca de Oro
* 1999: El bolero, una educación amorosa
* 2000: Viaje con la cumbia por Colombia
* 2000: María Félix, la inalcanzable
* 2001: El Camino del Inca
* 2002: El astrónomo y el indio
* 2003: José Saramago, el tiempo de una memoria
* 2003: Mísia, la voz del fado
* 2004: El país de mi padre
* 2007: Calle Santa Fe
* 2010: El tesoro de América - El oro de Pascua Lama
* 2013: L’Espagne de Juan Goytisolo, Manuel Rivas et Bernardo Atxaga (54’), serie L’Europe des écrivains
* 2015: On est vivants

## Referències

* 1 2 3 4 5 Merino Serrat, Imma «Carmen Castillo. Compromís polític i experiència de l'exili». Temps i espais de memòria. Revista digital del Memorial Democràtic, 05, 18-12-2020, pàg. 69–76. ISSN: 2339-806X.
* 1 2 Álvarez Vergara, Marco. «Carmen Castillo, una revolucionaria de todos los tiempos» (en castellà). El Porteño, 05-06-2020. [Consulta: 20 desembre 2021].
* 1 2 3 «Carmen Castillo». ELAA - European Live Art Archive. [Consulta: 20 desembre 2021].
* ↑ «Calle Santa Fe» (en castellà). Enciclopedia del cine chileno. [Consulta: 20 desembre 2021].
* ↑ «El tesoro de América - El oro de Pascua Lama» (en castellà). Enciclopedia del cine chileno. [Consulta: 20 desembre 2021].
# Zosterop de l'Orange

El zosterop de l'Orange (Zosterops pallidus) és un moixó de la família dels zosteròpids (Zosteropidae) que tradicionalment s'ha considerat coespecífic de Zosterops capensis, si bé, actualment i arran treballs de principis del present segle (Bowie et Smith, 2005) són considerades espècies diferents. Habita zones amb arbres o arbusts i terres de conreu d'Àfrica Meridional, des de Namíbia fins a Sud-àfrica central.

## Referències

* ↑ «Zosterop de l'Orange». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
* ↑ R.C.K. Bowie i N.Smith. Zosteropidae. A Hockey, P.A.R, Dean, W.R.J. and Ryan, P.G. (eds). Roberts birds of southern Africa VII edition. Pàgines. 821-824.The Trustees of the John Voelcker Bird Book Fund, Ciutat del Cap . ISBN 0-620-34053-3
# Zosterop de l'illa de Pemba

El zosterop de l'illa de Pemba (Zosterops vaughani) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'illa de Pemba, prop de la costa sud-est de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Zosterop de l'illa de Pemba». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Zosterop de coroneta daurada

El zosterop de coroneta daurada (Sterrhoptilus dennistouni) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i clars de les terres baixes del nord de Luzon, a les Filipines.

## Referències

* ↑ «Zosterop de coroneta daurada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Cantó de Romilly-sur-Seine-2

El cantó de Romilly-sur-Seine-2 és un antic cantó francès del departament de l'Aube, situat al districte de Nogent-sur-Seine. Compta amb part del municipi de Romilly-sur-Seine. Va existir de 1973 a 2015.

## Municipis

* Romilly-sur-Seine (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1973-1998 | Georges Didier | PCF | |
| 1998-2015 | Joë Triché | PCF | |
# Cantó de Romainville

El cantó de Romainville és un antic cantó francès del departament de Sena Saint-Denis, que estava situat al districte de Bobigny. Comptava amb el municipi de Romainville.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del cantó de Bagnolet.

## Municipis

* Romainville

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1985 | Léon Mérino | PCF |
| 1985-2004 | Robert Clément | PCF |
| 2004- | Corinne Valls | MGC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 23.494 | 24.091 | 26.260 | 25.363 | 25.563 | 23.779 | 25.771 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# ÍF Fylkir Reykjavík

El Íþróttafélagið Fylkir és un club de futbol islandès de la ciutat de Reykjavík.

## Història

El club va néixer el 28 de maig de 1967 amb el nom KSÁ (Knattspyrnufélag Seláss og Árbæjar), posteriorment canviat a Fylkir. El seu moment àlgid arribà a inicis dels 2000 amb dues victòries de copa els anys 2001 i 2002.

## Palmarès

* Copa islandesa de futbol:
** 2001, 2002
* Segona divisió islandesa de futbol:
** 1992, 1995, 1999

## Referències

* ↑ «Iceland - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Web de seguidors Arxivat 2014-12-17 a Wayback Machine.
* Web oficial Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Carro Solar de Trundholm

El Carro Solar de Trundholm (en danès:Solvognen), és un artefacte de les darreries de l'Edat Nòrdica del Bronze descobert a Dinamarca. És una representació del carro solar, una estàtua en bronze d'un cavall i un gran disc de bronze, que està disposat sobre quatre rodes. L'artefacte es va fer amb les tècniques de la cera perduda i el repussat. En conjunt fa 54 x 35 x 29 cm; el disc té un diàmetre de 25 cm i està daurat en un costat.
Aquest escultura va ser descoberta en una torbera l'any 1902 sense estar acompanyada d'altres objectes a Trundholm al comtat de Zealand occidental a l'illa de Zealand (Sjælland) en danès, a la regió d'Odsherred (a 55° 55′ N, 11° 37′ E﻿ / ﻿55.917°N,11.617°E﻿ / 55.917; 11.617). Actualment es troba al Museu Nacional de Dinamarca a Copenhaguen. Es creu que el conjunt indica el moviment del Sol en el firmamament.
Està datada dels voltants de l'any 1400 aC. En no haver trobat mostres de pol·len aquesta datació resulta és insegura. Es pensa que pot tenir un origen en la zona del Danubi. Els carros solars pertanyen a la mitologia dels pobles indoeuropeus, per exemple apareix en el Rigveda.

## Referències

* ↑ Bojs, K. Ma grande famille (en francès). Groupe Margot, 2020, p. 226. ISBN 979-10-375-0150-9 [Consulta: 10 desembre 2021].
* ↑ Price, T.D.. Europe Before Rome: A Site-by-Site Tour of the Stone, Bronze, and Iron Ages. OUP USA, 2013, p. 260. ISBN 978-0-19-991470-8 [Consulta: 10 desembre 2021].
* ↑ Sandars, N.K.. Prehistoric Art in Europe. Yale University Press, 1995, p. 284. ISBN 978-0-300-05286-2 [Consulta: 10 desembre 2021].
* ↑ Nationalmuseet
* ↑ Sandars, 184; see also Nationalmuseet video
* ↑ Nationalmuseet video Arxivat 2011-07-19 a Wayback Machine.; Sandars, 183-185 favours Danubian influence, and a date at the end of the 13th century.

## Bibliografia

* Sandars, Nancy K., Prehistoric Art in Europe, Penguin (Pelican, now Yale, History of Art), 1968 (nb 1st edn.)

## Vegeu també

* Disc de Nebra

## Enllaços externs

* Reconstructing the Trundholm Sun Chariot Arxivat 2008-10-11 a Wayback Machine.
* Götter und Helden in der Bronzezeit: Europa im Zeitalter des Odysseus Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine., exhibition, Bonn. 1999. Catalogue introduction
# Carry On (Crosby, Stills, Nash & Young)

Carry On és la primera cançó de l'àlbum Déjà Vu, per part de Crosby, Stills, Nash, & Young. Escrit per Stephen Stills, aquest tema va ser presentat com el B-side de Teach your children, i va aconseguir espai a les ràdios.

## La cançó

Quan s'apropava el final de les sessions d'enregistrament per Déjà Vu, Graham Nash va dir Stephen Stills que encara no tenien una cançó d'obertura. Molts grups i productors prefereixen començar un àlbum amb una canço particularment enganxosa, per tal de posar l'humor i animar oients que estan escoltant-lo per primer cop. Stills Va agafar dues cançons incompletes — una sent Questions, que ell havia escrit i enregistrat per a Buffalo Springfield, si s'escolta aquella pista i aquesta se senten part de les mateixes lletres — així que va editar el tema juntament amb parts d'una sessió d'improvisació d'uns dies abans, per produir un peça acabada.
Bateria/percussionista de la sessió Dallas Taylor:
| « | La cançó va ser escrita al mig de les sessions d'enregistrament de Deja Vu, quan Nash va dir Stephen que encara no tenien un tema d'obertura per al disc. Va ser com un missatge per al grup, doncs havia començat a ser realment difícil mantenir el grup junt. Stephen va unir dos cançons incompletes i les va unir a una sessió d'improvisació que haviem fet unes nits abasn, jo a la bateria, Stephen a l'orgue Hammond B-3. | » |
La cançó va ser també una inspiració per Led Zeppelin, el tema és Friends del disc Led Zeppelin III, que està clarament inspirat, doncs l'obertura és quasi idèntica.

## Referències

* ↑ Questions — Buffalo Springfield
* ↑ Carry On by CSN&Y — Songfacts
* ↑ Friends — Led Zeppelin
* ↑ Friends by Led Zeppelin — Songfacts
# Castell de Hesperange

El Castell de Hesperange (en francès: Château de Hesperange) és un castell en ruïnes situat per damunt de la ciutat de Hesperange al sud de Luxemburg.

## Història

El castell data probablement de principis del segle xiii, quan els comtes de Luxemburg van donar Hesperange als senyors de Rodenmacher els quals es van posar al costat dels francesos quan els borgonyons van conquerir Luxemburg el 1443. Maximilià d'Àustria va desmantellar el castell entre 1480 i 1482 després de les batalles contra Gerard de Rodenmacher. Després que els francesos van capturar el castell el 1796, el govern francès el va nacionalitzar i el va vendre en subhasta en 1798, -les parts posteriors de les ruïnes es van vendre individualment- i el 1820 es trobaven set cases de peu als terrenys del castell. Ara, és un monument nacional, tot i que les ruïnes encara estan en mans privades.

## Referències

* ↑ «Hesperange: History» (en francès). Association des châteaux luxembourgeois. Arxivat de l'original el 2020-01-20. [Consulta: 12 octubre 2015].

## Vegeu també

* Llista de castells de Luxemburg
# Granges

«Granges o Les Granges» té aquests significats:
* Granges, plural de granja, vegeu granja (desambiguació)
* Toponímia:
** Granges (Saona i Loira), municipi al departament de Saona i Loira (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
** Granges (Veveyse), municipi al districte de la Veveyse del cantó de Friburg (Suïssa)
** Les Granges (Aube), municipi al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est, França)
** Granges-d'Ans, municipi al departament de la Dordonya (regió de la Nova Aquitània, França)
** Granges-sur-Aube, municipi al departament del Marne (regió del Gran Est, França)
** Granges-sur-Baume, municipi al departament del Jura (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
** Granges-les-Beaumont, municipi al departament de la Droma (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
** Granges-le-Bourg, municipi al departament de l'Alt Saona (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
** Les Granges-Gontardes, municipi al departament de la Droma (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
** Granges-sur-Lot, municipi al departament d'Òlt i Garona (regió de la Nova Aquitània, França)
** Granges-Narboz, municipi al departament del Doubs (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
** Les Granges-le-Roi, municipi al departament de l'Essonne (regió d'Illa de França)
** Granges-la-Ville, municipi al departament de l'Alt Saona (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
** Granges-sur-Vologne, municipi al departament dels Vosges (regió del Gran Est, França)
** Crevans-et-la-Chapelle-lès-Granges, municipi al departament de l'Alt Saona (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
** Guilherand-Granges, municipi al departament de l'Ardecha (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
** Matafelon-Granges, municipi al departament de l'Ain (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
** Naisey-les-Granges, municipi al departament del Doubs (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Miscel·lània: Georges Granges de Fontenelle (Villeneuve d'Agen, 1769 - 1819), compositor francès
# Alguer TV

Alguer TV, també conegut com a Televisió de l'Alguer (TVA), és un canal de televisió local en llengua catalana de la població sarda de l'Alguer, fruit de l'acord signat entre l'Obra Cultural de l'Alguer i la Fundació Alguer Liberada.
El canal va néixer el març de l'any 2008 i a part de realitzar espais informatius de producció pròpia també reemet el senyal del canal internacional de Televisió de Catalunya. La televisió va ser creada a fi d'impulsar una fundació integrada per un grup cultural de més de cinquanta membres (la Fundació Alguer Liberada) i amb el suport de l'Obra Cultural de l'Alguer. El projecte va rebre el suport de Daily Alguer.it Alghero i Stereo Radio Wave, que col·laboren en la creació de programes de televisió. Així mateix, gràcies a un acord signat amb Televisió de Catalunya el març de 2008, TVA n'emet part de la programació.

## Referències

* ↑ TVCi fa el seu aterratge a l'Alguer Arxivat 2010-06-23 a Wayback Machine., Obra Cultural de l'Alguer.
* ↑ Els algueresos ja poden veure TV3 per TDT Arxivat 2008-04-03 a Wayback Machine., VilaWeb.
* ↑ L'Alguer veurà TV3, Racó Català.
* ↑ TVC es podrà veure a l'Alguer a través d'un nou canal de la localitat italiana, Comunicació 21.

## Enllaços externs

* Alguer TV
# Amòmet

Amòmet (en llatí Amometus, en grec antic Ἀμώμητος) fou un escriptor grec de data indeterminada. Va escriure un llibre sobre el poble anomenat Attaci, mencionat per Plini el Vell (Naturalis Historia VI, 17), i un altre titulat Ἀνάπλους ἐκ Μένφεως, segons Antígon de Carist.

## Referències

* ↑ Amometus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 147
# Antas

«Antas» té aquests significats:
* Antas (municipi d'Almeria), localitat a la província d'Almeria, Andalusia
* Antas de Ulla, municipi a la comarca d'A Ulloa (província de Lugo, Galícia)
* Riu Antas, riu que neix en l'extrem oriental de la Serra de Los Filabres, a la província d'Almeria i desemboca al Mediterrani
* Estádio das Antas, estadi principalment a Porto (Portugal) on hi jugava com a local a l'equip de futbol del FC Porto
# Alí ibn Hàtim al-Hamidí

Alí ibn Hàtim al-Hamidí (? - Sanaa, 1209) fou el quart daï mútlaq ismaïlita tayyibita del Iemen, fill de Hàtim ibn Ibrahim ibn al-Hussayn, a qui va succeir en morir el 7 de novembre de 1199.
Perdut el suport dels yaburites de Haraz, sotmesos als aiubites del Iemen, es va establir a Sanaa i els aiubites van tolerar la seva activitat propagandista que no va poder arrelar. Va morir a Sanaa el 31 de maig de 1209.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «(al-)Ḥāmidī».
# Amédée-François-Paul de Béjarry

Amédée-François-Paul de Béjarry (Luçon, 25 de gener de 1770 - Nantes, 10 de maig de 1844) va ser un general reialista de la Revolta de La Vendée; polític sota la restauració, fou diputat i president del consell general de Vendée.

## Biografia

L'Amédée de Béjarry era el fill de Charles-François de Béjarry, pàge del gran cavaller del rei, i de Marie Françoise Paule Regnon de Chaligny (primera cosina de Gaspard de Bernard de Marigny). Era germà d'Auguste de Béjarry (1768-1824), un oficial vendeà conegut amb el sobrenom de Capità Tempesta.
Molt lligat a la reialesa, Amedee combat durant la Revolució amb exèrcit de la Vendée, on va ser ajudant de Royrand i oficial general, ferit diverses vegades.
Encarregat per Puisaye, el 1794, per coordinar els esforços dels reialistes armats de Morbihan amb el pla general d'operacions, va complir amb èxit aquesta missió, després va passar a l'exèrcit de Charette que el va escollir com un dels negociadors de la convenció de Nantes, e l5 de febrer de 1795 i, el càrrec d'una missió a prop del comitè de seguretat pública. Va tornar a l'exèrcit i va signar, amb el seu germà gran, el tractat de La Jaunaye acceptat per Lazare Hoche.
La represa de les armes el 1799 va suposar l'amnistia de 1800; Béjarry es va retirar després a les seves cases i va romandre, sota l'Imperi, un desconegut de la vida política.
La restauració el va convertir en cavaller de l'ordre de Saint-Louis, sub-prefecte de Beaupréau, aleshores cap de la ciutat de l'arrondissement de Maine-et-Loire.
El 4 d'octubre de 1816, Béjarry és elegit diputat de Vendée al col·legi del departament. Va seure a la part dreta de la cambra, va votar amb els ultradretans i va parlar només una vegada, a la sessió de 1816-1817, en la discussió del pressupost, a l'article de les pensions; després d'haver expressat tota la seva sol·licitud per "aquesta massa de soldats vendeans, tan digne de tocar el cor del rei i interessar la seva justícia", va proposar al seu favor un crèdit addicional de 250.000 francs. No va pertànyer a la legislatura següent.
Les seves memòries van ser publicades el 1884 pel seu net, Amédée de Béjarry, acompanyat de nombrosos documents justificatius i de suport, incloent un gran nombre de cartes inèdites.

## Fonts

* "Amédée-François-Paul de Béjarry", a Adolphe Robert i Gaston Cougny, Diccionari de parlamentaris francesos, Edgar Bourloton, 1889-1891 de Béjarry (Amédée).
* Souvenirs vendes. París, Nantes: Grimaud i Gervais, 1884, in-8. 248 pp. 2 nd Edition, Janze : Salmon I., 1981. 314 pp.

## Referències

* ↑ Dipòsit d'arxius. de Vendée, cita 2E128/20, vista 204/464: registre de defuncions de Luçon, any 1844, 22º i v°, acte n° 53, 10 de maig de 1844
# Antoni Dalmau i Jover

Antoni Dalmau i Jover (Igualada, 26 de maig de 1916 - 3 de març de 2001) fou un polític i escriptor català.

## Biografia

Realitzà el batxillerat a l'Institut d'Igualada i cursà Tenidoria de llibres a l'Escola Pia. Abans de la guerra civil espanyola fou membre de la Federació de Joves Cristians de Catalunya i d'Acció Catòlica. Durant la guerra va ser sanitari en els fronts de Madrid i Guadalajara. Entre 1940 i 1943 fou artiller a Villa Sanjurjo i Tànger.
Professionalment, va ser procurador dels tribunals i oficial de notaria.
Va ser un dels fundadors de la revista Vida... d'Igualada i va publicar nombrosos articles al Full Diocesà de Vic, Solsona i Tarragona. També fou president del Centre Cultural Torras i Bages.
Milità clandestinament a Unió Democràtica de Catalunya. Després de la caiguda del franquisme, fou escollit regidor de l'ajuntament d'Igualada per Convergència i Unió (1983-1984), i diputat per aquesta coalició al Parlament de Catalunya (1984-1988).
Casat amb Maria Ribalta i Cardona i pare de vuit fills, entre els quals el monjo de Montserrat P. Bernabé Dalmau i Ribalta i el polític i escriptor Antoni Dalmau i Ribalta.

## Obres

* Santa Maria: Poema a la Immaculada (1959)
* Per les terres de Crist (1975)
* Deu anys d'articles: publicats al Full Diocesà (1983)
* Glossari de l'auca del centenari d'Igualada ciutat (1879-1979), amb dibuixos de Marcial Fernàndez i Subirana (1985).
* Corona poètica de Sant Crist d'Igualada (1986),
* Auster, senzill i noble: Mn. Josep Forn i Talló (1886-1936) (1987)
* De l'Anoia a l'Amazones: El pare Bartomeu d'Igualada (1993)
* La vila que s'esberla (2000), teatre
* Una flama en la nit: Pere Puig i Quintana o el combat cultural sota el franquisme (2001)

## Referències

* 1 2 3 "Qui escriu a l'Anoia". 1994. Sònia Magallón i Teresa Mas. Editat pel Consell Comarcal de l'Anoia.
* ↑ La Vanguardia, 3 de maig de 1984, Diputats al Parlament

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2017-02-23 a Wayback Machine.
# Antoni Càstor

Antoni Càstor (en llatí Antonius Castor) va ser un eminent botànic del segle i aC.
És mencionat nombroses vegades per Plini el Vell i gaudia de gran reputació. Tenia un jardí botànic propi, segurament el primer del que es té notícia. Segons el relat de Plini, Castor va viure més de cent anys, en perfecte estat de salut, tant de cos com de ment. Pel que Plini diu, sembla que va morir mentre en donava notícies a la seva obra Naturalis Historia. Alguns estudiosos han suggerit que la longevitat atribuïda als metges antics és només un recurs literari, i que Castor potser no hauria viscut tant com diu Plini.
Càstor és possiblement la mateixa persona que Galè anomena Antoni l'herbolari. És poc probable que sigui Antoni Musa, un famós metge romà del segle i.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 628.
* ↑ Plini. Naturalis Historia XXV, 5