OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Portada/article octubre 31
## Algorisme de la colònia de formigues

Els algorismes de les colònies de formigues són algorismes inspirats en el comportament de les formigues i que constitueixen una família de metaheurístiques d'optimització. Va ser proposat per primera vegada per Marco Dorigo i altres en els anys 90. Per a la investigació de camins òptims en un graf, el primer algorisme s'inspira en el comportament de les formigues que cerquen un camí entre la seva colònia i una font d'aliment. La idea original es diversifica després per resoldre una classe més àmplia de problemes, i apareixen diversos algorismes que s'inspiren en diversos aspectes del comportament de les formigues.
# Dario José dos Santos

Dario José dos Santos, conegut com a Dadá Maravilha (4 de març de 1946) és un exfutbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1970.

## Palmarès
### Atlético Mineiro

* Campionat mineiro: 1970, 1978
* Campionat brasiler de futbol: 1971

### Sport

* Campionat pernambucano: 1975

### Internacional

* Campionat gaúcho: 1976
* Campionat brasiler de futbol: 1976

### Bahia

* Campionat baiano: 1981

### Goiás

* Campionat goiano: 1983

### Brasil

* Copa del Món de futbol: 1970

## Referències

* ↑ Lacerda, Bernardo. «Ex-atacante Dario vira atração no treino do Atlético Mineiro desta quinta-feira» (en portuguès). Esporte UOL, 17-02-2011.
* ↑ Dario José dos Santos a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Todos os brasileiros - 1970» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Centre Alemany de l'Emigració

El Centre Alemany de l'Emigració de Bremerhaven es troba en el moll New Harbor, el qual fou obert el 1852 i per on fins al 1890 hi passaren gairebé 1,2 milions de persones que es dirigien a les Amèriques. Si tenim en compte els molls que hi havia al costat, uns 7,2 milions d'emmigrants partiren d'Alemanya des de Bermerhaven.Després d'un període aproximat d'uns vint anys treballant per la seva fundació, el Centre va obrir les portes finalment el 5 d'agost de 2005. Conté una biblioteca de 2.000 llibres sobre la emmigració i una col·lecció en creixement que inclou biografies, imatges, documents i objectes diversos.Ha estat distingit com a millor Museu Europeu de l'any 2007.
Entre 1821 i 1914 un total de 44 milions d'europeus deixaren la seva terra. El segle xix va ser un segle de forts canvis socials a Alemanya (la transició d'una societat agrícola a una d'industrial, creixement demogràfic, atur, desigualtats, etc.) i bona part de la població marxà als Estats Units, Canadà, Sud-amèrica i Austràlia cercant feina, terres, un sou i menjar. Ja en el segle xx, el moviment migratori es va mantenir, assolint els nivells més elevats durant el període de la República de Weimar als anys 20 per causes econòmiques, i després de la Segona Guerra Mundial molts emigrants eren refugiats, desplaçats, sense sostre, etc.

## Referències

* 1 2 «Centre Alemany de l'Emigració». Memorial Democràtic. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2017].
# Fúrsovo

Fúrsovo (en rus: Фурсово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 24 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Torna-la a tocar, Sam

Torna-la a tocar, Sam (en anglès original Play It Again, Sam) és una obra de teatre de l'estatunidenc Woody Allen, entrenada en 1969. El tíulo de l'obra fa referència a la cèlebre frase atribuïda, encara que en realitat no la diu, al personatge interpretat per Ingrid Bergman en la pel·lícula Casablanca.

## Argument

Allan Felix és un home de mitjana edat recentment divorciat que tracta de refer la seva vida. S'enamora i manté una aventura sentimental amb Linda, l'esposa del seu millor amic Dick. Al llarg de la funció, Allan rep els consells del fantasma del seu ídol Humphrey Bogart, si bé finalment decideix ser ell mateix i prendre les seves pròpies decisions. En dir-li a Linda que el correcte és que torni amb el seu marit, Felix reprodueix les paraules que Humphrey Bogart dirigeix a Ingrid Bergman en l'escena final de la pel·lícula Casablanca.

## Produccions

Estrenada al Broadhurst Theatre de Broadway el 12 de febrer de 1969. Va estar dirigida per Joseph Hardy i interpretada per Woody Allen (Allan), Diane Keaton (Linda Christie), Anthony Roberts (Dick Christie) i Jerry Lacy (Bogey).
Es va representar al Teatre Gielgud del West End londinenc des de l'11 de setembre de 1969, protagonitzada per Dudley Moore com Allan i Bill Kerr com Bogart.

## Versió en català

El desembre de 1986, amb el títol de Torna-la a tocar, Sam, se'n va estrenar una versió catalana al Teatre Regina de Barcelona, dirigida per Ricard Reguant i interpretada per Pep Parés (Allan), Angels Gonyalons (en sis papers distints), Anna Briansó (Linda, després substituïda per Maria Elías) i José Luis Sanjuan (Bogart). Reguant va tornar a muntar-la deu anys després, amb interpretació de Elsa Anka, Roger Pera, Josep Julien, Ariadna Planas, Belén González i Oriol Úbeda.

## Versions

L'obra va ser portada al cinema per Herbert Ross amb el títol Play It Again, Sam (1972). Allen va adaptar el guió i va protagonitzar la pel·lícula.

## Referències

* ↑ «Play It Again, Sam ». International Broadway Data Base. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «Bill Kerr: Comedian and actor who began as a child star and became best known working with the Goons and Tony Hancock». The Independent, 03-09-2014. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «Bogart, Allen, Pares, un trío de actores para seducir al público». La Vanguardia, 31-12-1986. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «Torna-la a tocar, Sam » (en catalán). Institut del Teatre. [Consulta: 11 març 2016].
# Portada/efemèride abril 2

Josep Antoni Barraquer i Roviralta
« 1 d'abril · 2 d'abril · 3 d'abril »
# Erwin Bechtold

Erwin Bechtold (Colònia, 1925) és un pintor i interiorista alemany.
Obtingué a Colònia el diploma de mestre caixista i impressor. Durant el període d'aprenent realitzà uns breus estudis a les escoles d'oficis de Colònia, amb Friedich Vordemberge. Per iniciativa d'aquest exposà per primera vegada. El 1950 es traslladà a París, on treballà amb Fernand Léger per després traslladar-se a Barcelona, on va entrar en contacte amb els membres del grup Dau al Set i els membres del grup madrileny El Paso. El 1954 descobrí l'illa d'Eivissa, que seria el seu futur àmbit laboral.
La seva tasca com a interiorista s'ha orientat cap a espais públics i treballs d'arquitectura interior. Des de l'informalisme fins a l'austeritat de les variacions de l'angle damunt d'una superfície plana, la seva obra ha recorregut un llarg camí pels territoris més suggestius de l'art contemporani. Després de passar una temporada a Berlín, on va entrar en contacte amb artistes alemanys de la seva generació, el 1959 fou membre fundador del Grup Ibiza 59 i començà a participar en exposicions col·lectives i individuals a El Corsario. Després d'una època de formes sensuals damunt grans superfícies blanques, el 1966 començaren a aparèixer els primers indicis geomètrics. D'aquesta època data la sèrie Finger singer.
Aspectes importants per a la seva evolució artística foren la prolongada estada a Berlín l'any 1957, així com la temporada a Anglaterra el 1966, on treballà en diverses acadèmies d'art com a professor convidat. El 1968 exposà a la Documenta de Kassel. El 1974 obtengué el primer premi de la VI Biennal Internacional d'Art d'Eivissa. El 1974 inicià les sèries sobre el tema marge-pertorbació de la forma bàsica, seguides el 1987 per la sèrie sobre el tema angle/superfície/espai, que ha continuat fins avui. El més gran dels seus treballs integrats, les quatre façanes del museu Reiis-Engelhorn a Mannheim, fou acabat el 1988.
Entre les seves distincions, destaquen el Premi FAD de l'any 1961, el Premi Miró de 1973, el de Professor Honorari per la seva obra vital a Alemanya, el Premi Illes Pitiüses a Eivissa i l'homenatge a l'artista a Art Barcelona 1999. El 2006 va rebre el Premi Ramon Llull i el 2011 va rebre el Premi Xam d'Arts Plàstiques en homenatge a Pere Quetglas Ferrer, "Xam".

## Vegeu també

* Áncora y Delfín

## Referències

* ↑ «Erwin Bechtold». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «Aproximació biogràfica d'Erwin Bechtold». Icat.cat. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2014. [Consulta: 25 gener 2014].
* ↑ «Áncora y Delfín al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-05-09. [Consulta: 14 abril 2012].
# Cases del carrer Catalunya (la Secuita)

El Carrer de Catalunya és un carrer de la Secuita (Tarragonès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Cases de planta baixa i dos pisos, fetes de materials senzills com paredat, molt usual a la contrada. L'arrebossat de les façanes és molt simple i rústec. Les obertures -portes, finestres i balcons- són de llinda o arc rebaixat i totes emmarcades per senzilles motllures llises. En moltes cases, a la primera planta, s'obren balcons de ferro forjat amb poca volada. Les cases d'aquest carrer corresponen a la tipologia típica de finals del segle xix i principis del XX d'aquesta contrada. Ens assenyalen l'època d'expansió de la Secuita vers el sector nord-est.

## Notes

* ↑ «Carrer Catalunya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Joan Ventura i Ballbé

Joan Ventura i Ballbé (Palau-solità i Plegamans, 12 de gener de 1946 - Sabadell, 4 de desembre de 2014) fou un escriptor, periodista gràfic i promotor del bicicròs a Catalunya.
Joan Ventura fou un amant de l'esport i de la història de Catalunya. Vinculat de sempre a l'esport de diverses facetes, com a practicant fou jugador del C. F. Palau de Plegamans a mitjans de la dècada de 1960. Malgrat la seva vessant d'historiador, i dedicar-se professionalment al camp tècnic, va publicar reportatges a diaris com El Correo Catalán i La Vanguardia i a les revistes Algo, Solo Moto, Historia y Vida i Revista de Arqueología.
Les primeres curses de bicicròs a Catalunya es disputaren a Palau-solità el 1981, promogudes pel fabricant de bicicletes de Sant Feliu de Codines Josep Figueras i, gestionades per la Comissió Nacional de Trialsín i BMX (CNTB), presidida per Pere Pi. Impulsada per la Federació Catalana de Ciclisme (FCC), aquesta comissió fou l'origen de la Comissió Catalana de BMX. Joan Ventur va ser l'ànima d'aquestes primeres edicions de bicicròs.
El Club Sip Sport i la Fundació Museu Moto Mario Soler, ambdues amb domicili a Bassella (Lleida), van fundar en memòria del seu company Joan Ventura, un concurs anual de fotografia vers "100% Enduro", que s'adjudica a principi de cada primavera.
Va fundar la primera revista informativa de Palau-solità i Plegamans que portava per nom Pedra Llarga.

## Obra publicada

Com a periodista d'investigació va publicar els llibres d'assaig:
* El 1994, el llibre Club de Futbol Palau de Plegamans, una entitat amb història; un estudi força complet sobre la vida d'aquesta entitat (Monografies Palauenques).
* El 2006, El surco del labrador (Editorial ERGUÉ, ISBN 978-84-96620-00-1) Amb aquesta obra de lectura amena i fluida i de to col·loquial en Joan Ventura no pretenia altra cosa que posar els preceptes de Mahoma a l'abast del lector occidental.
* El 2007, La masmorra; De la plaça del Sol a la via Laietana: viatge a les tenebres del franquisme (Ed. Cossetània, 2007). El dia 20 d'agost de 1975, en el marc de la Festa Major de l'ex vila de Gràcia, el Raimon havia de fer un concert a l'envelat de la plaça del Sol, ple de gom a gom, davant de 2.000 persones; En Joan Ventura hi era i fou detingut i visqué amb d'altres persones l'aventura d'aquella detenció la qual li donà els arguments per escriure aquest llibre La masmorra.
* Un dels seus treballs d'investigació que li fou molt exhaustiu (per les dificultats que li comportà), el llibre Tren correu 1104: el darrer viatge del Quico Sabaté i els seus quatre companys. (Palau-solità i Plegamans: Edithot, 2010).
* Parlem clar (Ed. Edithot, any 2012)
* El catalanisme polític (Ed. Edithot, any 2012)
* Més que un club (Ed. Edithot, any 2012)

## Referències

* ↑ «L’Ajuntament lamenta la mort de Joan Ventura», 04-12-2014. [Consulta: 18 juny 2023].

## Enllaços externs

* «Testament filosòfic de Joan Ventura i Ballbé (1946-2014)». Nord-est llibertari, 12-01-2013. «Estic cansat, desitjo ser, no podem desistir»
* «Joan Ventura i Ballbé, in memoriam». Nord-est llibertari, 04-12-2014.
# Riu Rurubu

El riu Rurubu o Ruvubu és un riu d'Àfrica central d'uns 300 km de longitud, que pertany a la conca hidrogràfica del Nil.
Neix al nord de Burundi, prop de la ciutat de Kayanza i s'uneix al riu Ruvyironza prop de Gitega. Travessa el Parc nacional de Ruvubu. Posteriorment entra a Tanzània on s'uneix al riu Nyabarongo.
# Secretaria d'Estat de Política Territorial i Funció Pública

La Secretaria d'Estat de Política Territorial i Funció Pública d'Espanya és una Secretaria d'Estat de l'actual Ministeri de Política Territorial i Funció Pública. Substituí en 2020 les antigues Secretaria d'Estat de Política Territorial i la Secretaria d'Estat de Funció Pública.

## Titulars

* Francisco Hernández Spínola (2020-) com a Secretari d'Estat de Política Territorial i Funció Pública.

## Referències

* ↑ «Francisco Hernández Spínola, nuevo secretario de Estado de Función Pública» (en castellà). Europa Press, 21-01-2020. [Consulta: 6 novembre 2020].
# Torrent de la Baga Cerdana

El torrent de la Baga Cerdana, a Moià conegut com a Riera de l'Om, és un torrent que discorre pel terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.

## Origen

Es forma per transformació de la riera de l'Om al sud-est de la Puntogaina, o del Pla de Puntogaina, i al nord-oest del Serrat de Baiones, al límit dels termes municipals de Moià i de Monistrol de Calders.

## Curs

Des d'aquest lloc, el torrent de la Baga Cerdana emprèn per la vall de la Baga Cerdana, a migdia del Pla de la Puntogaimna, en direcció a ponent però decantant-se lleugerament cap al sud. Fa un meandre a l'entorn del Llosar, després del qual segueix un tros cap al nord-oest per, tot seguit, quan troba el Serrat de la Tirolena a ponent, trencar més de 90° cap al sud. Al cap d'un breu tram, arriba a l'espectacular Salt de la Baga Cerdana, també anomenat Salt de la Coma, des d'on, sempre cap al sud, continua cap a la Coma.
Passa a llevant d'el Pedregar, deixant a l'esquerra la Font Fresca, i, després de fer un darrer revolt, s'aboca en la Golarda al sud de la masia de la Coma.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Portada/efemèride abril 13

Neus Català
« 12 d'abril · 13 d'abril · 14 d'abril »
# Escoles Velles de Martorell

Les Escoles Velles de Martorell és un habitatge de Maçanet de la Selva (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Escoles edificades dins la propietat del Mas Can Reig. Edifici de planta rectangular; consta de dues plantes, és a dir planta baixa i primer pis. La façana principal presenta una porta i dues finestres rectangulars, mentre que en el vessant longitudinal trobem quatre obertures. En totes les obertures s'observa predomini i preponderància d'emmarcarment motllurat i tipologia rectangular. Finalment, cal apuntar que hi ha dos tipus d'arrebossat: per una banda, és rugós en la part inferior de l'edifici, assumint una alçada d'aproximadament un metre i mig; mentre que per l'altra, és allisat en tota la part superior. El coronament o teulada de l'edifici és projectat amb coberta a quatre aigües.

## Història

Edifici construït l'any 1921 segons projecte de l'arquitecte Bonaventura Conill i finançat amb l'aportació i treball voluntari dels veïns. Les escoles varen ser inaugurades l'any 1923 i tancades l'any 1965. Després del tancament de l'escola l'edifici i els terrenys varen tornar a quedar agregats al mas Can Reig pels drets que els propietaris d'aquest tenien com a propietaris dels terrenys cedits per a la construcció de l'edifici (en la subhasta pública la família propietària tenia dret de compra). Actualment (2005) la casa i l'escola són utilitzades com a segona residència. Com hem dit anteriorment, les escoles varen ser edificades dins dels terrenys del Mas Can Reig, la qual es tracta d'una masoveria de la propietat de Buscastell que sempre ha anat lligada des de la seva construcció a l'esmentada família. A mitjans dels anys vuitanta, el propietari era Josep Maria Tusel, i tots els seus propietaris antics, són els esmentats a la casa pairal de Buscastell.
Dintre de la propietat s'hi va edificar l'escola, la qual va ser inaugurada pel batlle de Maçanet, Sr. Joan Brossa, l'any 1923, amb 36 alumnes, i amb els temps havia arribat fins al nombre de 50. Era una escola mixta i amb una sola mestra, la senyoreta Coloma Avellà Miró, que hi exercí durant 33 anys, i en els últims temps es va fer càrrec de l'ensenyament el Sr. Rector de la parròquia, mossèn Conrad Ruhí. Acabà el funcionament d'aquesta escola, l'any 1965, i l'edifici i el terreny va tornar a quedar agregat al mateix mas, per compra a subhasta a l'Ajuntament de Maçanet. De sortir dues ofertes iguals, quedava per Josep Maria Tusell, per drets que tenia la família anteriorment propietària i donant del terreny. Té una extensió de cinc vessanes de cultiu i quinze de bosc.

## Referències

* 1 2 3 «Escoles Velles de Martorell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Cervera de los Montes

Cervera de los Montes és un municipi de la província de Toledo a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Sotillo de las Palomas, Marrupe, San Román de los Montes, Pepino, Segurilla, Montesclaros i Navamorcuende.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Mariano González Sánchez | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Mariano González Sánchez | AP/PDP/UL | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | María Isabel García García | PP | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | María Isabel García García | PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | María Isabel García García | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | María Isabel García García | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Apolonio Rodríguez González | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Apolonio Rodríguez González | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 428 | 406 | 400 | 398 | 386 | 377 | 364 | 355 | 337 | 329 |
# Riu Ruzizi

El Ruzizi o Rusizi és un riu, afluent del riu Congo, que té una llargada de 117 km i un cabal mitjà de 100 m³/s, que neix al Llac Kivu fins al Llac Tanganyika a l'Àfrica central. Davalla en total des d'una altitud 1500 m als 770 m. El pendent més fort es troba als 40 km inicials del seu curs i és allà on s'han instal·lat centrals hidroelèctriques. Arriba al llac Tanganyika formant un delta.
El Ruzizi és un riu de formació recent (fa uns 10.000 anys) i es va originar per fenòmens vulcànics associats amb aixecament de les Muntanyes Virunga.
Aquest riu fa frontera entre Ruanda,a l'est, i la República Democràtica del Congo, a l'oest. Més avall del seu curs forma una part de la frontera entre la República Democràtica del Congo i l'estat de Burundi
Al segle xix els exploradors britànics com Richard Francis Burton i John Hanning Speke, desconeixedors de la direcció del curs del riu Ruzizi, creien que el riu es dirigia cap al Nil Blanc. David Livingstone i Henry Morton Stanley van descobrir que aquesta no era la direcció.

## Fauna i flora

Hi ha un cocodril, molt publicitat, anomenat Gustave que habita la riba del riu Ruzizi i les ribes nord del Llac Tanganyika. Gustave, fa uns 6 m de llargada i pesa uns 900 kg i es creu que ha matat i s'ha menjat moltes persones.
Les herbes altes ciperàcies són comunes en les abundants zones pantanoses també hi ha zones amb pastures per la ramaderia.

## Referències

* ↑ Felton, Anna A.; Russell, James M.; Cohen, Andrew S.; Baker, Mark E.; Chesley, John T.; Lezzar, Kiram E.; McGlue, Michael M.; Pigati, Jeffrey S.; Quade, Jay «Paleolimnological Evidence for the Onset and Termination of Glacial Aridity from Lake Tanganyika, Tropical East Africa». Palaeogeography Palaeoclimatology Palaeoecology, 252, 3–4, 2007, pàg. 405. DOI: 10.1016/j.palaeo.2007.04.003.
* 1 2 3 «Google Maps». Google, 2013. [Consulta: 14 gener 2013].
* ↑ Ondaatje, Christoper. Journey to the Source of the Nile. Toronto: Harper Collins, 1998, p. 166. ISBN 0-00-200019-9.
* ↑ McRae, Michael «Gustave the Croc Surfaces to Strike Again». National Geographic, febrer 2008 [Consulta: 14 gener 2013].
# Tetraleurodes banksiae

Tetraleurodes banksiae és un hemípter del gènere Tetraleurodes de la família dels Aleiròdids.
L'espècie va ser descrita científicament per primera vegada per Martin el 1999.

## Referències

* ↑ Jon H. Martin & Laurence A. Mound (2007) "An annotated check list of the world’s whiteflies (Insecta: Hemiptera: Aleyrodidae)" Zootaxa 1492: 1-84 Link
# Tossal del Gassó

El tossal del Gassó és un cim de 803,1 metres d'alçada del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà. Tant el tossal del Gassó com el proper portell del Gassó o collada de Gassó prenen el nom de la casa, actualment desapareguda, de cal Gassó. Aquesta antiga masia prengué el nom del malnom d'un dels seus propietaris: en català antic, gas, gassa significava d'ulls blaus, molt clars. És al sud-oest del terme, dins del sistema muntanyós que separa la plana de la zona muntanyosa de ponent del poble. El tossal de Gassó és justament a prop i a ponent del poble, i representa l'element més proper a la plana del sistema muntanyós que davalla de la serra de Monteguida.
Tot a l'entorn del tossal hi ha les masies més occidentals d'Abella de la Conca: al nord, les de Viella (cal Borrell i casa Xinco), a los Planells, can Carreu, cal Jou, casa Montsó, properes a la vila d'Abella de la Conca, cal Xinco Vell, cal Moixarda i cal Serret de Núria ben a prop entre el nord i l'est del tossal. Pertany a la partida de les Vielles.
A ponent del tossal, en l'enllaç cap al tossal de la Doba hi ha el coll de la Torre, al nord-est del qual es troba la font de la Parra. En canvi, i malgrat el nom, la font de Coll de la Torre es troba més allunyada, cap al sud-oest, prop de cal Cap-roc. Al seu sud-est es troba la partida de Cabidella.

## Restes paleontològiques

Unes prospeccions arqueològiques efectuades al cim pla del tossal van permetre de trobar-hi restes òssies del Maastrichtià (Cretaci superior); és a dir, l'època en què a la zona de la Conca Dellà hi havia dinosaures. El lloc està catalogat a Patrimoni de la Generalitat de Catalunya amb el nom d'Abella - 2. Aquest jaciment ha estat declarat Bé Cultural d'Interès Nacional (Diccionari Oficial de la Generalitat de Catalunya 4719, del 15 de setembre del 2006).

## Referències

* ↑ Carta arqueològica d'Abella de la Conca. Direcció General del Patrimoni Cultural. Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació de la Generalitat de Catalunya.

## Enllaços externs

* El Tossal del Gassó en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya