OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vallis Schrödinger

La Vallis Schrödinger (expressió llatinitzada de "Vall d'Schrödinger") és una vall allargada, gairebé lineal, que es troba en la cara oculta de la Lluna. Està orientada radialment pel que fa a l'enorme conca del cràter Schrödinger, i molt probablement es va formar durant l'impacte original que va crear el cràter.
La vall té la forma d'un solc allargat sobre la superfície lunar. Comença en les rampes exteriors de materials ejectats que envolten Schrödinger i continua cap al nord-nord-oest fins que creua la vora del cràter Moulton. Aproximadament a mig camí creua el cràter Sikorsky i, al seu torn, se superposa amb el petit cràter satèl·lit Sikorsky Q.
Les seves coordenades selenogràfiques són 67.0 Sud i 105.0 Est, i es troba dins d'un diàmetre envolupant de 310 km. El seu ample varia entre 8 i 10 km. La vall va rebre la seva denominació del cràter Schrödinger, que porta el nom del físic alemany Erwin Schrödinger (1887-1961).

## Vegeu també

* Geologia de la Lluna
* Selenografia

## Referències

* ↑ "Vallis Schrödinger". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)

### Altres referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 15 novembre 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 15 novembre 2018].
# Vesuvianita

La vesuvianita, també coneguda com a idiocrassa, és un mineral silicat que pot presentar coloracions verdes, marrons, grogues o blaves. La vesuvianita cristal·litza en el sistema tetragonal i se sol trobar en dipòsits de skarns formats a partir de calcàries afectades per metamorfisme de contacte. Va ser descoberta per primer cop inclosa en blocs de lava a prop del Vesuvi, volcà del qual prové el seu nom. Sovint, els cristalls més bonics s'utilitzen com a gemma. ACatalunya s'ha descrit a les mines Montsant (Maresme); a les pedreres de Gualba (Vallès Oriental) i a la mina de la roca del Turó i al Costabona (Ripollès).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vesuvianita pertany a «09.BG: Sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, epidota-(Pb), khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, manganipiemontita-(Sr), ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe2+), okhotskita, pumpel·lyita-(Fe2+), pumpel·lyita-(Fe3+), pumpel·lyita-(Mg), pumpel·lyita-(Mn2+), shuiskita, julgoldita-(Fe3+), pumpel·lyita-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Etimologia

El nom vesuvianita va ser donat per A. G. Werner l'any 1795, ja que es va trobar a les proximitats del Vesuvi; el nom idiocrassa va ser donat per J. Haiiy l'any 1796, i tot i que no és el nom oficial donat per la IMA, encara s'utilitza avui en dia.

## Varietats

* Cyprina: és una varietat procedent de Franklin, Nova Jersey; el blau és degut a les impureses de coure.
* Californita: és el nom que s'utilitza per a la vesuvianita semblant al jade.
* Xantita: és una varietat rica en manganès.
* Wiluïta: és una varietat òpticament positiva procedent de Wilui, Sibèria.

## Referències

* ↑ Mindat
* 1 2 Handbook of Mineralogy
* ↑ «Vesuvianite: Vesuvianite mineral information and data.». [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Deere, W. A. et al., 1962, Rock Forming Minerals: Vol. 1 Ortho- and Ring Silicates, pp. 113 – 120
* Webmineral data
* Vesuvianite at Franklin -Sterling
* Mindat - Cyprine var. w/ location data
# Veszprém

«Veszprém» té aquests significats:
* Veszprém (província), província d'Hongria
* Veszprém (ciutat), ciutat d'Hongria
* MKB Veszprém, equip d'handbol hongarès de la ciutat de Veszprém
# Vil·la Formosa (Font-rubí)

La Vil·la Formosa és un edifici de Font-rubí (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La vil·la Formosa-Janer va ser construïda a principis d'aquest segle.

## Descripció

És un edifici aïllat, situat a la part alta del terme de Font-rubí, al peu de la carretera a Vilafranca, en el nucli de l'Avellà. Té una sola planta amb soterrani. La composició de les façanes és simètrica, organitzada verticalment per pilastres decoratives de maó vist i horitzontalment per una cornisa del mateix material, que també és utilitzat al voltant de portes i finestres. Els elements més remarcables de la façana principal són l'escalinata d'accés amb balustres i els ulls de bou situats damunt la cornisa. La construcció es corona amb coberta de teula a quatre vessants. Un jardí davanter i un hort a la part posterior completen el conjunt.

## Referències

* 1 2 «Vil·la Formosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Vil·la Havemann

La Vil·la Havemann és una obra del municipi de Sitges (Garraf) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa està situada prop de l'estació de Sitges. És un edifici aïllat format per un habitatge i una capella adossada a la part dreta, envoltats per un jardí. La façana de l'habitatge consta de planta baixa i un pis, amb terrat superior. És de composició simètrica amb obertures motllurades i un bacó central amb barana de forja. La capella, que utilitza elements de vocabulari historicista, té una porta d'accés d'arc de mig punt i finestres lobulades a la part superior. La coberta és a dos vessants, de teula àrab.

## Història

A l'arxiu municipal de Sitges es conserven dos projectes per la construcció d'aquest edifici. Amb data del 9 d'agost del 1906 l'ajuntament va donar l'aprovació per realitzar les obres d'una casa amb capella d'acord amb un primer projecte signat per l'arquitecte J.L. Calvo. Posteriorment amb data 25 d'abril de 1907 es va aprovar un nou permís d'obres demanat per la propietària Ursicina Sanahuja, vídua de Havemann, en substitució del projecte anterior. L'arquitecte que va realitzar aquest segon projecte va ser Josep Graner i Prat

## Referències

* 1 2 «Vil·la Havemann». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Vil·la Ignàcia

La Vil·la Ignàcia és una obra eclècticade Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici situat al carrer Tarragona i aïllat dins la seva parcel·la, envoltat d'un pati. Es tracta d'una construcció de planta rectangular, que destaca per la presència d'un mirador en forma de torre amb coberta pròpia de quatre aigües. L'immoble presenta elements d'inspiració classicista, com els trencaaigües d'algunes obertures, en forma de frontons semicirculars decorats amb baix relleu o la cornisa motllurada i amb un fris d'escacs. Cal destacar, també, els elements de ceràmica vidrada en forma quadrangular que es presenten a tota la façana.

## Referències

* ↑ «Vil·la Ignàcia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Villers

«Villers» té aquests significats:
** Ormoy-Villers
** Les Bons Villers, un municipi belga de la província d'Hainaut a la regió valona
* Miscel·lània:
** Batalla de Villers-Bocage, enfrontament succeït el 13 de juny de 1944, durant la Batalla de Normandia
** Edicte de Villers-Cotterêts, edicte dictat el 1539 pel rei Francesc I de França a aquesta vila vora Soissons, a l'actual departament d'Aisne (Picardia)
** Gran Premi de Villers-Cotterêts, competició ciclista francesa d'un dia que es disputava al voltant de Villers-Cotterêts
# Vildé-Guingalan

Vildé-Guingalan (en bretó Gwilde-Gwengalon, gal·ló Vildéu-Gengalan) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2006 tenia 1.137 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 568 | 594 | 644 | 793 | 820 | 878 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1983-1989 | Emile Crochet |
| 1989-2001 | Germain Auffray |
| 2001-2008 | Paulette Lhermitte |
| 2008- | Jean-Yves Juhel |
# Villares de Abajo

Villares de Abajo (Vilares d'Abaxo en asturià) és un poble que pertany a la parròquia de Tormaleo. El poble de Villares de Abajo pertany a la comarca de Narcea.
# Vische

Vische és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 35 quilòmetres al nord-est de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.268 habitants.
Vische limita amb els següents municipis: Strambino, Vestignè, Borgomasino, Candia Canavese, Moncrivello, Mazzè i Villareggia.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 2 abril 2020].
# Visca la Pepa!

Visca la Pepa! és el crit amb el qual des del 19 de març de 1812 (diada de Sant Josep) proclamaven els liberals espanyols la seva adhesió a la Constitució de Cadis (proclamada aquest dia, i coneguda popularment com la Pepa).
La gran popularitat que va tenir el crit, la seva rotunditat i la seva facilitat de difusió fins i tot en circumstàncies de repressió política com les que van arribar entre 1814 i 1820 (restauració absolutista de Ferran VII) i entre 1823 i 1833 (Dècada Ominosa) el van convertir possiblement el primer lema polític de l'edat contemporània. En les mateixes circumstàncies es difonien cançons com el Trágala! (per humiliar Ferran VII, obligat a jurar la constitució en 1820) i l'himne de Riego (per glorificar al militar liberal revoltat llavors i executat en 1823). El fet que anessin altres constitucions i no la de Cadis les que estiguessin en vigor no va restar capacitat de convocatòria al crit, sinó tot el contrari, en afegir la nostàlgia i la comparació de l'ideal progressista amb les restriccions que el liberalisme moderat imposava als textos en vigor al llarg de tot el segle xix.
La difusió del crit no es va detenir a Espanya: a l'època del Risorgimento o unificació italiana es cridava Viva Verdi!, ocultant en el nom del músic l'acrònim de «Vittorio Emanuele Re D'Itàlia».
Va haver-hi altres troballes semàntiques a les Corts de Cadis, com la mateixa paraula «Liberal», que fins llavors significava «generós», i que passa a altres idiomes europeus amb el sentit de «partidari de la llibertat». El mateix va ocórrer amb les paraules «guerrilla» i «guerriller», que s'apliquen des de la Guerra del Francès a la tàctica i als combatents irregulars en la guerra contemporània.
La visió pejorativa del crit, probablement fruit del seu ús irònic pels enemics polítics dels liberals (els absolutistes espanyols), ha acabat imposant el seu ús com a sinònim d'anarquia o fins i tot improvisació, desordre o vagància. Dir d'algú que és un viva-la-pepa, equival a titllar-lo d'irresponsable o despreocupat. Idèntica translació de sentit va sofrir el crit Visca Cartagena!, l'origen del qual va ser la revolta cantonalista durant la Primera República Espanyola (1874).

## Referències

* ↑ «Visca la Pepa!». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Deulonder, Xavier.. Visca la Pepa? : els catalans a l'Espanya de la Constitució de Cadis. ISBN 978-84-939650-3-7.

## Bibliografia

* Deulonder, Xavier. Visca la Pepa? : els catalans a l'Espanya de la Constitució de Cadis. Barcelona: Dux, 2012. ISBN 978-84-939650-3-7.
# Visca la llibertat!

Visca la llibertat! (títol original en francès: À nous la liberté) és una pel·lícula francesa dirigida per René Clair el 1931 i doblada al català.

## Argument

Dos amics detinguts, Émile i Louis, intenten evadir-se. Louis ho aconsegueix gràcies a Émile que els distreu. Fora, Louis es llança al comerç de discs després de fonògrafs. Arriba a tenir un petit negoci, que prospera, i es troba al capdavant de fàbriques cada vegada més gegantines. Émile, alliberat de la presó, continua sent un vagabund, sense fer res. Un dia veu la neboda del comptable de la fàbrica de Louis i s'enamora de la noia. La segueix fins a la fàbrica i, gairebé malgrat ell, és contractat. Els dos antics amics es retroben.

## Repartiment

* Henri Marchand: Émile
* Raymond Cordy: Louis
* Rolla France: Jeanne
* Paul Ollivier: l'oncle
* Jacques Shelly: Paul
* André Michaud: el contramestre
* Germaine Aussey: la dona de Louis
* Léon Lorin
* William Burke
* Vincent Hyspa
* Maximilienne
* Marguerite de Morlaye

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1932. Oscar a la millor direcció artística per Lazare Meerson

## Una pel·lícula de culte

À nous la liberté ha estat una pel·lícula de culte que va esdevenir una mena d'eslògan per a la joventut lletrada durant els anys 1930. Un contemporani escriurà: «Quantes vegades hem vist Sota les teulades de París i aquest espectacle amarg i encantat, amb els seus Luna-Park on canten els ocells mecànics, la seva poesia de paper daurat i de romances, que és À nous la liberté. No sabria dir-ho, però era per a nosaltres el símbol d'aquest temps feliç, on els perills continuaven sent l'americanisme, la superproducció, i no la vaga i la misèria, i en el qual, per acabar, dos vagabunds guanyaven cantant, ells també, les rutes alegres del destí. Així la pantalla ens donava notícies de l'univers. Així apreníem de René Clair a conèixer París, com ens assabentàvem de Baudelaire, de Balzac. »
Aquesta pel·lícula de René Clair, amb Modern Times (1936) de Charles Chaplin, ha estat un símbol per a la joventut intel·lectual francesa dels anys trenta.

## Referències

* ↑ «Visca la llibertat!». Arxivat de l'original el 2012-03-19. [Consulta: 20 octubre 2011].
* ↑ Sánchez Noriega, José Luis; Gubern, Román. Historia del cine: teoría y géneros cinematográficos, fotografı́a y televisión. Nueva edición. Madrid: Alianza, 2006. ISBN 978-84-206-7691-3.
* ↑ «Academy awards database». Academy of Motion Picture Arts & Sciences. [Consulta: 1r febrer 2019].
* ↑ Robert Brasillach, Una generació dins la tempesta - Memòries - la Nostra avant-guerra - Diari d'un home ocupat, París, Plon, (1941), 1968,
* ↑ Diu Jean Touchard, «L'esperit dels anys 1930: una temptativa de renovació del pensament polític francès, Guy Michaud, dir., Tendències polítiques en la vida francesa des de 1789, París, Hachette, 1960, pàg. 101.
# Vinnie Stigma

Vinnie Stigma, nom artístic de Vincent Capuccino (Nova York, 1955), és un guitarrista estatunidenc de música hardcore punk.
És el guitarrista del grup Agnostic Front i exmembre de Madball. A més de la seva labor com a guitarrista, també treballa de tatuador a Nova York.

## Discografia
### Amb Agnostic Front

* 1984 - Victim in Pain
* 1986 - Cause for Alarm
* 1987 - Liberty and Justice for...
* 1992 - One Voice
* 1998 - Something's Gotta Give
* 1999 - Riot! Riot! Upstart
* 2001 - Dead Yuppies
* 2005 - Another Voice
* 2007 - Warriors
* 2011 - My Life My Way
* 2015 - The American Dream Died
* 2019 - Get Loud!

### Amb Madball

* 1989 - Ball of Destruction
* 1992 - Droppin' Many Suckers
* 1994 - Set It Off
* 1996 - Demonstrating My Style

### De solista

* 1994 - Nova York Blood

## Referències

* ↑ «The Most Influential Figures of NYHC: Roger Miret & Vinnie Stigma (Agnostic Front) | Features», 21-12-2018. [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ «Resurrection Fest 2017 - Interview with Agnostic Front» (en vose). [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ Dunlea, Reed. «Vinnie Stigma, de Agnostic Front, autoproclamado primer punk de Nueva York». Vice, 18-04-2015. [Consulta: 10 novembre 2019].
# Vittorio Sala

Vittorio Sala (Palerm, 1 de juliol de 1918 - Roma, 11 de maig de 1996) és un director i guionista italià.

## Biografia

Després de llicenciar-se en dret, es va inscriure al curs de direcció al Centre Experimental de Cinematografia, a Roma, continuant també l'activitat de periodista i crític a les pàgines d'espectacles del diari Il Popolo. A mitjans dels anys 30 va fer una gran quantitat de documentals, per debutar com a director d'un llargmetratge amb la pel·lícula Donne sole del 1956.

## Filmografia
### Director i guionista

* 045: ricostruzione edilizia (1952)
* Il mercato comune europeo (1958)
* Le case degli italiani (1958)
* Costa Azzurra (1959)
* La regina delle Amazzoni (1960)
* I Don Giovanni della Costa Azzurra (1962)
* Il treno del sabato (1964)
* Ray Master, l'inafferrabile (1966)
* Ischia operazione amore (1966)
* Il signor Bruschino (1967)
* Sport Superstar (1978)

### Director

* La luce negli impressionisti (1935)
* Immagini e colore (1938)
* Nebbia a Venezia (1938)
* Palermo Normanna (1938)
* Una storia di Pinturicchio (1938)
* Notturno (1938)
* Il piccolo sceriffo (1950)
* Corali senesi (1954)
* Donne sole (1955)
* Il pittore di borgo (1955)
* La città del cinema (1955)
* Tempo di tonni (1955)
* Defilé (1956)
* Ritmi di New York (1957)
* Giovani delfini (1960)
* Canzoni nel mondo (1963)
* L'intrigo (1964)
* Berlino appuntamento per le spie (Operazione Polifemo) (1965)
* Diritto di Cronaca (1969)

### Guionista

* Fiamme sulla laguna, dirigida per Giuseppe Maria Scotese (1951)
* La palude del peccato (1954)

## Bibliografia

* Catalogo Bolaffi del cinema italiano i Registi Torino 1979

## Referències

* ↑ Capua, Michelangelo. Anatole Litvak: The Life and Films. McFarland, 2015. p. 195
* ↑ Roberto Poppi: Dizionario del cinema italiano. I Registi. Gremese Editore, Rom 2002, p. 378/379
# Vieux-Bourg

Vieux-Bourg és un municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 80 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Vieux-Bourg era de 80 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 dones vivint soles i 12 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 58 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família, 24 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 58 habitatges eren cases. Dels 32 habitatges principals, 27 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 6 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 29 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Vieux-Bourg el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 8 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 12 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 55 persones, 37 eren actives i 18 eren inactives. De les 37 persones actives 33 estaven ocupades (16 homes i 17 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 18 persones inactives 9 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un guixaire pintor i 1 fusteria.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Vieux-Bourg a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Vieux-Bourg a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Vilanuèva d'Agen

Vilanuèva d'Agen (en occità Vilanuèva d'Òlt, en francès, Villeneuve-sur-Lot) és un municipi francès al departament d'Òlt i Garona (regió de la Nova Aquitània), i irrigat pel riu Òlt. L'any 1999 tenia 24.734 habitants.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 10 125 | 9 600 | 10 727 | 9 211 | 10 652 | 11 222 | 12 337 | 13 088 | 13 212 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 13 834 | 13 830 | 13 114 | 13 681 | 14 448 | 14 560 | 14 693 | 13 798 | 13 561 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 13 594 | 13 540 | 13 181 | 11 350 | 12 047 | 12 197 | 12 655 | 17 055 | 15 784 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 17 295 | 21 682 | 22 307 | 23 045 | 22 782 | 22 782 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1991-2008 | Michel Gonelle | UMP |
| des del 2001 | Jérôme Cahuzac | PS |
# Vixesteblíievskaia

Vixesteblíievskaia - Вышестеблиевская (rus) - és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la península de Taman, a la vora septentrional del liman Tsokur, a 31 km a l'oest de Temriük i a 156 km a l'oest de Krasnodar, la capital.
Pertany a aquest municipi la població de Vinogradni.