OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat capverdià de futbol 1999

La temporada 1999 de la Lliga capverdiana de futbol fou la 20a edició d'aquesta competició de futbol de Cap Verd. El torneig estava organitzat per la Federació Capverdiana de Futbol (FCF). El club GD Amarante va guanyar el seu 1r títol. Va ser l'única vegada que un club, l'Sporting Clube da Praia, va participar en la Champions League de la CAF 2000 sense haver participat en la lliga nacional. Cap equip no va participar en la Copa de Campions de la CAF 2000.
El CS Mindelense era el defensor del títol. Van participar en la competició un total de 8 clubs, els campions de cada lliga insular. No va participar cap club de l'illa de Santiago, ja que aquesta competició havia estat cancel·lada.

## Clubs participants

* Académica Operária, guanyador de la Lliga de Boa Vista de futbol
* Nô Pintcha, guanyador de la Lliga de Brava de futbol
* Vulcânicos FC, guanyador de la Lliga de Fogo de futbol
* Onze Unidos, guanyador de la Lliga de Maio de futbol
* Juventude, guanyador de la Lliga de Sal de futbol
* Solpontense FC, guanyador de la Lliga de Santo Antão de futbol
* FC Ultramarina, guanyador de la Lliga de São Nicolau de futbol
* GD Amarante, guanyador de la Lliga de São Vicente de futbol

### Informació sobre els clubs

| Club | Seu |
| Académica Operária | Sal Rei |
| Nô Pintcha | Nova Sintra |
| Vulcânicos FC | São Filipe |
| Onze Unidos | Vila do Maio |
| Juventude | Espargos |
| Solpontense FC | Ponta do Sol |
| FC Ultramarina | Tarrafal de São Nicolau |
| GD Amarante | Mindelo |

## Classificació
### Grup A

| Pos. | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | Dif.G | Pts. |
| 1 | GD Amarante | 6 | 4 | 1 | 1 | 8 | 5 | +3 | 13 |
| 2 | Juventude | 6 | 3 | 1 | 2 | 9 | 11 | -2 | 10 |
| 3 | Solpontense FC | 6 | 2 | 2 | 2 | 14 | 8 | +6 | 8 |
| 4 | FC Ultramarina | 6 | 0 | 2 | 4 | 3 | 10 | -7 | 2 |

### Grup B

| Pos. | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | Dif.G | Pts. |
| 1 | Vulcânicos FC | 6 | 4 | 1 | 1 | 8 | 3 | +5 | 13 |
| 2 | Académica Operária | 6 | 3 | 2 | 1 | 7 | 4 | +3 | 11 |
| 3 | Onze Unidos | 6 | 2 | 0 | 4 | 5 | 11 | -6 | 6 |
| 4 | Nô Pintcha | 6 | 1 | 1 | 4 | 5 | 7 | -2 | 4 |

## Final

| GD Amarante | 2-0 | Vulcânicos FC |
Estádio Municipal Adérito Sena Mindelo, Illa de São Vicente
| Vulcânicos FC | 1-1 | GD Amarante |
Estádio 5 de Julho São Filipe, Illa de Fogo
* Guanyador GD Amarante 1r títol

## Notes

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Sense informació per a la jornada 4

## Referències

* ↑ «Cape Verde Islands 1999». RSSSF, 21-01-2016. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ Els criteris per a la classificació de l'Sporting Clube da Praia en l'edició de 2000 de la Copa de Campions de la CAF no es van mantenir.

## Enllaços externs

* «Federação Caboverdiana de Futebol» (en portuguès). Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Yuriria chapalae

Yuriria chapalae és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Mèxic.

## Referències

* ↑ «Yuriria chapalae». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Jelks, H.L., S.J. Walsh, N.M. Burkhead, S. Contreras-Balderas, E. Díaz-Pardo, D.A. Hendrickson, J. Lyons, N.E. Mandrak, F. McCormick, J.S. Nelson, S.P> Platania, B.A. Porter, C.B. Renaud, J.J. Schmitter-Soto, E.B. Taylor i M.L. Warren, Jr., 2008. Conservation status of imperiled North American freshwater and diadromous fishes. Fisheries 33(8): 372-407.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Yuriy Logvinenko

Yuriy Logvinenko (rus: Юрий Логвиненко) (Aktobé, 22 de juliol de 1988) és un futbolista kazakh de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció del Kazakhstan.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Aktobe i FC Astana.

## Referències

* ↑ ; Mamrud, Roberto«Kazakhstan - Record International Players». RSSSF, 06-02-2014.
* 1 2 Yuriy Logvinenko a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Perfil a eu-football.info
* ↑ «Профиль: Логвиненко Юрий» (en kazakh). Sbornaya. Arxivat de l'original el 2009-04-06. [Consulta: 9 setembre 2009].
* ↑ Balykbaev, Duman. «ru:Юрий Логвиненко — новый рекордсмен «Актобе»» (en russian). Sports.kz, 01-09-2013.
* ↑ «Y.Logvinenko». Soccerway. [Consulta: 5 abril 2016].
# Camaleón Ediciones

Camaleón Ediciones, anomenada inicialment Patxarán Ediciones, va ser una editorial bàsicament de còmic i revistes d'informació ubicada a Barcelona va ser fundada per Juan Carlos Gómez i Alex Samaranch el 1992, i va tancar a finals del 1998.
Patxarán Ediciones, va començar editant còmic d'autors de l'estat espanyol com Ambigú de Santiago Sequeiros, Keibol Black de Miguel Ángel Martín, serialitzat a La Crónica de León fins al 1987 i Gorka de Sergi San Julián. El 1993 Camaleón va iniciar l'edició de la paròdica Dragon Fall de Nacho Fernández González/Álvaro López, aquesta sèrie va ser un gran èxit, Mondo Lirondo (1993-97) de José Miguel Álvarez, Albert Monteys, Ismael Ferrer i Álex Fito, i Mr. Brain presenta (1993-1997), de Pep Brocal, Manel Fontdevila i Padu.
Al cap d'un any es varen començar a publicar revistes d'informació de còmic com "Neko", dedicada al manga, i "Slumberland" (1995-1998), també es va publicar la col·lecció "Los libros de Camaleón", composta per monografies dedicades a la cultura popular. Al mateix temps continuava editant còmic books com Tess Tinieblas (1995-97) de Germán García; Manticore (1996) de Josep Busquet i Ramón F. Bachs, etc. En aquest mateix any es va fer càrrec de la publicació dels fanzines teorics "Dolmen" i "U, el Hijo de Urich" i dels de còmics "Nosotros Somos Los Muertos" de Max i Pere Joan i "rAu", obra del col·lectiu Producciones Peligrosas (Artur Díaz Laperla, Marcos Morán, Nacho Antolín, Jordi Borrás i Marcos Prior).
El desembre del 1998, el seu director Toni Guiral, que s'havia incorporat a l'equip juntament amb la també editora Ana María Meca, tots dos provenien de la plantilla de l'editorial Planeta deAgostini, varen anunciar el tancament per falta de rendibilitat econòmica. El gener de l'any seguen, es varen publicar els últims títols i l'equip es va concentrar en l'anomenat Estudio Fénix, el responsable de la producció editorial de Camaleón i també proveïdor de serveis per altres editorials del sector.

## Referències

* ↑ Cuadrado (2000), p. 206.
* ↑ Pérez, Pepo (11/2007). Entrevista a Manel Fontdevila Arxivat 2010-07-16 a Wayback Machine., Rockdelux-Guía del cómic.

## Bibliografia

* CUADRADO, Jesús (2000). De la historieta y su uso 1873-2000, Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez

## Enllaços externs

* Fitxa de Camaleón Ediciones, a Tebeosfera.
# Camaleó pantera

El camaleó pantera (Furcifer pardalis) és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós de la família dels camaleònids endèmic de Madagascar de mida gran i colors característics. L'espècie pot presentar diverses coloracions, més o menys característiques dels diferents llocs on es trobi.
És un dels camaleons més grans, els mascles assoleixen els 55 cm de longitud inclosa la cua, i les femelles els 35 cm. La femella viu al voltant de 3 anys, el mascle pot arribar a 5 anys. Aquest camaleó s'alimenta de diversos insectes que passen al seu abast. Els seus costums són diürns i exclusivament arborícoles. És un animal ovípar, que diposita entre 10 i 14 ous per posada. Introduït a l'illa de la Reunió on s'ha naturalitzat, es denomina endormi de la Reunió, lendormi o també zendormi. Es beneficia, encara que té origen exòtic, de l'estatut d'espècie protegida. També es troba a l'illa Maurici.
En una forma de dimorfisme sexual, els mascles són de colors més vibrants que les femelles. La coloració varia segons la ubicació, i els diferents patrons de color dels camaleons pantera s'anomenen comunament "locales", que reben el nom de la ubicació geogràfica on es troben. Els camaleons panteres de les zones de Nosy Be, Ankify i Ambanja solen ser d'un blau vibrant, i els d'Ambilobe, Antsiranana i Sambava són de color vermell, verd o taronja. Les zones de Maroantsetra i Tamatave produeixen principalment exemplars vermells. Nombroses altres fases i patrons de color es produeixen entre i dins de les regions. Les femelles generalment es mantenen marrons i marrons amb tocs de rosa, préssec o taronja brillant, independentment d'on es trobin, però hi ha lleugeres diferències en els patrons i colors entre les diferents fases de color.

## Referències

* ↑ «Synonyms of Panther Chameleon (Furcifer pardalis)». Encyclopedia of Life. [Consulta: 24 desembre 2013].
* ↑ Healey, Mariah. «Panther Chameleon Care Sheet» (en anglès americà).
* ↑ Badger, David; John Netherton. Lizards: A Natural History of Some Uncommon Creatures—Extraordinary Chameleons, Iguanas, Geckos, and More. Voyageur Press, 2006, p. 71. ISBN 978-0-7603-2579-7.
* ↑ Healey, Mariah. «Panther Chameleon Care Sheet» (en anglès americà).
* ↑ Badger, David; John Netherton. Lizards: A Natural History of Some Uncommon Creatures—Extraordinary Chameleons, Iguanas, Geckos, and More. Voyageur Press, 2006, p. 71. ISBN 978-0-7603-2579-7.
* ↑ Ferguson, Gary; James B. Murphy; Jean-Baptiste Ramanamanjato; Achille P. Raselimanana. The Panther chameleon: color variation, natural history, conservation, and captive management. Krieger Publishing Company, 2004, p. 54, 62–63. ISBN 978-1-57524-194-4.
# Ca Mercadé (Valls)

Ca Mercadé és un edifici del municipi de Valls (Alt Camp) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, que delimita el final dels carrers Major i d'en Simó, en trobar el carrer de Sant Antoni. El cos principal dona al carrer de Sant Antoni, i és de planta baixa i 3 pisos. A la planta baixa hi ha una botiga amb decoració de rajoles de figuració noucentista, decoració que recorre tota la planta baixa en els carrers Major i Sant Antoni. La façana està distribuïda simètricament seguint un eix vertical. Al primer pis hi ha un balcó corregut, amb dues portes allindanades. El segon pis té dues parelles de finestres amb arc de mig punt. El tercer pis presenta dues finestres rectangulars, amb barana. L'acabament és en terrat pla amb barana, damunt d'una cornisa decorativa que simula la forma d'un frontó. La decoració es limita a un resseguiment de les llindes, i uns esgrafiats senzills a la banda del carrer Major.

## Història

Inicialment, l'edifici fou residència de la família Mercadé que, a més, tenien a la planta baixa una botiga de ceràmiques i articles de regal, una botiga, d'estil modernista inaugurada el 1912. Posteriorment va ser bastida la botiga actual, d'estil noucentista, segons projecte d'Eduard Casvells i de Pellicer. En l'actualitat, els fills de Pau Mercadé segueixen residint-hi, mentre que la botiga ha esdevingut un comerç dedicat a la venda de productes químics. Així i tot, es conserva la decoració de l'establiment original.

## Referències

* 1 2 «Ca Mercadé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Ca Mercadé». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ca Montserrat Llopis

Ca Montserrat Llopis és una obra neoclàssica de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de baixos comercial i tres plantes.
La porta d'entrada és molt ampla, disposa d'un doble full i està totalment emmarcada amb peces pètries que tenen motllura; al centre hi ha una imposta. Als laterals hi ha dues obertures per cada costat, que corresponen als locals comercials.
En la primera planta hi ha una balconada central amb tres portes i dos balcons als laterals. El del centre es recolze en quatre mènsules i els laterals amb dues.
A la segona i tercera plantes hi ha cinc balcons individuals, que també tenen dues mènsules cada un. Les baranes balconeres, totes. són de ferro colat.
La façana queda rematada per una ampla cornisa i un mur cec que està a l'altura de la coberta transitable.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ca Montserrat Llopis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Zigrasita

La zigrasita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom de James Zigras, un col·leccionista de minerals que l'any 2005 va observar unes petites "boles" de color taronja sobre un exemplar verd d'elbaïta. William Simmons, de la Universitat de Nova Orleans, va determinar que era una nova espècie mineral, i el Dr. Frank Hawthorne, de la Universitat de Manitoba, va determinar la seva estructura cristal·lina l'any 2008.

## Característiques

La zigrasita és un fosfat de fórmula química MgZr(PO₄)₂·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2008. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. És l'anàleg amb magnesi de la malhmoodita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la zigrasita pertany a «08.CE: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O sobre 1:2,5» juntament amb els següents minerals: chudobaïta, geigerita, newberyita, brassita, fosforrösslerita, rösslerita, metaswitzerita, switzerita, lindackerita, ondrušita, veselovskýita, pradetita, klajita, bobierrita, annabergita, arupita, barićita, eritrita, ferrisimplesita, hörnesita, köttigita, manganohörnesita, parasimplesita, vivianita, pakhomovskyita, simplesita, cattiïta, koninckita, kaňkita, steigerita, metaschoderita, schoderita, malhmoodita, santabarbaraïta i metaköttigita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Dunton Gem, a Newry, al comtat d'Oxford (Maine, Estats Units), on sol trobar-se associada a altres minerals com: turmalina, quars, montebrasita, microclina, fluorapatita, childrenita, beril, ambligonita i albita. És l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Zigrasite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 setembre 2016].
# Can Margarit (Castellbisbal)

Can Margarit és un edifici de Castellbisbal (Vallès Occidental) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat envoltat per un jardí, de l'any 1710. De planta quadrada presenta un aspecte molt monumental. Formada per planta baixa i dos pisos, al segon dels quals s'han utilitzat els angles laterals per a terrassa. Destaca la decoració a les finestres i sobretot a l'acabament de façana en forma de merlets.

## Història

Pere Serafí va fer construir aquesta casa i es va casar amb la pubilla de la masia de Can Margarit, la que està al costat de Can Serafí, i que està en molt mal estat de conservació.

## Referències

* 1 2 «Can Margarit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 1r abril 2019].
# Campionat del Món de Trial 1991

La temporada de 1991 del Campionat del Món de trial fou la 17a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 12 proves puntuables, celebrades entre el 7 d'abril i el 15 de setembre.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jordi Tarrés | Beta | 212 |
| 2 | Tommi Ahvala | Aprilia | 180 |
| 3 | Diego Bosis | Fantic | 180 |
| 4 | Donato Miglio | Aprilia | 167 |
| 5 | Bruno Camozzi | Fantic | 141 |
| 6 | Amós Bilbao | Gas Gas | 110 |
| 7 | Philippe Berlatier | Beta | 109 |
| 8 | Takumi Narita | Honda | 76 |
| 9 | Thierry Girard | Alpha | 73 |
| 10 | Thierry Michaud | Aprilia | 57 |

## Referències

* «FIM Trial World Championship. 1991» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 13 de juny 2013. [Consulta: 20 febrer 2011].
# Zhang Liang (Turbant Groc)

* Per altres persones anomenades de la mateixa manera, vegeu Zhang Liang.
    En aquest nom xinès, el cognom és Zhang (張).
Zhang Liang :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 張梁 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 张梁 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Zhāng Liáng |
Zhang Liang (mort el 184 EC) va ser un líder rebel dels Turbants Grocs durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Ell era el germà menor de Zhang Jue i Zhang Bao, els altres dos líders claus de la revolta. Es diu que va ser un general capaç i que ell era el net de Zhang Daoling. En la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong, es diu que en va anar a un altar, i pregant va causar un esllavissall de roques en contra de les forces imperials.
Zhang Liang i Zhang Bao van dividir l'exèrcit de Zhang Jue després de la seva mort. Va lluitar set batalles successives contra les forces imperials, però va ser repel·lits cadascuna de les vegades En la setena retirada Zhang Liang va ser capturat pel general Huangfu Song i decapitat a Quyang. Zhang Bao aviat patiria la mateixa sort a mans dels seus propis homes i els Turbants Grocs ràpidament degenerarien en res més que unes forces de bandits disperses encapçalades per líders com He Yi i Zhang Yan. En el 205 el moviment va cessar la major part de les seves activitats militars.

## Referències

* ↑ Guanzhong, Luo. «cap.2». A: Romance de los Tres Reinos, Volumen I: Auge y caída de Dong Zhuo (en castellà). Ricardo Cebrián Salé.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes
# Zhang Lan

Zhang Lan (xinès:張瀾), també conegut com a Biaofang fou un polític xinès i un dels líders de la Lliga Democràtica de la Xina i va ser una de les figures més influents de la República Popular de la Xina pertanyent a un dels partits democràtics.

## Biografia

De família d'erudits, Zhang va néixer a Nanchong, província de Sichuan, el 2 d'abril de 1872. En un primer moment va contactar amb partidaris d'una monarquia constitucional. El 1911 es va implicar en el Moviment de Protecció dels Ferrocarrils (保路運動) davant de la intenció del govern imperial de posar el transport ferroviari en mans estrangeres..Amb l'adveniment de la República va esdevenir el líder polític de Sichuan. Va organitzar una força militar per desafiar Yuan Shikaique finalment no va haver d'entrar en acció per la mort de Yuan El 1920 va ser governador de Sichuan per un curt període. Preocupat per l'educació va ocupar càrrecs relacionats amb la formació del professorat i amb la universitat. Després de la invasió japonesa va formar de la que seria Lliga Democràtica de la Xina de la qual va ser un dels primers presidents. Degut el prestigi de Zhang com a no partidista va poder ser mediador en el conflictes entre els component de la Lliga. Arran de la prohibició de la Lliga per les autoritats nacionalistes, va ser sotmès a vigilància fins que poder lliurar-se'n, Va ser sotspresident de la República Popular de la Xina, Va morir el 9 de febrer de 1955 a conseqüència d'una arterioesclerosi.

## Referències

* ↑ Yuwu Song, pàg.396

## Bibliografia

* Biographical Dictionary of the People's Republic of China de Yuwu Song. ISBN 978-o-7864-3582-1,Pàgs. 271, 396

## Enllaços externs

* http://www1.chinaculture.org/library/2008-02/14/content_22254_5.htm Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* http://digitalcommons.iwu.edu/cgi/viewcontent.cgi?article=1216&context=constructing
# Zhang Liang

Zhang Liang és el nom dels següents personatges:
* Zhang Liang (Han Occidental) (mort el 189 aC), estrateg dels inicis de la Dinastia Han.
* Zhang Liang (Turbant Groc) (mort el 184), un líder de la Rebel·lió dels Turbants Grocs.
* Zhang Liang (Dinastia Tang) (mort el 646), general militar de la Dinastia Tang.
* Zhang Liang (remador) (nascut el 1987), remador xinès.
* Zhang Liang (ciclista) (nascut el 1983), ciclista olímpic xinès.
* Zhang Liang (escriptor), pseudònim per l'autor de Els Papers Tiananmen.
# Can Cruixent

Can Cruixent és una masia gòtica al sud del terme de Sant Esteve de Palautordera (al Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Masia orientada cap a l'est. Coberta a dues vessants. Edifici format per planta baixa i un pis. Porxo adossat al vessant esquerre de la façana utilitzat com a aparcament. A la dreta de la façana hi ha un annex utilitzat com a part de l'habitatge. Porta dovellada al damunt de la qual hi ha una finestra de pedra gòtica decorada amb relleus, quatre flors dins de cercles i una flor de lis. El replanell és motllurat. A la seva dreta també hi ha una finestra de pedra amb semi-arc decorada amb un relleu.
La finestra central de la façana té festejadors.

## Història

Inscripció del segle xvii que es refereix a la producció de rajoles per la casa. Els masovers, senyors Arabia, compraren la casa als seus propietaris anteriors.

## Referències

* 1 2 3 4 «Masia Can Cruixent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Can Pla (Vidreres)

Can Pla és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'actual masia consta de dues parts perfectament diferenciades.
Per una banda, tenim el cos antic, que correspon a la masia primigènia, que consta de dues plantes: la planta baixa recull tres obertures, com són el gran portal adovellat, d'arc de mig punt amb unes dovelles considerables pel que fa a la seva mida. Flanquejat per dues obertures rectangulars -una cada banda- de llinda monolítica conformant un arc pla, amb muntants de pedra i cobertes amb un enreixat de ferro forjat. Pel que fa al primer pis o planta noble, aquest recull tres obertures de similars característiques: de llinda monolítica amb tres arquets de mig punt perfilats en la llinda, muntants de pedra i ampit treballat. Destaca en especial la central, perquè la llinda, a part d'albergar els tres petits arquets, també recull uns relleus interessants en forma de rosasses circulars. Aquest cos està cobert amb una teulada de vessants a laterals.
D'altra banda, el cos nou és molt recent (aproximadament uns deu anys). Aquest és fruit de la rehabilitació integral a que es va sotmetre la masia. Està adossat a ponent i recull un garatge i dependències. S'ha intentat respectar al màxim l'estètica rústica que posseïa la masia primigènia. És per això que s'ha utilitzat per la construcció el mateix tipus de pedra imperant en el cos antic. Amb això, per tant, el que s'ha aconseguit és suavitzar el pas visual de la part vella a la part nova. Finalment, cal remarcar que l'obertura d'accés al garatge consta d'una gran llinda monolítica d'aspecte megalòman, amb muntants de pedra i amb una inscripció a la llinda.

## Referències

* 1 2 3 «Can Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ «Can Pla (Vidreres - La Selva)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].

### Bibliografia

* Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: Inventari històric artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998