OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vena profunda

Una vena profunda és una vena que és profunda al cos. Això contrasta amb les venes superficials que estan a prop de la superfície del cos.
Les venes profundes estan gairebé sempre al costat d'una artèria amb el mateix nom (per exemple, la vena femoral està al costat de l'artèria femoral). Col·lectivament, porten la gran majoria de la sang. L'oclusió d'una vena profunda pot posar en perill la vida i sovint és causada per trombosi. L'oclusió d'una vena profunda per trombosi s'anomena trombosi venosa profunda.
A causa de la seva ubicació profunda dins del cos, la intervenció en aquestes venes pot ser difícil.

## Llista

* Vena jugular interna

### Extremitat superior

* Vena braquial
* Vena axil·lar
* Vena subclàvia

### Extremitat inferior

* Vena femoral comuna.
* Vena femoral
* Vena femoral profunda
* Vena poplítia
* Vena peroneal
* Vena tibial anterior
* Vena tibial posterior

## Referències

* ↑ Princeton Review. Anatomy Coloring Workbook, Second Edition. The Princeton Review, 2003, p. 196. ISBN 978-0-375-76342-7.
# Zbrojníky

Zbrojníky és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1303.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ «História Zbrojníky». [Consulta: 19 desembre 2021].
# Claudetita

La claudetita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany i dona nom al grup de la claudetita. Rep el seu nom de F. Claudet, químic francès qui va descriure per primera vegada el mineral.

## Característiques

La claudetita és un òxid de fórmula química As₂O₃. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. És un mineral dimorf de l'arsenolita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la claudetita pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: brizziïta, corindó, ecandrewsita, eskolaïta, geikielita, hematites, ilmenita, karelianita, melanostibita, pirofanita, akimotoïta, romanita, tistarita, avicennita, bixbyita, armalcolita, pseudobrookita, mongshanita, zincohögbomita-2N2S, zincohögbomita-2N6S, magnesiohögbomita-6N6S, magnesiohögbomita-2N3S, magnesiohögbomita-2N2S, ferrohögbomita-2N2S, pseudorútil, kleberita, berdesinskiïta, oxivanita, olkhonskita, schreyerita, kamiokita, nolanita, rinmanita, iseïta, majindeïta, estibioclaudetita, arsenolita, senarmontita, valentinita, bismita, esferobismoïta, sil·lenita, kyzylkumita i tietaiyangita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1868 a la mina São Domingos, a Corte do Pinto, al districte de Beja, a Portugal. Ha estat descrita a altres indrets arreu del planeta, tot i que els jaciments on s'hi pot trobar són escassos.

## Referències

* ↑ «Claudetite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 abril 2017].
# Junta de Comerç

La Junta de Comerç (Junta de Comercio en castellà) va ser una organització nascuda amb la finalitat de promoure el comerç i la indústria. El seu àmbit d'actuació era Castella i va ser creada per Carles II d'Habsburg el 1679.
La Junta de Comerç va fracassar en la seua tasca, sent un organisme totalment ineficaç a principis del segle xviii. A partir de 1730, Felip V intenta reorganitzar l'antiga Junta agregant-li organismes afins. En aquella nova etapa l'organisme tampoc no tindria massa èxit, però la seua reaparició provocà la creació de Juntes Particulars de Comerç, destacant-ne la de València (1762) i, sobretot, la de Barcelona (1758), que es convertiria en un òrgan d'actuació de la burgesia catalana, i l'èxit de la qual explicaria la poca penetració de les Societats d'Amics del País a Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 L'aventura del pensament. Guia de l'Exposició referencial del Museu Valencià de la Il·lustració i de la Modernitat (MuVIM), 01-06-2001, pàg. 91.

## Vegeu també

* Reial Junta Particular de Comerç de Barcelona
# Joseph Reinagle

Joseph Reinagle (Portsmouth, 1762 - Oxford, 12 de novembre de 1825) fou un compositor de música i violoncel·lista popular del segle xviii.

## Biografia

Joseph Reinagle, fill d'un músic alemany resident a Anglaterra, va néixer a Portsmouth el 1762. Era el germà d'Alexander Reinagle. Al principi va ser destinat a la marina, però es va fer aprenent de joier a Edimburg. Després, adoptant la música com a professió, va estudiar la trompa i la trompeta franceses amb el seu pare, i aviat va aparèixer en públic com a intèrpret d'aquests instruments. Actuant sobre consells mèdics, va abandonar els instruments de vent i va estudiar el violoncel sota Schetky (que es va casar amb la seva germana) i el violí sota Aragoni. Va triomfar tan bé que va ser nomenat líder de la banda del Teatre d'Edimburg. Després de presentar-se com a violoncel·lista a Londres, el 1784 va anar a Dublín, on va romandre dos anys. Tornant a Londres, va ocupar un lloc destacat en les principals orquestres i va ser violoncel principal als concerts de Salomon sota Haydn, que li van mostrar molta amabilitat. Es va comprometre a tocar als concerts d'Oxford, va ser tan ben rebut que es va instal·lar a la ciutat i va morir allí el novembre de 1825.
Reinagle era un violoncel·lista molt capaç i gaudia d'una àmplia popularitat. Nathaniel Gow va ser un dels seus alumnes d'Edimburg. Va compondre una gran quantitat de música per a violí, violoncel i pianoforte i va escriure una introducció concreta a l'art de tocar el violoncel (Londres, 1830), que va passar per quatre edicions.
Un fill, músic Alexander Robert Reinagle, nascut a Brighton l'11 d'agost de 1799, va ser de 1823 a 1853 organista de St. Peter's in the East, Oxford i va morir a Kidlington, Oxfordshire, on va ser enterrat el 6 d'abril de 1877.

## Referències

* ↑ Albert Ernest Wier (1938). The Macmillan encyclopedia of music and musicians... The Macmillan company. p. 1525.
* ↑ Hadden, J. C. (23 setembre 2004). "Reinagle, Joseph (1762–1825), instrumentalist and composer". Oxford Dictionary of National Biography. doi:10.1093/ref:odnb/23351. Consultat 30 juliol 2019.
* 1 2 Hadden, J. C. (1896). "Reinagle, Joseph (1762–1836), music composer". Dictionary of National Biography Vol. IIL. Smith, Elder & Co. Consultat 27 febrer 2008. The first edition of this text is available at Wikisource: "Reinagle, Joseph". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900.
# Théofiel Verschueren

Théofiel "Théo" Verschueren, (Sint Jansteen, Hulst, 27 de gener de 1943) fou un ciclista belga, que va ser professional del 1963 fins al 1974. Es va especialitzar en la pista on destaquen els dos Campionats del món de Mig fons.

## Palmarès

* 1963
** 1r a la Volta a Bèlgica amateur
* 1965
** Campió de Bèlgica de Madison (amb Robert Lelangue)
** Campió de Bèlgica de derny
* 1967
** 1r al Gran Premi Stad Sint-Niklaas
* 1968
** Campió d'Europa de derny
** 1r als Sis dies d'Anvers (amb Emile Severeyns i Sigi Renz)
* 1969
** Campió de Bèlgica de derny
** Campió de Bèlgica de mig fons
** 1r al Gran Premi Stad Sint-Niklaas
* 1970
** Campió de Bèlgica de derny
** Campió de Bèlgica de mig fons
* 1971
** Campió del món de mig fons
** Campió d'Europa de derny
** Campió de Bèlgica de derny
** Campió de Bèlgica de mig fons
* 1972
** Campió del món de mig fons
** Campió d'Europa de derny
** 1r als Sis dies d'Anvers (amb René Pijnen i Leo Duyndam)
* 1973
** Campió d'Europa de derny
** Campió de Bèlgica de derny
** Campió de Bèlgica de mig fons
* 1974
** Campió d'Europa de derny

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Muntanyes de Ciucaș

Les muntanyes de Ciucaș (en romanès: Munții Ciucaș, hongarès: Csukás-hegység) és una serralada de Romania. Es troba a la part nord del comtat de Prahova i es troba a la frontera amb el comtat de Brașov.
El pic més alt és el Vârful Ciucaș (Pic Ciucaș), amb 1.954 metres; altres cims són Gropșoare a 1.883 metres, Tigăile Mari a 1.844 metres i Zăganu a 1.817 metres. La serralada consta de dues carenes: la carena Ciucaș – Bratocea en direcció sud-oest-nord-est i la carena Gropșoarele – Zăganu en direcció nord-oest-sud-est, unides per la sella formada pel pic Chirușca. La cresta de Ciucaș es troba al nord i comprèn el pic de Ciucaș, mentre que la cresta de Bratocea es troba al sud i té una longitud de més de 5 quilòmetres.
Les capçaleres del riu Buzău, el riu Teleajen, el riu Tărlung i molts altres es troben en aquestes muntanyes.
A Romania, les muntanyes de Ciucaș es consideren part dels Càrpats de Curvatura. Geològicament, segons les divisions dels Carpats, la serralada forma part dels Càrpats Moldava-Munteni, del grup més gran dels Carpats Orientals Exteriors. Limita al nord-est amb les muntanyes Tătaru a l'est, les muntanyes Întorsurii al nord, i les muntanyes Grohotiș a l'oest.
El poble de Cheia és a prop de la muntanya.

## Referències

* ↑ «Ciucaș – cel mai frumos munte din Carpații de Curbură» (en romanès). romaniasalbatica.ro. [Consulta: 5 novembre 2020].
# Copa Merconorte

La Copa Merconorte fou una competició entre clubs de futbol, organitzada per la CONMEBOL, que es disputà a Sud-amèrica del 1998 al 2001, any en què fou reemplaçada per la Copa Sud-americana. Hi prengueren part clubs de Veneçuela, Colòmbia, Equador, Perú i Bolívia, i puntualment mexicans, costa-riquenys i estatunidencs.

## Campions

| Any | Campió | Finalista |
| 1998 | C.A. Nacional | Deportivo Cali |
| 1999 | Club América de Cali | Independiente de Santa Fe |
| 2000 | C.A. Nacional | Club Millonarios |
| 2001 | Club Millonarios | Emelec |

## Referències

* ↑ «Atlético Nacional comienza esta noche la defensa del título de la Copa Merconorte». El Tiempo, 28-07-1999.
* ↑ «Conmebol define torneo internacional que reemplace a la Mercosur». Emol, 07-08-2002.
* ↑ «Las competiciones oficiales de la CONMEBOL». [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ Stokkermans, Karel. «Copa Merconorte». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. [Consulta: 20 juny 2013].
# Yuriko Saito

Yuriko Saito (Sapporo, 1958) és una filòsofa japonesa que va treballar com a professora d'Estètica a l'Escola de Disseny de Rhode Island del 1981 al 2018.
Saito va estudiar a la International Christian University de Mitaka, on es va llicenciar en Arts. Després va fer un postgrau a la Universitat de Wisconsin i es va doctorar en Filosofia amb una menció en literatura japonesa el 1983. Va ser editora de la revista en línia Contemporary Aesthetics, és consultora de l'editorial The British Journal of Aesthetics i va ser membre de la American Society for Aesthetics.

## Obra publicada

* (2007): Everyday aesthetics. Oxford: Oxford University Press.
* (2017): Aesthetics of the Familiar. Everyday Life and World-Making. Oxford: Oxford University Press.
* (2022): Aesthetics of Care. Practice in Everyday Life. London: Bloomsbury Publishing.

## Referències

* ↑ «Yuriko Saito» (en anglès). [Consulta: 21 abril 2023].
* ↑ Domínguez, M. Jesús Godoy «Belleza y moral en Yuriko Saito:» (en castellà). Pensamiento. Revista de Investigación e Información Filosófica, 77, 296, 2021, pàg. 787–807. DOI: 10.14422/pen.v77.i296.y2021.010. ISSN: 2386-5822.
* ↑ Mizrahi, Alejandra «SAITO, Yuriko (2007). Everyday Aesthetics». Enrahonar: an international journal of theoretical and practical reason, 49, 2012, pàg. 162–165. ISSN: 0211-402X.
# Clot de Llastarri

El Clot de Llastarri és un paratge del terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme ribagorçà d'Espluga de Serra.
Està situat al costat de llevant de l'antic poble de Llastarri; és un clot bastant profund per on davalla el barranc del Clot de Llastarri, afluent per la dreta del barranc de Miralles

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Junta de Comunidades de Castilla-La Mancha

La Junta de Comunitats de Castella-La Manxa, o simplement Junta de Comunitats, (en castellà i oficialment, Junta de Comunidades de Castilla-La Mancha) és la institució a través la qual s'organitza l'autogovern de la Comunitat Autònoma de Castella-la Manxa. La Junta de Comunitats està integrada per les Corts de Castella-la Manxa, pel President de la Junta de Comunitats i pel Consell de Govern.

## Corts de Castella-la Manxa

Les Corts de Castella-la Manxa són l'Assemblea Legislativa de la Comunitat Autònoma, a la qual correspon l'elaboració i aprovació de les Lleis i l'elecció i el cessament del President de la Junta de Comunitats.

## President de la Junta de Comunitats

El President de la Junta de Comunitats és el suprem representant de la Comunitat Autònoma i el representant ordinari de l'Estat en aquesta; la seva elecció té lloc pel vot favorable de la majoria absoluta del Ple de les Corts de Castella-la Manxa i el seu nomenament correspon al Rei. L'actual president de la Junta és Emiliano García-Page, del PSCM-PSOE.

## Consell de Govern

El Consell de Govern és l'òrgan polític i administratiu superior de la Comunitat, al que correspon l'exercici de la potestat reglamentària i l'acompliment de la funció executiva; està compost pel president de la Junta de Comunitats, que ho presideix, i pels Consellers nomenats per ell per a fer-se càrrec de les diferents Conselleries. Després del canvi de partit governant a les eleccions del 22 de maig de 2011, aquest és el nou Consell de Govern:
| Càrrec | Nom |
| Presidència | Emiliano García-Page Sánchez |
| Vicepresidència | José Luis Martínez Guijarro |
| Conselleria d'Economia, Empreses y Treball | Patricia Franco Jiménez |
| Conselleria d'Hisenda i Administracions Públiques | Juan Alfonso Ruiz Molina |
| Conselleria d'Igualtat i Porteveu | Blanca Fernández Morena |
| Conselleria de Sanitat | Jesús Fernández Sanz |
| Conselleria d'Agricultura, Aigua i Desenvolupament Rural | Francisco Martínez Arroyo |
| Conselleria d'Educació, Cultura i Esports | Rosa Ana Rodríguez Pérez |
| Conselleria de Foment | Ignacio Hernando Serrano |
| Conselleria de Benestar Social | Aurelia Sánchez Navarro |
| Conselleria de Desenvolupament Sostenible | José Luis Escudero Palomo |

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 394. ISBN 84-930048-0-4.

## Vegeu també

* Estatut d'Autonomia de Castella-la Manxa

## Enllaços externs

* Junta de Comunitats de Castella-la Manxa.
* Corts de Castella-la Manxa.
* Estatut d'Autonomia de Castella-La Manxa (Llei Orgànica 9/1982 de 10 d'agost)
* Portal del Ciutadà
# Josip Pivarić

Josip Pivarić (30 de gener de 1989) és un defensa croat que juga pel Dinamo de Kíev.

## Carrera
### Dinamo Zagreb

Josip Pivarić es va unir a l'acadèmia juvenil del GNK Dinamo de Zagreb quan era jove. Va ser ascendit al primer equip durant la primavera de 2008. Va ser cedit al filial del Dinamo, NK Lokomotiva Zagreb, aquell mateix any, i va jugar tretze partits la primera temporada amb el Lokosi. El gener de 2009, va signar un contracte de set anys i mig amb el Dinamo Zagreb, i va estar fins a finals de la temporada 2011-2012 cedit al Lokomotiva.
El gener de 2012, Pivarić es va unir al primer equip del Dinamo. Va debutar professionalment pel Dinamo el 25 de febrer de 2012 en una victòria 3-0 contra el NK Karlovac. El seu primer gol pel Modri va ser en un empat a u contra el NK Rijeka el 21 d'abril de 2012.
Pivarić va marcar un gol històric pel Dinamo el setembre de 2015, el gol d'obertura en la cèlebre victòria 2-1 contra l'Arsenal FC a la Lliga de Campions de la UEFA de 2015-2016.
En un amistós contra el noruec Strømsgodset el gener de 2016, Pivarić va contraure mal al lligament del genoll, i li va impedir jugar la resta de la temporada 2015-2016 i perdre probablement una convocatòria de la selecció nacional pel Campionat d'Europa de futbol 2016. Pivarić va tornar a jugar el 6 de juliol de 2016, en una victòria 1-0 en un amistós de pretemporada contra el FC Copenhaguen.

### Dinamo de Kíev

El 8 d'agost de 2017, Pivarić va signar un contracte de tres anys amb el club ucraïnès Dinamo de Kíev.

## Carrera internacional

Pivarić va debutar internacionalment amb la selecció nacional croata de futbol el 14 d'agost de 2013, en una victòria 3-2 contra el Liechtenstein a Vaduz.
El maig de 2018 va ser convocat a la plantilla preliminar de 32 homes per la Copa del Món de Futbol de 2018 a Rússia. Al llarg del campionat, Ivan Strinić, la primera opció de Croàcia per defensa esquerra, patia molèsties en gran part a causa de jugar tres vegades consecutives partits amb pròrroga per tal d'arribar a la final. Això va permetre a Pivarić tenir molt temps de joc durant el camí a la final de la Copa del Món de Futbol de 2018.

## Estadístiques
### Internacional

Actualitzat l'11 de juliol de 2018.
Croàcia :
| Any | Partits | Gols |
| 2013 | 2 | 0 |
| 2014 | 0 | 0 |
| 2015 | 3 | 0 |
| 2016 | 4 | 0 |
| 2017 | 9 | 0 |
| 2018 | 5 | 0 |
| Total | 23 | 0 |

## Referències

* ↑ «Josip Pivarić | Hrvatska nogometna liga». archive.is, 22-07-2012. Arxivat de l'original el 2012-07-22 [Consulta: 15 juliol 2018].
* ↑ «Historische overwinning Dinamo Zagreb op Arsenal» (en neerlandès). NOS.
* ↑ «Josip Pivarić teže ozlijeđen, propušta Europsko prvenstvo!» (en croat). Vecernji.
* ↑ «Kapetan Antolić krasnim pogotkom donio slavlje | Dinamo Zagreb» (en croat). [Consulta: 15 juliol 2018].
* ↑ «Revealed: Every World Cup 2018 squad - Final 23-man lists | Goal.com» (en anglès). Goal.com.
* ↑ «Josip Pivarić - national football team player» (en anglès). [Consulta: 15 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Josip Pivarić al web de la Federació Croata de Futbol (croat)
# Tigre de Java

El tigre de Java (Panthera tigris sondaica) és una de les tres subespècies extintes de tigre. S'extingí el 1978, però part de la població de l'illa de Java creu que encara en queden exemplars en llibertat. Sovint hi ha gent que diu haver vist un tigre o les traces d'un tigre. Tanmateix, el més probable és que confonguin rastres de lleopards amb rastres de tigres. A principis del segle xix encara hi havia tigres arreu de Java, però cap al 1940 ja només vivien als boscos i muntanyes més aïllats.
El tigre de Java es diferencia de les altres subespècies per la mida de certes parts del crani. Aquestes diferències són prou grans perquè alguns biòlegs recolzin agafar el tigre de Java, a vegades juntament amb el seu parent proper, el tigre de Bali (P. s. balica), i classificar-lo en una espècie pròpia, Panthera sondaica. Tanmateix, aquesta proposta no ha rebut una àmplia acceptació.

## Referències

* ↑ Seidensticker, J. (1987) Bearing Witness: Observations on the Extinction of Panthera tigris balica and Panthera tigris sondaica. In: Tilson, R. L., Seal, U.S. (eds.) Tigers of the World. Noyes Publications, Nova Jersey. vista preliminar del llibre
# Montesol

* Aquest article tracta sobre l'autor i pintor. Si cerqueu la urbanització de l'Eliana, vegeu «Mont-i-sol».
Montesol (Barcelona, 1 de desembre de 1952) pseudònim de Francisco Javier Ballester Guillén és un autor de còmic i pintor català. Fou un dels protagonistes de l'anomenada moguda barcelonina, l'època del còmic underground dels anys 1970 i 1980 a Barcelona.

## Biografia
### El còmic (1972-1989)

El 1972 va abandonar els seus estudis de ciències econòmiques, per dedicar-se a dibuixar còmics. És l'època en la qual coneix a altres membres de l'anomenada moguda underground barcelonina, com Pau Maragall, Nazario, Mariscal, Max o Onliyú, entre d'altres.
El 1974 va fundar amb Juan José Fernández Ribera la revista Star. Va formar part del col·lectiu El Rrollo enmascarado i va col·laborar en revistes de còmic editades a Barcelona com El Víbora, Cairo o Makoki.
El 1985 el grup Kortatu va grabar la cançó Don Vito y la revuelta en el frenopático, inspirada en el personatge de Don Vito, creat per Montesol.

### La pintura (1989-present)

El 1989 Montesol va abandonar el còmic, dedicant-se a la pintura, i va començar a col·laborar amb el diari espanyol ABC. Tres anys més tard es va mudar a Vigneux-de-Bretagne i no va retornar a l'estat espanyol fins al 1999, any en el qual es va mudar a Villanueva de la Cañada.
El 2012 va retornar al món del còmic després de 20 anys de pausa, amb la novel·la gràfica Speak Low.

## Premis

* 1987 - Premi Haxtur a la "millor historieta curta" per Barcelona 1992 al Saló Internacional del Còmic del Principat d'Astúries, Gijón.
* 1999 - Premi Max per l'escenografia de Guys and Dolls (amb Llorenç Corbell).

## Obra

| Any | Títol | Guionista | Tipus | Publicació |
| 1974 | Martín Montesol | | Sèrie | Star |
| 1974 | Diploma d'Honor | | Monografia col·lectiva | Coautoedició |
| 1975 | Purita | | Monografia col·lectiva | Mandrágora |
| 1976 | Nasti de Plasti | | Monografia col·lectiva | Mandrágora |
| 1980 | Las aventuras de Marcelo | | Sèrie | Bésame Mucho |
| 1980 | Don Vito | Montesol | Sèrie | El Víbora, Makoki (1982) |
| 1981 | La noche de siempre | Ramón de España | Sèrie | Bésame Mucho nr. 7 |
| 1981 | Destino Gris | Montesol | Sèrie dibuixada per Roger | Cairo |
| 1982-1983 | Fin de semana | Ramón de España | Sèrie | Cairo nr. 8 al 14 |
| 05/2012 | Speak Low | Montesol | Novel·la gràfica | Sins Entido |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Cuadrado (2000), pàg. 867.
* ↑ Caballero, Marta «Javier Montesol» (en castellà). El Cultural, 26-06-2012 [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ «Montesol: "No caí en el infantilismo de Mariscal o Barceló"» (en castellà). ABC, 11-12-2009 [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ Lladó (2001), p. 98.

## Bibliografia

* Cuadrado, Jesús. Atlas español de la cultura popular: de la historieta y su uso, 1873-2000. Ediciones Sinsentido/ Fundación Germán Sánchez Ruipérez, 2000. ISBN 84-89384-23-1.
# Cua (anatomia)

La cua, coa o, col·loquialment, rabo és la part posterior del cos dels animals quan és distinta de la resta i forma un apèndix si fa o no fa més llarg, que conté en els vertebrats les vèrtebres posteriors de l'espinada o columna vertebral, anomenades vèrtebres caudals. Alguns animals també la fan servir per mantenir l'equilibri, com la guineu, o la fan servir com a cinquena extremitat, per exemple el mico. Per extensió de significat, també s'anomena cua un recollit del cabell humà que n'imita la forma o el final d'alguna cosa.
Des del 2003 està prohibit mutilar la cua d'un animal per motius estètics.

## Referències

* ↑ «"Rabo", paraula col·loquial per a referir-se a la cua dels animals terrestres segons l'AVL». Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 6 maig 2018].
* ↑ Ferrer i Fornells, Mariona «Prohibit mutilar la cua dels gossos a Espanya». Ara, 17-03-2017, pàg. 16.
Viccionari
# BioNTech

BioNTech (/ˈbaɪ.ɒn.ˌtɛk/) és una empresa biotecnològica alemanya dedicada al desenvolupament i fabricació d'immunoteràpies actives per a un enfocament específic del pacient en el tractament de malalties greus.
Desenvolupa candidats farmacèutics basats en l'ARN missatger (ARNm) per utilitzar-los com a immunoteràpies contra el càncer individualitzades, com a vacunes contra malalties infeccioses i com a teràpies de reemplaçament de proteïnes per a malalties rares, i també desenvolupa teràpia cel·lular, nous anticossos i immunomoduladors de molècules petites com a opcions de tractament per al càncer. La companyia ha desenvolupat fàrmacs per a persones individualitzadament basat en l'ARNm administrat intravenosament en la immunoteràpia del càncer basada en ARNm, ja en assaigs clínics i establint el seu propi procés de fabricació.
El 2020, el candidat principal de la companyia de vacuna contra la COVID-19, BNT162, va participar en assaigs clínics de fase III als Estats Units.

## Referències

* ↑ «Form F-1 Biontech Se» (en anglès). U.S. Securities and Exchange Commission, 09-09-2019. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2021. [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ «Covid vaccine: First 'milestone' vaccine offers 90% protection» (en anglès). BBC News, 09-11-2020 [Consulta: 11 novembre 2020].