OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El más buscado

El más buscado és una pel·lícula mexicana policíaca de acció i crim presentada en 2014, dirigida i escrita per José Manuel Cravioto.

## Història

La pel·lícula també va ser llançada com Mexican Gangster: La leyenda del Charro Misterioso i es basa en la vida d'Alfredo Ríos Galeana, en la vida real lladre de bancs, considerat el més prolífic lladre en la història de Mèxic. La pel·lícula és protagonitzada per Tenoch Huerta com Alfredo Ríos Galeana i mostra els seus assalts, les relacions personals i la seva carrera cantant com un mariachi.
La pel·lícula és una continuació del documental El Charro Misterioso (2005), i va ser estrenat en 2015 en el Festival Internacional de Cinema de Morelia La pel·lícula també va rebre vuit nominacions per als Premios Ariel de 2016 en la categoria de millor actor, banda sonora original, especial i efectes visuals, adreça d'art, cinematografia, disseny de vestuari i maquillatge.

## Repartiment

* Tenoch Huerta com Charro Misterioso / Alfredo Ríos Galeana.
* Marco Pérez com Comandant.
* Paola Núñez
* Gerardo Taracena
* Rocío Verdejo

## Premis i nominacions

| Premi | Categoria | Candidat | Resultat |
| 58è Premis Ariel | Millor actor | Tenoch Horta | Nominat |
| 58è Premis Ariel | Millor direcció d'art | Bàrbara Enríquez i Alejandro García | Guanyador |
| 58è Premis Ariel | Millor cinematografia | Tonatiuh Martínez | Nominat |
| 58è Premis Ariel | Millor disseny de vestuari | Gilda Navarro | Guanyador |
| 58è Premis Ariel | Millor maquillatge | Marco Antonio Hernández | Nominat |
| 58è Premis Ariel | Millor puntaje original | Andrés Sánchez Maher | Nominat |
| 58è Premis Ariel | Millors efectes especials | Alejandro Vázquez | Guanyador |
| 58è Premis Ariel | Millors efectes visuals | Edgardo Mejía, Francisco Castillo, Rodrigo de Gant, José Luis Gómez, José Ignacio Narváez, Ivonne Orobio i José Manuel Romero | Guanyador |
| 45a edició de les Diosas de Plata | Millor imatge | José Manuel Cravioto | Guanyador |
| 45a edició de les Diosas de Plata | Millor director | José Manuel Cravioto | Guanyador |
| 45a edició de les Diosas de Plata | Millor actor | Tenoch Horta | Nominat |
| 45a edició de les Diosas de Plata | Millor actor de repartiment | Marco Pérez | Nominat |
| 45a edició de les Diosas de Plata | Millor actor de repartiment | Noè Hernández | Nominat |
| 45a edició de les Diosas de Plata | Millor edició | Jorge Macaya | Nominat |
| 45a edició de les Diosas de Plata | Millor cançó | Enjambre: El ordinario | Guanyador |

## Referències

* ↑ Andrade Espinosa, Gabriel «Función de Gala de El Más Buscado, de José Manuel Cravioto» (en castellà). , 23-10-2014 [Consulta: 3 agost 2017].
* ↑ «Nominados al Ariel 2016» (en castellà). , 13-04-2016 [Consulta: 13 abril 2016].
* ↑ Central; Notimex «Ganadores de las Diosas de Plata 2016» (en castellà). Notimex, 20-04-2016 [Consulta: 3 agost 2017].
* ↑ Tinajero, Itzel «Se dan a conocer las películas nominadas para las Diosas de Plata 2016» (en castellà). , 11-04-2016 [Consulta: 3 agost 2017].

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
# Oligocentris

Oligocentris és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Oligocentris deciusalis (Walker, 1859)
* Oligocentris uniformalis Hampson, 1912

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 25 desembre 2018].
# Collada del Pla de l'Arca

El Coll del Pla de l'Arca és una collada situada a 602 m alt a la carena de la Serra de l'Albera que separa els termes comunals de l'Albera, a la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord i de la Jonquera, que pertany a l'Alt Empordà. És molt a prop del termenal amb el Pertús.
És a l'extrem sud-oest del terme de l'Albera i al nord del de la Jonquera, molt a prop d'on aquests dos termes es troben amb el del Pertús. Queda a ponent del Puig dels Homes.
En aquest coll hi ha la fita de frontera número 581: una fita grossa de planta quadrangular amb capçalera piramidal, amb el número en negre dins del marc blanc que el sol envoltar en la majoria de fites. És en el costat occidental del camí.

## Referències

* ↑ La Collada del Pla de l'Arca en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Pàgina web de les fites frontereres
# Francès suís

El francès de Suïssa o francès suís (en francès: français de Suisse) és la varietat del francès que es parla a la part de Suïssa anomenada Romandia (la regió francòfona de Suïssa). El francès suís no s'ha de confondre amb el francoprovençal, una altra llengua romànica que es parla a Romandia, o amb el romanx que es parla en els Grisons.

## Nombre de parlants

És utilitzat per 3.800.000 parlants com a primera o segona llengua (50% de la població total de Suïssa). És la llengua materna d'1.600.000 de suïssos (21% del total de la població suïssa).

## Característiques

Les diferències entre el francès suís i el francès de França són petites i, majoritàriament, lèxiques: un parlant del francès suís no tindrà problemes de comunicació amb un francès, i un parlant francès només es trobarà amb unes quantes paraules estranyes en sentir parlar un suís francòfon. El francès suís difereix del francès de França en menor grau que l'alemany suís ho fa de l'alemany estàndard. Tanmateix, no sempre això ha estat així, ja que la major part dels dialectes parlats a la zona de Romandia han desaparegut i ja no es parlen ni es fan servir.
No hi ha un únic francès suís estandarditzat: cada cantó (o fins i tot cada ciutat, en alguns casos) utilitza un vocabulari diferent, que sol provenir de la llengua regional local o de l'alemany, ja que a Suïssa és predominantment germanòfona.
La major part de les diferències entre el francès suís i el francès estàndard es deuen als diferents sistemes polítics i administratius de Suïssa i de França. Per exemple:
* La paraula canton té un sentit diferent a cada país.
* A França, a una bústia de correus se l'anomena boîte postale (BP), mentre que a Suïssa se l'anomena case postale (CP).
Altres exemples:
El francès suís comparteix amb el francès belga nombrosos trets lèxics distintius, com l'ús de la paraula septante per setanta i nonante per noranta, en contraposició a Soixante-dix (literalment "seixanta-deu ") i quatre-vingt-dix (literalment "quatre-vint-deu") del sistema numèric francès. A més a més, també se sol utilitzar la paraula huitante per vuitanta, en lloc de quatre-vingts (literalment "quatre-vints"), especialment als cantons de Vaud, Valais i Friburg; el terme octant (del llatí octaginta) avui es considera extingit. També s'utilitzen les paraules déjeuner (esmorzar) i dîner (dinar) amb el mateix significat que tenen en el francès belga i el francès del Quebec, en oposició al significat que tenen al francès de França (dinar i sopar, respectivament), que suposadament es degui al costum de Lluís XIV de llevar-se al migdia.

## Enllaços externs

* Petit lexique de patois
* Causons vaudois - Dico
# Martí I de Ribagorça

Martí I de Ribagorça o Martí d'Aragó, de nom Martín de Gurrea y Aragón, (1525-1581). Comte de Ribagorça (1533-1565) i (1573-1581). IV duc de Vilafermosa (1573-1581). És fill d'Alfons VII de Ribagorça i d'Ana Sarmiento Ulloa.
En la seva figura es va tornar a unir el comtat de Ribagorça per part del seu pare, i el ducat de Vilafermosa que havia ocupat temporalment en Ferran de Sanseverí d'Aragó, cosí del seu pare. Va cedir el comtat de Ribagorça al seu fill Joan Alfons I el 1565 però aquest va morir prematurament huit anys després.
Es produïren contínuament revoltes al comtat perquè molts ribagorçans volien passar a domini reial; el 1554, els lletrats de la cort de Felip II de Castella declararen l'extinció del feu, però el tribunal del Justícia Major d'Aragó defensà els drets del comte. Arran de la revolta de Benavarri (1578), ajudada secretament per la cort reial, Martí renuncià a favor del seu segon fill Ferran II de Ribagorça. Després de la revolta que va acabar amb l'expulsió del comte, es va instaurar una administració amb dos síndics, Juan Gil de Macián i Joan d'Àger. Aquest darrer era una persona molt activa que va recórrer i impartir justícia al territori creant-se algunes enemistats. Van passar sis anys de reclamacions del comte Martí i el seu fill fins que la corts reunides a Montsó el 1585 varen reconèixer els seus drets i varen restituir el comtat a Ferran. En no acceptar aquesta decisió el síndic Joan d'Àger, el comte Ferran amb suport dels seus seguidors, varen encerclar Joan a Graus, el van capturar i ajusticiar a la plaça de la vila.

## Núpcies i Descendents

Es casà amb Lluïsa de Borja i Aragó, anomenada "la Santa Duquesa", filla del duc de Gandia Joan II de Borja i de Joana d'Aragó i Gurrea. Va tenir diversos fills:
* Joan Alfons I, comte de Ribagorça (1565-1573).
* Ferran II, últim comte de Ribagorça.
* Francesc I de Ribagorça, també anomenat Francesc d'Aragó i Borja, comte de Ribagorça a l'exili.

## Referències

* 1 2 Salas Auséns, José A. Lux Ripacurtiae III. Catàleg exposició setembre 1999. Graus (Osca). Pàg 33
* ↑ «Martí I de Ribagorça». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Abd-al-Múnim (nom)

Abd-al-Múnim és un nom masculí teòfor àrab islàmic (àrab: عبد المنعم, ʿAbd al-Munʿim) que literalment significa ‘Servidor del Benefactor’, essent «el Benefactor» un atribut de Déu. Si bé Abd-al-Múnim és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Abdul Munim, Abdul Moneim... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «نعم». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «نعم». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «نعم» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ A més dels 99 noms o atributs de Déu «canònics», alguns musulmans accepten l'existència d'altres atributs o epítets de Déu, documentats bé a l'Alcorà bé en els hadits del Profeta; aquest seria el cas d'al-Múnim.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Oligobrycon microstomus

Oligobrycon microstomus és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,9 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paraíba do Sul.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Monestir de Bidaurreta

El Monestir de Santa Clara de Bidaurreta, conegut habitualment com a Monestir de Bidaurreta i l'advocació del qual és de la Santíssima Trinitat, és un convent de monges clarisses a la localitat d'Oñati (Guipúscoa, el País Basc). El Monestir va ser fundat el 1510 per Juan López de Lazarraga, comptador major dels Reis Catòlics, i la seva esposa Juana de Gamboa, per servir de sepultura a la família. Bé d'interès cultural (BIC), és monument històric artístic d'interès nacional des del 1980.

## Arquitectura

L'església és de planta de creu llatina, amb nau de tres trams, braç transversal o creuer, i capçalera de tres panys. Les voltes dels trams són de creueria complexa amb tercelets. El tram anterior cobreix el cor alt, que posseeix rerecor també voltat. Adossades a la nau longitudinal hi ha cinc capelles laterals de més baixa altura que aquella i igual amplada que el braç transversal, per la qual cosa a l'exterior el temple dona la sensació d'ésser rectangular. El creuer i les capelles allotgen diversos retaules i imatges d'època barroca. L'accés al temple es fa pel seu frontispici occidental, on l'obertura no és més que una senzilla porta adovellada. A la façana nord existeix una portalada gòtica amb timpà i decoració escultòrica que dona l'accés a una de les capelles laterals del costat de l'Evangeli.
Conflueixen a l'edifici tres estils. l'gòtic isabelí es copsa sobretot als murs exteriors, decorats a base d'escuts amb els emblemes dels Reis Catòlics sostinguts per àguiles i cornises amb doble fistó de boles. El renaixentista està present a l'auster sepulcre dels fundadors i al retaule plateresc de dos cossos, datat el 1533 i obra del tallista Juan de Olazaran, que cronològicament pot ser el primer renaixentista de Guipúscoa. Tots dos elements se situen al braç nord del creuer. I el mudèjar, els elements característics del qual mostren el claustre i el teginat del refetor, els quals formen part de la clausura.
El retaule major de l'església és d'un sumptuós estil barroc en transició al rococó, realitzat entre 1751 i 1753, amb maçoneria sense daurar, el que brinda un fons fosc sobre el que contrasten gran nombre de talles policromades de sants i un coronament de la Verge entre el Pare i el Fill, conformant una escenografia molt dinàmica i efectista. Com a curiositat, el 2008 es va trobar a Bidaurreta el plànol més antic de la Catedral de Sevilla.

## Notes

* ↑ Un tesoro entre las piedras.
# Collada del Feixanet

La Collada del Feixanet és una collada a cavall dels termes municipals d'Abella de la Conca i d'Isona i Conca Dellà (antic terme d'Orcau), a la comarca del Pallars Jussà.
Està situada a 1.112,5 metres d'altitud, a l'extrem mericional de la Serra de Montagut, a l'extrem oriental de l'antic terme d'Orcau, a prop del límit amb Abella de la Conca i amb Conca de Dalt. Al sud-sud-oest del Montagut, al sud de les Collades de Baix, i a l'esquerra de la llau de les Collades.
Respecte del terme d'Abella de la Conca, pertany a la partida de les Collades, i està situada en el sector nord-oest del terme, al sud-oest del Pas la Vena, a ponent del Planell del Congost i d'Ordins, al nord-est del Pas de la Llebre i al nord-oest de les Pedrusques.

## Etimologia

La collada pren el nom del petit feixà (feixanet) que l'emmarcatant per l'est com pel sud. És, per tant, un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu.

## Enllaços externs

* La Collada del Feixanet en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Gai Calpurni Pisó (cònsol 180 aC)

Gai Calpurni Pisó (llatí: Gaius Calpurnius C. f. C. n. Piso) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Calpúrnia, una família romana d'origen plebeu.
Era fill de Gai Calpurni Pisó, que va ser pretor l'any 211 aC. Ell mateix va ser pretor l'any 186 aC i va rebre la Hispània Ulterior com a província. Va exercir com a propretor l'any següent, el 185 aC derrotant els lusitans i celtibers, i el 184 aC va retornar a Roma on va celebrar un triomf.
L'any 181 aC va ser un dels triumvirs encarregat de fundar la colònia de Graviscae a Etrúria, i el 180 aC va ser elegit cònsol amb Aulus Postumi Albí. Va morir en l'exercici del càrrec segurament a causa de la pesta encara que el poble va sospitar que havia estat enverinat per la seva dona Hostília Quarta, ja que el fill d'aquesta d'un anterior matrimoni, Quint Fulvi Flac, va succeir a Pisó com a cònsol sufecte.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 372.
# Pedro Vaz (Cap Verd)

Pedro Vaz (crioll capverdià Pedru Vaz) és una vila a l'est de l'illa de Maio a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada 16 kilòmetres al nord de Vila do Maio.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd
# Casa al carrer Bisbe Català, 5 (Tiana)

La Casa al carrer Bisbe Català, 5 és una obra de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil format per una planta baixa amb jardí frontal i dos pisos, el més alt dels quals presenta a la seva part davantera un terrat. De tot el conjunt destaquen els elements de tipus neoclàssic, especialment les tres arcades del primer pis amb la balconada de balustres flanquejades per dues hídries a la part central, i que formen com un petit porxo. Al pis superior o terrat, destaquen la balustrada, un petit frontó central i una pèrgola. L'entrada principal ha estat modificada i trenca el ritme de l'estructura original.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Bisbe Català, 5». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Noritake Takahara

Noritake Takahara va ser un pilot de curses automobilístiques japonès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 6 de juny del 1951 a Tòquio (Japó).

## A la F1

Noritake Takahara va debutar a la F1 a la setzena i última cursa de la temporada 1976 (la 27a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 24 d'octubre del 1976 el G.P. del Japó al circuit de Fuji.
Va participar en dues curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en dues temporades consecutives (1976-1977) aconseguint una novena posició com millor classificació en una cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Posició | Punts |
| 1976 | Team Surtees | Surtees | Ford | BRA | SUD | O.USA | ESP | BEL | MON | SUE | FRA | GBR | ALE | AUT | HOL | ITA | CAN | USA | JAP 9 | | - | 0 |
| 1977 | Kojima | Kojima | Ford | ARG | BRA | SUD | O.USA | ESP | MON | BEL | SUE | FRA | GBR | ALE | AUT | HOL | ITA | USA | CAN | JAP Ret | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Collada del Roure

La Collada del Roure és una collada situada a 542,3 m alt entre els termes comunals dels Banys d'Arles i Palaldà, a l'antic terme de Montalbà dels Banys, i d'Arles, tots dos del Vallespir (Catalunya del Nord). És en el límit occidental del terme dels Banys d'Arles i a l'oriental del d'Arles, a la zona nord-oest de l'antic terme de Montalbà dels Banys, al nord de la capella de Santa Engràcia i a ponent del Mas Fonts. Pel costat d'Arles, queda al sud-est de l'Alzina Rodona.

## Referències

* ↑ La Collada del Roure en els ortofotomapes de l'IGN
# Gai Camil

Gai Camil (en llatí Caius Camillus) va ser un jurista romà amic de Ciceró que en tenia una gran opinió sobre la seva prudència i capacitat de judici. Ciceró el consultava sovint sobre temes de negocis i de dret. A la taula de Ciceró va ser un convidat freqüent, i va ser notable pel seu interès per les novetats, i per la seva extrema netedat personal.
Ciceró el menciona amb freqüència en les seves cartes, en una de les quals diu que va consultar Camil sobre el ius praediatorium, una branca de la fiscalitat a Roma que era un tema molt difícil i complex, fins al punt que alguns juristes es dedicaven només al seu estudi. Podria ser la mateixa persona que Furi, que també va ser jurista.

## Referències

* ↑ Ciceró. Epistulae ad familiares IX,20
* ↑ Sir William Smith. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Taylor and Walton, 1850.
* ↑ Sir William Smith. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology: Earinus-Nyx. Taylor and Walton, 1846, p. 190–.
# Marimuthu Chandrabose

Marimuthu Chandrabose (1940) és un botànic hindú.

## Algunes publicacions

* ambrose nathaniel Henry, marimuthu Chandrabose. 1980. An aid to the International Code of Botanical. Nomenclature. 98 pàg. Today & Tomorrow's Printers & Publishers

### Llibres

* marimuthu Chandrabose, n chandrasekharan Nair. 1988. Flora of Coimbatore. Ed. Bishan Singh Mahendra Pal Singh. 398 pàg. ISBN 81-211-0020-8

## Referències

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Lumberton (Carolina del Nord)

Lumberton és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 20.795 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lumberton tenia 20.795 habitants, 7.827 habitatges i 5.165 famílies. La densitat de població era de 510,8 habitants per km².
Dels 7.827 habitatges en un 32,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,8% hi vivien parelles casades, en un 23% dones solteres, i en un 34% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,3% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.782 $ i la renda mediana per família de 33.839 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.903 $ mentre que les dones 24.503 $. La renda per capita de la població era de 15.504 $. Entorn del 23,9% de les famílies i el 25,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lumberton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lumberton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].