OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carles

Carles és un nom propi masculí, d'origen germànic i molt estès en català i moltes altres llengües. Les seves variants femenines són Carlota, Carla o Carolina.
Carles prové de l'arrel protogermànica karal, terme usat per referir-se a un home lliure que no pertanyia a la noblesa. El significat del variant femení Carla és "La dona forta", és un nom que pren el seu origen del germànic "Karl" i és la forma femenina del nom Carles.

## En altres llengües

* Afrikaans: Charl
* Alemany: Karl
* Anglès: Charles, Carl, Charlie
* Àrab: كيرولوس (Kirollos)
* Basc: Karol, Karla, Karlos
* Bretó: Charlez
* Búlgar: Карл (Karl)
* Castellà: Carlos
* Francès: Charles, Charlot
* Gallec: Carlos
* Grec: Κάρολος (Karolos)
* Hongarès: Károly
* Italià: Carlo
* Llatí: Carolus
* Polonès: Karol
* Portuguès: Carlos
* Rus: Карл (Karl)
* Suec: Karl, Carl

## Personatges destacats

* Carles Martell (686 – 741), majordom de palau dels regnes francs d'Austràsia, Nèustria i Borgonya.
* Carlemany (Carles el Gran) (742-814), rei dels francs i emperador.
* Carles el Calb (823-877), rei de França occidental i emperador.
* Carles I d'Anjou (1227-1285), rei de Sicília i Nàpols, i rei titular d'Albània i Jerusalem.
* Carles el Bell (1295 - 1328), rei de França i Navarra.
* Carles de Viana (1421-1461), príncep d'Aragó i infant de Navarra.
* Carles V (1500-1558), emperador, rei de Castella i Lleó, Aragó, Sicília i Nàpols, Arxiduc d'Àustria i comte de Barcelona.
* Carles II l'Embruixat, rei de Castella, Aragó, Nàpols i Sicília, i comte de Barcelona.
* Arxiduc Carles (1685-1740), emperador, rei d'Aragó, València, Mallorca, Sardenya, Sicília i Nàpols, i comte de Barcelona.
* Charles Darwin (1809-1882), naturalista anglès
* Charles Dickens (1812–1870), escriptor britànic.
* Karl Marx (1818–1883), filòsof, economista, polític, sociòleg i revolucionari alemany.
* Charles Chaplin (1889-1977), actor, director i productor.
* Carles Riba (1893-1959), escriptor i poeta català
* Karol Wojtyła (1920-2005), papa de l'Església Catòlica amb el nom de Joan Pau II.
* Chuck Berry (1926-) és un compositor, intèrpret i guitarrista nord-americà
* Carles Rexach (1947-), futbolista i entrenador català.
* Carles Checa (1972-), pilot català de motociclisme.
* Carles Moyà (1976-), jugador de tennis mallorquí.

### Sants i beats

* Beat Carles I de Flandes, comte de Flandes.
* Beat Carles de Blois, duc de Bretanya al s. XIV.
* Beat Carles de Montegranelli, eremita i fundador.
* Sant Carles Borromeo, (1538–1584), cardenal i reformista de l'Església Catòlica.
* Beat Carles I d'Àustria i IV d'Hongria, emperador d'Àustria, mort en 1922.
* Beat Charles de Foucauld, noble i etnòleg francès, anacoreta a Algèria.
Santoral: Sant Carles és el dia 4 de novembre.
# Publi Anteu Rufus

Publi Anteu Rufus (llatí: Publius Anteius Rufus) va ser un magistrat romà del segle i. Una filla seva, Anteia, estava casada amb l'escriptor Helvidi.
Va rebre el govern de Síria l'any 56, però Neró que li tenia odi per les relacions d'Anteu amb Agripina, el va retenir a la ciutat de Roma. Finalment, l'any 57 el va obligar a suïcidar-se.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/ACL3129.0001.001/198?rgn=full+text;view=imageSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Londres:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 183. ]
# Eleccions a la Diputació Provincial de Balears de 1903

Les eleccions a la Diputació Provincial de Balears de 1903 es celebraren el diumenge 8 de març de 1903 per a renovar la meitat del ple de la Diputació Provincial de Balears. El conservador mallorquí Josep Socias Gradolí va ser nomenat President de la Diputació fins a les eleccions de 1905. En aquesta ocasió, només se celebraren eleccions a les illes de Mallorca i Menorca.
Els dos districtes electorals eren els de Manacor i Maó. El districte de Manacor incloïa els municipis d'Artà, Campos, Capdepera, Felanitx, Manacor, Montuïri, Petra, Porreres, Sant Joan, Sant Llorenç des Cardassar, Santanyí, Son Cervera i Vilafranca de Bonany. Pel que fa al districte de Maó, formaven part d'aquest els municipis d'Alaior, Ciutadella de Menorca, Es Castell, Es Mercadal, Maó i Ferreries.

## Resultats

Resultat de les eleccions per districte :
| Districte | Candidats | Electe | Partit | Vots |
| MANACOR (4 diputats) | Antonio Barceló | Sí | PC | 7.062 |
| MANACOR (4 diputats) | Josep Socias Gradolí | Sí | PC-M | 6.651 |
| MANACOR (4 diputats) | Salvador Vidal | Sí | PC-M | 6.052 |
| MANACOR (4 diputats) | Juan Lliteras | Sí | PL | 5.342 |
| MANACOR (4 diputats) | Pascual Ribot | No | Ind | 4.900 |
| MANACOR (4 diputats) | Francesc Villalonga Fàbregues | No | PRFM | 2.410 |
| MANACOR (4 diputats) | | | | 32.417 |
| MAÓ (4 diputats) | Juan Orfila Pons | Sí | PC | 3.333 |
| MAÓ (4 diputats) | Juan Aguiló Valentí | Sí | PC | 3.092 |
| MAÓ (4 diputats) | Jorge Teodoro Ládico Olivar | Sí | UR | 2.778 |
| MAÓ (4 diputats) | Luis Pascual Bauzá | Sí | Ind | 2.628 |
| MAÓ (4 diputats) | Jeroni Pou Magraner | No | UR | 454 |
| MAÓ (4 diputats) | | | | 12.285 |

## Referències

* ↑ https://prensahistorica.mcu.es/es/catalogo_imagenes/grupo.do?path=2000619204
* ↑ https://prensahistorica.mcu.es/es/catalogo_imagenes/grupo.do?path=1001530047
* ↑ https://prensahistorica.mcu.es/es/catalogo_imagenes/grupo.do?path=1002715575
* ↑ https://prensahistorica.mcu.es/es/catalogo_imagenes/grupo.do?path=437151
* ↑ https://prensahistorica.mcu.es/es/catalogo_imagenes/grupo.do?path=437152
# Dionisi (mestre de Plató)

Dionisi (en grec antic: Διονύσιος, llatí: Dionysius) va ser un gramàtic grec que va instruir a Plató quan era un nen en els conceptes de la gramàtica. L'esmenten Diògenes Laerci, Olimpiodor i Apuleu. Probablement és el mateix Dionisi que Plató cita al començament del diàleg dels Rivals d'amor.

## Referències

* ↑ 24.Dionysius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1040
# Estany de l'Home Mort

L'Estany de l'Home Mort és un estany situat a 2.565,2 m alt del terme comunal de Formiguera, a la comarca del Capcir, de la Catalunya del Nord.
Està situat a l'extrem occidental del terme de Formiguera, sota mateix, a llevant, del Puig de l'Home Mort i al sud del Coll de l'Home Mort. És l'estany superior, pel que fa a altitud, del conjunt d'estanys de la capçalera de la Lladura. L'aigua d'aquest estany va d'una banda cap a la Mollera del capdamunt del Rec de la Sal, un dels afluents de la capçalera de la Galba, que es decanta cap al nord-est, i de l'altra cap als Estanys de Dalt, components dels Estanys de Camporrells, que, aigües avall, formen la Lladura, a l'Estany Gros.

## Referències

* ↑ L'Estany de l'Home Mort en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «70 - Formiguera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Formiguera». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Boques del Roine

Les Boques del Roine (13) (en occità Bocas de Ròse; en francès Bouches-du-Rhône) és un departament francès situat a la regió de Provença-Alps-Costa Blava, i que deu el seu nom al riu Roine. La capital és Marsella.

## Història

El departament de les Boques del Roine va ser creat durant la Revolució Francesa, el 4 de març de 1790 -en aplicació de la llei de 22 de desembre de 1789-, a partir d'una part de l'antiga província de la Provença, així com diversos principats (Aurenja, Lo Martegue i Lambesc).
Més extens en el moment de la seva creació, el departament perdé tot el territori situat al nord de la Durença quan es creà el departament de Valclusa. Entre els municipis perduts destaquen les viles d'Aurenja i Ate.

## Política

L'any 2004, fou reelegit com a president del Consell General de les Boques del Roine el socialista Jean-Noël Guérini, que ocupa aquest càrrec des de 1998.
Les principals atribucions del Consell General són votar el pressupost del departament i escollir d'entre els seus membres una comissió permanent, formada per un president i diversos vicepresidents, que serà l'executiu del departament. Actualment, la composició política d'aquesta assemblea és la següent:
* Partit Socialista (PS): 26 consellers generals
* Unió per un Moviment Popular (UMP) : 16 consellers generals
* Partit Comunista Francès (PCF): 8 consellers generals
* No-adscrits de dreta: 2 consellers generals
* No-adscrits d'esquerra: 2 consellers generals
* Partit Radical d'Esquerra (PRG): 1 conseller general
* Unió per a la Democràcia Francesa (UDF): 1 conseller general
* No-adscrits d'extrema dreta: 1 conseller general

## Vegeu també

* Consell General de les Boques del Roine
* Llista de municipis de les Boques del Roine
* Llista de Cantons de les Boques del Roine

## Enllaços externs

* Consell General de les Boques del Roine Arxivat 2010-03-01 a Wayback Machine. (en francès)
# Racing Club de Strasbourg Alsace

El Racing Club de Strasbourg és un club de futbol francès de la ciutat d'Estrasburg.

## Història

El 1906, un grup de joves del barri de Neudorf d'Estrasburg formen un club anomenat Fußball Club Neudorf. Després de la Primera Guerra Mundial Alsàcia passà de mans alemanyes a mans franceses i el FC Neudorf fou reanomenat RC Strasbourg Neudorf i finalment Racing Club de Strasbourg (1919). El 1933 es passà al professionalisme. Durant la Segona Guerra Mundial torna a ser un club alemany i és anomenat Rasensport-Club Straßburg (1940-1944). Entre 1970 i 1976 s'anomenà RC Strasbourg-Pierrots, en fusionar-se amb el Club Sportif des Pierrots de Strasbourg, un club modest que havia estat fundat el 1922.
Després d'una crisi econòmica i diversos descens de categoria, el 2012 adoptà el nom RC Strasbourg Alsace, i el 2012 tornà a categoria professional.

## Palmarès

* 1 Copa Intertoto: 1995
* 1 Ligue 1: 1979
* 3 Copes franceses: 1951, 1966, 2001
* 3 Copes de la Lliga francesa: 1997, 2005, 2019
* 3 Ligue 2: 1977, 1988, 2017

## Jugadors destacats

| José Luis Chilavert Olivier Dacourt Youri Djorkaeff Raymond Domenech | Frank Farina Rémi Garde Ivan Hašek Frank Leboeuf | Danijel Ljuboja Péguy Luyindula Aleksandr Mostovoi Pascal Nouma | David Regis Frank Sauzée Arsène Wenger Seo Jung-Won |

## Referències

* ↑ «Strasbourg, Champion, jouera en L2 la saison prochaine – Fff». Fff.fr.

## Enllaços externs

* Racing Club de Strasbourg Alsace - Lloc web oficial
# Cardeñajimeno

Cardeñajimeno és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Alfoz de Burgos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2006 | 2007 |
| 320 | 353 | 507 | 612 | 696 | 783 |
# Narcís Pagès i Ramiro

Narcís Pagès i Ramiro (Girona 1908 - 2006) fou l’últim mestre de capella de la Basílica de Santa Maria de Mataró.
L’any 1946 Narcís Pagès fou nomenat mestre de capella i organista de la Basílica de Santa Maria de Mataró. Va romandre en aquest càrrec fins al 1983. També l’any 1946, Pagès assumí la direcció de l’Acadèmia Musical Mariana.

## Referències

* ↑ Cabot i Sagrera, Neus; Patricio i Àvila, Helena «Mossèn Narcís Pagès i Ramiro, una vida, una època». Fulls del Museu Arxiu de Santa Maria, 2007, pàg. 29–34. ISSN: 2385-3700.
* 1 2 GREGORI I CIFRÉ, Josep Maria; CABOT I SAGRERA. . Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 4: Fons del Museu-Arxiu de Santa Maria de Mataró. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura – Universitat Autònoma de Barcelona, 2010.
# Pier Andrea Saccardo

Pier Andrea Saccardo (Treviso, 23 d'abril del 1845 – Pàdua, 12 de febrer del 1920) va ser un botànic i micòleg italià.

## Biografia

Visqué a Selva de Montello, un llogaret de Volpago del Montello a la província de Treviso. Estudià a Venècia, primer, i a l'Institut Tècnic de la universitat de Pàdua, després. Es doctorà el 1867 i dos anys més tard esdevingué professor d'Història Natural d'aquesta darrera universitat. L'any 1876 fundà la revista Michelia, que publicaria els seus primers treballs sobre bolets. Posteriorment (1879) fou nomenat professor de botànic i director del jardí botànic de la universitat.
L'activitat científica de Saccardo se centrà quasi exclusivament en els bolets. Començà a publicar amb dinou anys (Flora Montellica, ossia prodromo della flora Trevigiana) i, amb el temps, fou autor de més de 140 treballs sobre els deuteromicets i els pirenomicets. Obtingué anomenada pel seu Sylloge, un recull exhaustiu de noms científics de bolets. També desenvolupà un sistema per a la classificació dels deuteromicets, basat en la forma i el color de les espores, que fou el sistema més emprat fins a l'aparició de l'anàlisi d'ADN.

## Obres

Es considera fonamental en la història de la micologia la seva obra mestra Sylloge fungorum omnium hucusque cognitorum (Pàdua 1882-90, en nou volums), seguida per l'edició de 1931 en vint-i-cinc volums.

### Llibres

* Prospetto della Flora Trivigiana (Venècia 1864)
* Bryotheca Tarvisina (Treviso 1864)
* Della storia e letteratura della Flora Veneta (Milà 1869)
* Sommario d'un corso di botanica (3a ed., Pàdua 1880)
* Musci Tarvisini (Treviso 1872)
* Mycologiae Venetae specimen (Pàdua 1873), que descriu mil dues-centes espècies de bolets, amb 50 de noves per a la ciència
* Mycotheca Veneta (Pàdua 1874-79)
* Michelis, commentarium mycologicum (Pàdua 1877-1882, 2 volums)
* Fungi italici autographie delineati et colorati (Pàdua 1877-86, amb 1.500 il·lustracions).

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Biografia a la plana de l'ajuntament de Volpago Arxivat 2006-12-07 a Wayback Machine. (italià)
* "Pier Andrea Saccardo (1845 - 1921)" Illinois Mycological Association Arxivat 2007-10-12 a Wayback Machine. (anglès)
* Wubah, Daniel A. (1999) "Història de la Micologia" Towson University, MD Arxivat 2005-11-26 a Wayback Machine. (anglès)
# Dionisi (esclau de Ciceró)

Dionisi (en llatí: Dionysius) fou un esclau de Ciceró que tenia importants coneixements i èxits literaris, i el seu amo li va encarregar l'educació del seu fill Marc.
Ciceró el tenia en gran estima per la seva capacitat d'ensenyament i la seva honestedat i el va lloar en diversos passatges de la seva obra, i finalment li va donar la manumissió. Després d'això sembla que Dionisi es va mostrar ingrat i, lamentant-ho, va haver de ser despatxat de la seva feina com educador, però al cap d'un temps Ciceró i ell es van reconciliar.

## Referències

* ↑ 18.Dionysius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1039
# Santa Maria d'Orellà

Santa Maria d'Orellà és l'església parroquial del poble nord-català d'Orellà, a la comuna del mateix nom, de la comarca del Conflent.
Està situada en el costat de llevant del nucli urbà d'Orellà, al costat del cementiri del poble.
Els primers documents que parlen d'Orellà són del segle x (Orelianum, any 957, villa Aureliani, any 978), tot i que la primera notícia de l'església de Santa Maria és del 1046, ja que és esmentada com a confrontació de la parròquia de Sant Feliu d'Aiguatèbia. Sant Martí del Canigó és qui tenia jurisdicció sobre l'església i tot Orellà.
L'església, molt refeta sobretot en època moderna, conserva pocs elements del temple original romànic; només una part del mur nord hi correspon. Santa Maria d'Orellà conserva mobiliari dels segles XVI, XVII i XVIII, entre els quals destaquen un frontal d'altar romànic i una creu processional de transició del romànic al gòtic, probablement tots dos elements procedents de Sant Martí del Canigó, quan, amb l'exclaustració del 1783, se'n repartí el mobiliari entre les seves antigues dependències conflentines.
El frontal d'altar és pintat damunt d'una fulla de pergamí adherida a una taula de fusta. Al centre de la taula hi ha un pantocràtor en una màndorla ovalada, amb els apòstols Joan i Mateu als angles superiors i Marc i Lluc en els inferiors. A banda i banda, els dotze apòstols repartits en grups de tres, formant quatre quadres. Tpt sobre un fons daurat, les figures són severes, amb caràcter ascètic.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «107 - Orellà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 103. Santa Maria d'Orellà». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Orellà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere. «Orellà: Santa Maria d'Orellà». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995, p. 545-546 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.

## Referències

* ↑ Santa Maria d'Orellà en els ortofotomapes de l'IGN
# Boqueria

«Boqueria» té aquests significats:
* Carrer de la Boqueria
* Mercat de la Boqueria
* Pla de la Boqueria
# Carmen Ávalos del Pino

Carmen Ávalos del Pino és Doctora en Filosofia (PhD) per la Universitat de Cambridge, Llicenciada en antropologia per la Universitat de Barcelona, i ha fet estudis de cinema a París (Ateliers Varan i École Pratique des Hautes Études-Sorbonne).
Ha treballat com a directora de documentals en diferents mitjans com TVE (programa Gran Angular), betebé (Nits Temàtiques) o La Cinquème França (Programa Génération 2000). Actualment té un llargmetratge en fase de preproducció: “Cuando se giran las sombras”, produït per ORREAGA PRODUCCIONES, S.L. i FISHCORB FILMS.
Des de fa més de 10 anys, és analista de guions i directora de projectes de ficció i documentals, alguns títols: “48 grados” (2012); “Robin Bank”, estrena prevista en 2021, “The man who wanted to see It all” (2019), “Serás hombre” (2018) o "Els Nens del Nepal" (Goya al millor curtmetratge 2004).
És professora de cinema a la Universitat Autònoma de Barcelona en els graus de Comunicació Audiovisual i Publicitat, Humanitats i Periodisme. En els últims anys ha estat professora de diversos màsters de l'àmbit audiovisual: màster de Documental Creatiu, màster de Periodisme Literari, màster de Comunicació i Gènere, i del màster en estratègia i creativitat digital. És professora en escoles de cinema com Bande à Part de Barcelona i al Centre de Cultura de Dones Francesca Bonnemaison.

## Referències

* ↑ «Dossier del Laboratori Feminista de Creació Documental, LA BONNE, 2021». Arxivat de l'original el 2021-12-13. [Consulta: 15 desembre 2021].
* ↑ «Curs de guió cinematogràfic amb perspectiva feminista. Amb Carmen Ávalos del Pino | Online!». [Consulta: 13 desembre 2021].
# Narcís Molla Presas

Narcís Molla Presas (mas Molla, Calonge, (Girona), 1860 - Girona, 1929), fou un sacerdot conegut per la seva dedicació i aportació personal en la construcció de l'església del municipi.

## Biografia

Va estudiar la carrera eclesiàstica al seminari de Girona. Va ser ordenat sacerdot el 19 de juny de 1886. Va ser coadjutor a Castelló d'Empúries, a la Jonquera i a Palafrugell. Posteriorment, en crear-se el beneficiat de Calella de Palafrugell, al mateix terme municipal de Palafrugell, va ocupar el càrrec de rector d'aquesta nova parròquia. Era el mes de setembre de 1889. En la seva època es va fer el temple de Calella. Va col·laborar econòmicament en la nova església la filantropa Dorotea de Chopitea. A més d'ajudar a acabar el temple, va edificar la rectoria. A més, Molla va fer les gestions per aconseguir el permís per fer el cementiri de Calella, que es va fer als afores de la vila, al camp del puig de Bella. La finca es va comprar el 1894. També va ser l'impulsor de l'església parroquial de Sant Antoni de Calonge.
Va conrear molt les lletres. Cal destacar l'obra satírica les Cabòries i els Goigs de l'ermita de Bell-lloc. Amb les vendes, va sufragar la compra de l'harmònium per a l'església. Tota la seva vida religiosa la va passar a la parròquia de Calella de Palafrugell.
Va morir al seminari Sivilla, a Girona, el 13 de febrer de l'any 1929.
L'any 1991, l'Ajuntament de Palafrugell en ple va acordar donar el seu nom a un carrer de Calella.

## Referències

* ↑ «Diario de Gerona, 8 agost 1916». .
* ↑ «La Vanguardia, 15 febrer 1929». Sacerdote fallecido.
* ↑ «La Vanguardia, 27 febrer 1929». .
* ↑ «Diari de Gerona, 13 febrer 1929». .
* ↑ «Nomenclator de Palafrugell».

## Bibliografia

* Pere Caner Estrany, La Vall de Calonge, Girona, 1983
* Saurí, M. Concepció. 'Mossèn Narcís Molla'. Nou Palafrugell, número 115 (1998).
# Dólmens d'Espolla

Els dòlmens d'Espolla són un conjunt d'11 monuments megalítics: 12 dòlmens i 1 menhir situats al terme municipal d'Espolla, a l'Alt Empordà. La majoria han estat objecte de diverses publicacions, entre les quals cal destacar el pòster commemoratiu del redreçament del menhir del Castellà, duta a terme el 1988. Tots s'inclouen en el conjunt de monuments megalítics de l'Albera, zona de gran concentració d'aquest tipus de construcció prehistòrica.
A més d'aquests monuments, són abundants per tot el terme municipal les roques amb inscultures, creus i cassoletes. Sobretot són presents a la zona més occidental del terme, al voltant del veïnat dels Vilars.

## Llista dels dòlmens d'Espolla

* Dolmen de la cabana Arqueta
* Dolmen de la Gutina/puig del Pal
* Dolmen de la font del Roure
* Dolmen dels Cantons
* Dolmen d'Arreganyats
* Dolmen de les Morelles
* Dolmen de puig Balaguer
* Dolmen de mas Girarols I
* Dolmen de mas Girarols II
* Dolmen del Barranc
* Dolmen del mas Gamarús
* Menhir del Castellà

## Referències

* ↑ «Carles Lagresa: "A Espolla hi ha una dotzena de dòlmens i un parell de menhirs i volem fer-hi diferents rutes"» (en catalan). Hora Nova, 26-11-2023. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «El patrimoni cultural, històric i monumental». Revista de Girona, 117, 1986, pàg. 37-47.
* ↑ Pons i Brun, Enriqueta «Les necròpolis d'incineració en el període entremig de les edats del Bronze-Ferro a la regió de Girona». Cypsela: revista de prehistòria i protohistòria, 1982, pàg. 91–101. ISSN: 2385-3344.
* ↑ Santamaria Tirri, Paula «Sant Pere dels Vilars» (en anglès). Memòries d’Intervenció Arqueològica, 2000.

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics de l'Alt Empordà.
* Llista de jaciments arqueològics de Catalunya.