OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casuari

El casuari és un gènere (Casuarius) de la família Casuariidae. Està compost per tres espècies que es distribueixen a Austràlia i Nova Guinea. Són aus solitàries no voladores i molt agressives que viuen a la selva plujosa tropical, on s'alimenten de les fruites caigudes, d'alguns fongs i petits animals. El seu plomatge negre està format per càlams aspres, alguns d'ells acaben en filaments com pèls. El coll és de color blau i vermell (carúncula) i tenen una gran protuberància òssia sobre el cap, anomenada casc, que pot donar protecció a l'au en els moments en què l'animal es desplaça entre la densa vegetació del seu hàbitat, també pot usar-lo com a defensa en algun moment que se senti amenaçat.
La femella es pot aparellar amb diversos mascles, i fan un niu amb cada un d'ells. Ponen els seus ous en un niu de fulles al terra boscós. Els colomins són cuidats pels pares durant nou mesos. El mascle es fa càrrec de la incubació uns cinquanta-dos dies, però tots dos progenitors tenen cura de les críes.

## Sistemàtica i evolució

Mentre que les relacions filogenètiques de la resta dels paleògnats no han estat encara aclarides, tant els estudis moleculars com morfològics coincideixen que els casuaris formen un clade amb els emús. D'altra banda, la posició d'aquest grup pel que fa a els altres paleògnats varia segons els estudis de dades moleculars (els quals estableixen el clade com el grup germà dels kiwis) i morfològics.
* Casuarius Brisson, 1760
** Casuarius casuarius (Linnaeus), 1758
** Casuarius bennetti Gould, 1858
** Casuarius unappendiculatus Blyth, 1860
** Casuarius lydekkeri Rothschild, 1911 †

## Referències

* ↑ Dorling Kindersley, 1998. Enciclopedia Anteojito de la naturaleza, 1ª edición. Producciones García Ferré, Chile, ISBN 987-9032-33-0
* ↑ Harshman, J. et al. (2008) Phylogenomic evidence for multiple losses of flight in ratite birds Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.. PNAS 105:13462-12467.
* ↑ Hackett S. J. et al. (2008) A Phylogenomic Study of Birds Reveals Their Evolutionary History. Science 320(5884):1763-1768.
* ↑ Livezey, B. C. & Zusi, R. L. (2007) Higher-order phylogeny of modern birds (Theropoda, Aves: Neornithes) based on comparative anatomy. II. Analysis and discussion. Zool. J. Linn. Soc. 149:1-95.
* ↑ Rich, P. V., Plane, M., and Schroeder, N. (1988). A pygmy cassowary (Casuarius lydekkeri) from late Pleistocene bog deposits at Pureni, Papua New Guinea. Bur. Min. Res. Aust. Geol. Geophys. 10: 377-89.
# Casuarina stricta

L'espècie amb nom científic Casuarina stricta (casuarina penjant) és un arbre originari d'Austràlia, de la família de les Casuarinàcies.

## Etimologia

L'etimologia del gènere al·ludeix a l'au corredora australiana casuari (Casuarius casuarius), el plomatge del qual s'assembla a el fullatge d'alguns membres del gènere.

## Descripció

És una espècie dioica, baixa en el seu gènere, assolint 10 m d'alçada. Copa arrodonida o difusa, especialment en els primers anys. Tronc tortuós; escorça aspra, fissurada. S'assembla a un pi, confonent als profans de la botànica. El que semblen fulles de gimnosperma aciculars són en realitat branquillons prims que compleixen el paper de fulles fotosintetizadoras. Les veritables fulles són tot just escates en els nusos d'aquests branquillons. En C. stricta el nombre d'escates és de 9 a 12 en cada nus o verticil. Flors masculines grogues, en espigues terminals de 6-18 cm de longitud i 5 de diàmetre. Les flors femenines, en un altre fust, en aments de 6-8 mm, verdes. Fruits globosos, 25-55 mm x 20-30 mm, amb bractèoles prominents, i aglomerades. Llavors alades, anemòfiles. La llavor mesura entre 3 a 5 mm.

## Cultiu i usos

Es multiplica per llavors fàcilment. Posats els fruits a assecar, aviat hi ha dehiscència de les llavors, que són viables per 1 a 2 anys, amb emmagatzematge fresc i sec. Germina, sense tractaments previs, molt bé.
C. stricta exigeix temperatura i qualitat de terra. Suporta bé el clima marítim i sòls pobres i salins. Com exemplar aïllat es desenvolupa bé .

## Referències

* ↑ «Casuarina» ( PDF) (en castellà). Flora Ibérica.

## Enllaços externs

* Casuarina stricta - Flora-on
* Casuarina stricta - Flora Vascular
* Casuarina stricta - Biodiversity Heritage Library - Bibliografia
* Casuarina stricta - JSTOR Global Plants
* Casuarina stricta - Encyclopedia of Life
# Cathal Goulding

Cathal Goulding (Dublín, 2 de gener de 1922 - Dublín, 26 de desembre de 1998) va ser un republicà irlandès, Cap de l'Estat Major de l'Exèrcit Republicà Irlandès del 1962 al 1969 i després de l'IRA Oficial, del 1969 al 1972
Sorgit d'una família republicana, s'afilia al Fianna Éireann (les joventuts de l'IRA), i després s'uneix a l'IRA el decenni següent. El 1953 és condemnat a nou anys de presó amb Seán MacStíofáin, després d'haver estat detingut amb un camió ple de fusells. Reemplaça Ruairí Ó Brádaigh com a Cap de l'Estat Major de l'organització el 1962, després del fracàs de la Campanya de les fronteres. Partidari d'una línia marxista, esdevé Cap de l'Estat Major de l'IRA Oficial el 1969, després de l'escissió de l'IRA Provisional.

## Notes

* ↑ English, Richard. Armed Struggle: The History of the IRA (en anglès). Pan Books, 2003, p. 82-83. ISBN 0330493884.
* ↑ McKittrick, David «Obituary: Cathal Goulding» (en anglès). The Independent, 29-12-1998.
# Cathal Ó Searcaigh

Cathal Ó Searcaigh (Dún na nGall / Donegall, comtat de Donegal, 1956) és un escriptor i poeta en gaèlic irlandès, que viu als peus del mont Errigal i escriu en dialecte de l'Ulster. És membre d'Aosdana, i ha obtingut alguns premis

## Obres

* An Bealach ‘na Bhaile (Retorn a casa, 1983)
* Súile Shuibhne (1983)
* Na Buachaillí Bána (1995)
* Mairimid leis na Mistéirí
* An Tnúth leis an tSolas (2001).
# Cañizal

Cañizal és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 691 | 656 | 635 | 592 |

## Enllaços externs

* www.Canizal-Zamora.es :: Àlbum fotogràfic de Cañizal (Zamora) Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine..
* Asociación Cultural Pro Cañizal :: Web de l'Associació Arxivat 2017-09-26 a Wayback Machine..
# Centre d'Esports de Kockelscheuer

El Centre d'Esports de Kockelscheuer (també conegut com a CK Sport Center, Kockelscheuer) és una pista de tennis del complex a Kockelscheuer, a la població homònima de Luxemburg.
El complex és l'amfitrió de la reunió anual internacional, del BGL Luxembourg Open.

## Referències

* ↑ «CK Sport Center SA». Luxemburg: editus.lu. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 16 agost 2015].

## Enllaços externs

* Groupe CK website
# Catocala agitatrix

Catocala agitatrix és una espècie de papallona nocturna de la subfamília Erebinae i la família Erebidae.

## Distribució

Es troba a l'est de Rússia (Primórie, Khabàrovsk, sud d'Amur), Xina, Corea, Japó (Hokkaido, Honshü).

## Descripció

Fa aproximadament 62 mm d'envergadura alar.

## Subespècies

* Catocala agitatrix agitatrix
* Catocala agitatrix kobayashii Ishizuka, 2010 (Japan: Hokkaido)
* Catocala agitatrix shaanxiensis Ishizuka, 2010 (China: Shaanxi)

## Referències

* Ishizuka, K., 2010: Notes on Catocala agitatrix Graeser, 1888 [1889] group (Lepidoptera, Noctuidae). Tinea 21(3): 161-170.

## Enllaços externs

* Funetː Catocala agitatrix Arxivat 2019-07-20 a Wayback Machine. (en)
* Catalogue of Life: Catocala agitatrix (en)
# Centre històric d'Ascó

El centre històric d'Ascó és un conjunt d'edificis i carrers d'Ascó (Ribera d'Ebre) catalogats a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El nucli antic d'Ascó està constituït de carrers estrets i costeruts, que quedaven tancats per muralles, de les quals se'n conserven alguns trams. Aquests carrers conflueixen en places, com són la Major, on en època medieval i moderna hi havia el mercat local; de l'Abadia, amb l'edifici del Forn de pa on s'hi jutjaven els prohoms; o la de l'Església. Destaquen especialment el carrer dels Sequerets, on hi havia el cementiri musulmà, que després de l'expulsió s'instal·laren els sequers de fruits; el carrer de Baix on hi ha un bon nombre de cases morisques; i el carrer de l'Hospital, amb les cases de Ca Pere Sans i l'antic Hospital. Alguns dels carrers comuniquen entre ells a través de perxes que passen sota les cases, i que havien estat espais de comunicació entre les dues parts que separaven la vila. La tipologia constructiva dominant és la casa entre mitgeres de tres o quatre nivells d'alçat, que s'obre amb portals d'arc de mig punt ceràmic amb brancals de pedra. Els murs són fets majoritàriament de tàpia.
La Vila d'Ascó tenia dues comunitats, la de Dins (moriscs) i la de Fora (cristians vells). L'any 1595 s'uniren les dues i formaren un cos amb una universitat. [referència: 20 d'octubre de 1595, Capbreu 3, p.7]. A la Vila de Dins hi vivien els moriscs amb els privilegis donats per Ramon Berenguer IV i conservats fins al 1529 oficialment, en què els fou presa la mesquita, en convertir-se -fingidament- al cristianisme. L'any 1610 se'n va produir l'expulsió definitiva, tot i que es té notícia del retorn d'algunes famílies.

## Notes

* 1 2 «Centre històric d'Ascó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2015].

## Enllaços externs

* «Centre històric d'Ascó». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Centre històric de Balaguer

El Centre històric de Balaguer és un conjunt monumental del municipi de Balaguer (Noguera) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La ciutat musulmana s'organitzava en tres recintes fortificats comunicats per panys de muralla, que encerclaven el poblament disposat des del faldar cap al riu, a la banda esquerra del qual un clos murat protegia l'accés al pont. De fet, la ciutat cristiana seguia aquest esquema, situant damunt dels turons la parròquia, tant la de Santa Maria d'Almatà com la de Santa Maria la Major, edificada entre 1351 i 1558, el Castell Formós i les altres dependències militars i senyorials, mentre que la població, que incloïa un important barri jueu, es disposava a recer de les fortificacions cap al Sud i l'Est fins al Segre, a la banda esquerra del qual hi havia però el convent de Sant Domènec, documentat des del 1323, que encara conserva l'església i el claustre gòtic. La ciutat Baixa se centrava a l'entorn de l'església de Sant Salvador i de la plaça del Mercadal. Aquesta darrera manté, tot i que algunes de les edificacions són força modernes, la tipologia de plaça porxada, estructura comuna a altres carrers i places de la vila com és el cas del carrer del Pont.

## Història

Tot i que hom ha suposat per a Balaguer orígens ibèrics i romans la vila apareix esmentada per primer cop en el segle ix, moment en què s'hi construí la Suda, al tossal de l'Almatà. Al seu voltant va néixer el nucli musulmà de població, les dades arqueològiques del qual demostren la seva importància, especialment en el segle xi. Conquerida la ciutat el 1105, fou regida per un condomini entre els casals d'Urgell i de Barcelona i hi tingueren cort, a més d'aquestes cases comtals, quan Balaguer fou definitivament incorporada a la corona
Va ser aleshores quan el Castell Formós, palau i fortalesa dels comtes d'Urgell, fou completament destruït. La conquesta cristiana comportà l'edificació de nous temples que substituïren els musulmans. Així la que fou parroquial de Santa Maria d'Almatà, després convent de clarisses i des del segle xvii Santuari del Sant crist, reemplaçava la mesquita major, i l'església romànica de Sant Salvador, destruïda el 1936, la mesquita d'Avimoni, de la qual encara queden restes
Diferents conflictes bèl·lics comportaren successives destruccions i reconstruccions de la muralla, de la que encara el 1894 es conserven els portals de Gerb i de Sant Miquel del Pont. Avui tan sols se'n conserven restes escadusseres. L'expansió de la ciutat per la banda esquerra del Segre no es produí essencialment fins al segle xx.

## Referències

* 1 2 3 4 «Nucli històric de Balaguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Centre històric de Botarell

El Centre històric de Botarell és un conjunt de Botarell (Baix Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El poble es va formar a una banda del castell, del qual només queden ruïnes, seguint els carrers d'Amunt i Avall, paral·lels entre si. El nucli està format principalment per cases entre mitgeres de planta baixa i un o dos pisos i teulada a doble vessant.

## Història

L'origen de Botarell possiblement va ser una alqueria musulmana. La primera carta de població data del 1184 quan l'arquebisbe de Tarragona, Berenguer de Vilademuls, donà a Berenguer de la Bisbal i la seva muller el lloc de Botarell amb l'obligació que el poblessin i el tinguessin en feu de l'Església de Tarragona, reservant-se els delmes i les primícies. El senyoriu de l'arquebisbe era compartit amb el rei, la qual cosa va generar diversos conflictes. A finals del segle xvi, la senyoria de Botarell pertanyia a la família Montargull i, després de la Guerra dels Segadors, passà als marquesos de Tamarit fins a la fi de les senyories.

## Referències

* 1 2 «Centre històric de Botarell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «Centre històric de Botarell». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cellera de Leucata

El Castell de Gausbert de Leucata (castrum Gozberti de Locata), o Cellera de Leucata, fou un castell medieval d'estil romànic del segle xi situat en el poble de Torrelles de la Salanca, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).

## Història

Al segle x, el terme torrellenc estava en mans de diversos monestirs i esglésies. Hi tenien alous i possessions -in villa Torrelias- el monestir de Sant Miquel de Cuixà, l'església d'Elna, el monestir de Sant Pere de Rodes (l'església de Sant Pere de Torrelles i el seu alou), el de Sant Genís de Fontanes i el de Sant Pere de Camprodon.
Aquesta fragmentació va persistir al llarg de l'edat mitjana, i la família cognominada Torrelles era tal vegada la més important, però no l'única amb senyoriu en el lloc. Guitard Gausbert i la seva muller Adelaida eren castlans feudataris de Cuixà, el seu fill Bertran en continuà la possessió, i el fill d'aquest, Arnau Bertran, fou el primer a utilitzar de Torrelles. Aquesta família, que també tenia possessions a la Cerdanya, dominaven l'església, el poble i l'alou de Puig-oriol, entre altres terres. Perduraren fins al segle xvi. Ells devien posseir el Castell de Torrelles.
Una altra família important fou la dels Vernet, cossenyors de Torrelles durant molts anys. El 1198 consten diversos cossenyors, en aquest lloc: Ponç IV de Vernat, Ramon I de Castellrosselló, Ramon de Torrelles i el prior d'Espirà, i tots ells foren autoritzats a construir-hi una força o recinte murallat. Això explica l'existència en el terme de fins a quatre fortificacions: el Castell de Torrelles, la Força de la Geràrdia, esmentada el 1178 (ipsum meum quintanum quod est in villa de Turriliis, ad locum ubi appellamus Gerardiam), el castell, Castellàs o Mota de Peralada i el castrum Gozberti de Locata, esmentat el 1136, a part de la Mota de Juegues i de la Mota de Mudegons, molt poc documentada i del tot desapareguda.
El 1322 tot plegat s'incorporà al vescomtat de Canet, acabat de crear, i visqué la mateixa història que el conjunt d'aquest vescomtat.

## Característiques

Actualment és difícil d'escatir el que es conserva d'aquesta fortalesa, que se sap que era dins del territori del Castell de Torrelles.

## Bibliografia

* Catafau, Aymat. Les celleres et la naissance du village en Roussillon Xe-XVe siècles. Perpinyà: Presses universitaires de Perpignan, Éditions Trabucaire, 1998 (Études). ISBN 9782905828972.
* Ponsich, Pere. «Castells i fortificacions del Rosselló anteriors al 1300: Torrelles de la Salanca». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.
# Catul

«Catul» té aquests significats:
* Catul (cognom), cognom de família romana
* Biografies:
** Gai Lutaci Catul, cònsol el 242 aC.
** Gai Lutaci Catul el jove, cònsol romà el 220 aC.
** Quint Lutaci Catul (cònsol 102 aC)
** Quint Lutaci Catul el jove, cònsol romà el 78aC
** Valeri Catul, poeta romà
# Caturrita (Santa Maria)

Caturrita és un barri de la ciutat brasilera de Santa Maria, Rio Grande do Sul. El barri està situat al districte de Sede.

## Villas

El barri amb les següents villas: Caturrita, Vila Bela União, Vila Jordânia, Vila Negrine, Vila Nossa Senhora da Conceição, Vila Portão Branco, Vila Santa Rita, Vila São José.

## Galeria de fotos

| Santo Antão | Santo Antão | Santo Antão Chácara das Flores |
| Agroindustrial | | Chácara das Flores Salgado Filho |
| Nova Santa Marta Passo d'Areia | Passo d'Areia / Divina Providência | Salgado Filho Divina Providência |

## Referències

* ↑ (pt) Llei municipal 72/2009 que estableix la llei per a l'ús i ocupació del sòl, subdivisió, sistema urbà camí perimetral i el municipi de Santa Maria. Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine.
# Catugnatos

Catugnatos era un cabdill dels al·lòbroges que va dirigir una revolta contra Roma l'any 61 aC, i va derrotar a Manli Lentí, legat de Gai Pomptí (el pretor de la província), i hauria destruït tot l'exèrcit romà si una violenta tempesta no ho hagués impedit oportunament.
Més tard Catugnatos i els seus homes van ser rodejats per Gai Pomptí prop de Solonium, qui els va fer presoners, excepte a Catugnatos qui sembla que va escapar, segons diuen Dió Cassi i Titus Livi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Catugnatus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 23 febrer 2021].
# Catumbela

Catumbela és un municipi de la província de Benguela a Angola. Té una extensió de 3.285 km² i 167.625 habitants segons el cens de 2014. Comprèn les comunes de Catumbela, Gama, Praia dos Bebés i Biópio. Està situada entre els municipis de Benguela i Lobito, i el seu nom deriva del riu Catumbela, sobre el qual hi ha el Pont 4 d'Abril.

## Història

Al pas del segle xviii al segle xix els portuguesos hi construïren el Forte de São Pedro en establir-se a Benguela. Avui la fortificació es troba en un estat lamentable, però hi ha plans de restaurar-lo i fer-ne un museu.
Catumbela era una comuna del municipi de Lobito fins 2011, quan fou elevada a la categoria de municipi.

## Transport

Catumbela té una estació del Caminho de Ferro de Benguela i també l'aeroport de Catumbela.

## Referències

* ↑ Catumbela al cens d'Angola
* ↑ «Governante defende reabilitação do Forte de São Pedro» (en portuguès), 08-09-2010. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ «Governador aponta importância da ascensão da comuna da Catumbela a município» (en portuguès), 25-10-2011. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ «Município da Catumbela ganha nova escola primária» (en portuguès), 13-12-2012. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 9 juny 2015].
* ↑ «Angola’s Catumbela airport an alternative to Luanda», 28-08-2012. Arxivat de l'original el 4 de gener 2015. [Consulta: 9 juny 2015].
# Centrifuge Accommodations Module

El Centrifuge Accommodations Module (CAM) és un element cancel·lat de l'Estació Espacial Internacional. Tot i que el mòdul va ser programat per a contenir més d'una centrifugadora, aquest cilindre de 2,5 m encara es considera la capacitat més important del mòdul. La centrífuga hauria proporcionat velocitats controlades d'acceleració (gravetat artificial) per als experiments i la capacitat de:
* L'exposició de mostres biològiques a una gravetat artificial que van des del 0,01 g i 2 g.
* Proporcionar simultàniament dos diferents nivells de gravetat artificial.
* Proporcionar un ambient en gravetat parcial o una forta gravetat per estudiar els efectes i els llindars de gravetat que afecten a diferents organitzacions.
* Exposar per períodes curts dels organismes a una gravetat parcial o una forta per estudiar els efectes de la durada de l'exposició a aquests nivells de gravetat.
* Proporcionar una simulació de l'entorn terrestre a bord de l'estació espacial per tal d'aïllar els efectes de la microgravetat en els organismes.
* Proporcionar una simulació de l'entorn terrestre a bord de l'estació espacial perquè els organismes estudiats per superar els efectes de la microgravetat.
* Proporcionar mostres de seguiment in situ a 1 g.
El mòdul va ser construït per l'Agència d'Exploració Aeroespacial Japonesa, però la NASA havia obtingut el propietari oficial a canvi de la posada en marxa lliure del laboratori japonès Kibo. Va ser abandonat el 2005 com l'Habitation Module i el Crew Return Vehicle, a causa dels excessius costos de l'estació i dels problemes de planificació de vols dels transbordadors a l'assemblea de l'estació. El mòdul de CAM, així com el model de rotor de la centrifugadora ja es van construir quan es va aturar el projecte. Aquest mòdul caldrà adjuntar-lo al node Harmony de l'estació.
S'exposa a l'aire lliure en el Centre Espacial de Tsukuba al Japó.
El pressupost de 2011 del president dels Estats Units Barack Obama ofereix un pressupost per a l'ampliació de l'Estació Espacial Internacional, el que podria permetre afegir d'una nova centrifugadora.

## Vegeu també

* Gravetat artificial
* Síndrome d'adaptació a l'espai
* Colonització espacial
* Nautilus-X#Demostració centrífuga a l'ISS

## Referències

* 1 2 «ISS Elements: Centrifuge Accommodation Module (CAM)».
* ↑ «The International Space Station and the Space Shuttle (Order Code RL33568)». Congressional Research Service. (anglès)
* ↑ «NASASpaceFlight.com : Where is the Centrifuge Accommodation Module (CAM)?». Arxivat de l'original el 2012-03-21. [Consulta: 20 octubre 2014].
* ↑ CAM in Yahoo!Japan Map's satellite image
* ↑ «Proposta pressupostària de l'any fiscal per al 2011 de la Casa Blanca». Arxivat de l'original el 2010-02-04. [Consulta: 20 octubre 2014].