OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tinença de Miravet

La Tinença de Miravet fou una senyoria feudal del regne de València, domini dels bisbes de Tortosa, inicialment centrada en el castell de Miravet, situat en l'actual terme municipal de Cabanes, i a la qual pertanyien les poblacions de Cabanes, Bell-lloc del Pla, Albalat dels Ànecs, Miravet i Torreblanca.
El domini del castell de Miravet i el seu territori és concedit per Jaume I al bisbe de Tortosa, en reconeixement de l'ajut del bisbe en l'atac a Peníscola, el 22 d'abril de 1225. Amb el creixement de Cabanes i l'escassa població de Miravet, el 5 de juliol de 1575 el bisbe Juan Izquierdo annexa Miravet i Albalat dels Ànecs al terme de Cabanes, i Cabanes es converteix en la veritable capital de la tinença.
La Tinença de Miravet apareix al mapa de comarques d'Emili Beüt "Comarques naturals del Regne de València" publicat l'any 1934, composta pels municipis de Bell-lloc del Pla, Cabanes, Orpesa, La Pobla Tornesa, la Serra d'en Galceran, Torreblanca, Vall d'Alba, i Vilafamés. Actualment es troba integrada en la comarca de la Plana Alta.

## Referències

* ↑ Bofarull y Mascaró 1858: p. 258.
* ↑ Linares Bayo 2010: p. 97.
* ↑ Sánchez Adell 1985: p. 316.
* ↑ Andreu Vall 1970: p. 10.
* ↑ Sarthou Carreres 1913: p. 430.

## Bibliografia

* Andreu Vall, Guillermo. «Epigrafía ibérica, romana y árabe de Cabanes (Castellón)». Arse : Boletín del Centro Arqueológico Saguntino, 11 (1970), pp. 10-18.
* Bofarull y Mascaró, Próspero de. Colección de documentos inéditos del Archivo General de la Corona de Aragón, Vol. 15. Barcelona : En la imprenta del Archivo, 1858. (castellà)
* Linares Bayo, Josep Cristià. Borriol: Canvis estructurals i transformació social de l'Antic Règim a les albors del Liberalisme. Castelló : Universitat Jaume I, 2010 [Tesi doctoral]. ISBN 978-84-694-7216-3.
* Sánchez Adell, José. «La Edad Media cristiana». En La provincia de Castellón de la Plana : Tierras y gentes. Madrid : Confederación Española de Cajas de Ahorro, 1985. 448 pp. ISBN 84-7580-141-2.
* Sarthou Carreres, Carlos. Geografía general del reino de Valencia. Provincia de Castellón. Tomo IV. Barcelona: Alberto Martín Editor, 1913 [Reproducció facsímil; Madrid: Confederación Española de Cajas de Ahorro, 1989. ISBN 84-7580-612-0]
# Plants vs Zombies

Plants vs Zombies és un joc del tipus Tower Defense del 2009 on cal protegir les plantes d'un jardí de l'atac d'uns zombies que avancen per columnes. Se'ls pot matar disparant des de flors o bolets i amb diversos aparells de la casa, al llarg de diferents nivells de creixent dificultat. En cadascun d'ells el jugador escull quin tipus de plantes podrà usar, ja que no totes poden posar-se al jardí al mateix temps, de manera que augmenta l'estratègia necessària per guanyar el joc. Els zombies tenen diferents característiques (porten un cubell protector, per exemple) que fan que calguin un nombre determinat de trets per matar-los. El joc va ser considerat per Gamezebo com un dels millors del seu any

## Vegeu també

* Laura Shigihara

## Enllaços externs

* Plants vs Zombies - Lloc web oficial
4/3/1638
# Rotruda (filla de Lotari I)

Rotruda (cap a 835 / 840 - † ?) fou la filla de Lotari I. Lotari va tenir una altra filla anomenada Hiltruda però sovint anomenada també Rotruda (vers 826 † després de 865), casada amb Berenguer, duc de Spoleto (836-841).
Es va casar cap a 850/851 amb el comte i marquès Lambert II de Nantes († 1 de mai de 852). D'aquesta unió va néixer Wicbert que va ser assassinat el 883 pel seu cosí el duc Hug d'Alsàcia, el fill il·legítim de Lotari II de Lotaríngia.

## Ascendència

| | | | | | 16. Pipí el Breu | 16. Pipí el Breu | 16. Pipí el Breu | 16. Pipí el Breu |
| | | | | | 8. Carlemany | 8. Carlemany | 8. Carlemany | 8. Carlemany | | | |
| | | | | | 17. Bertrada de Laon | 17. Bertrada de Laon | 17. Bertrada de Laon | 17. Bertrada de Laon |
| | | | | | 4. Lluís el Pietós | 4. Lluís el Pietós | 4. Lluís el Pietós | 4. Lluís el Pietós | | | | | | |
| | | | | | | | | 18. Gerold I de Vintzgau | 18. Gerold I de Vintzgau | 18. Gerold I de Vintzgau | 18. Gerold I de Vintzgau |
| | | | | | 9. Hildegarda de Vintzgau | 9. Hildegarda de Vintzgau | 9. Hildegarda de Vintzgau | 9. Hildegarda de Vintzgau | | | |
| | | | | | 19. Emma d'Alamània | 19. Emma d'Alamània | 19. Emma d'Alamània | 19. Emma d'Alamània |
| | | | | | 2. Lotari I | 2. Lotari I | 2. Lotari I | 2. Lotari I | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | 20. Robert d'Hesbaye | 20. Robert d'Hesbaye | 20. Robert d'Hesbaye | 20. Robert d'Hesbaye |
| | | | | | | | 10. Ingerman d'Hesbaye | 10. Ingerman d'Hesbaye | 10. Ingerman d'Hesbaye | 10. Ingerman d'Hesbaye | | | |
| | | | | | 21. | 21. | 21. | 21. |
| | | | | | 5. Ermengarda d'Hesbaye | 5. Ermengarda d'Hesbaye | 5. Ermengarda d'Hesbaye | 5. Ermengarda d'Hesbaye | | | | | | |
| | | | | | | | | 22. | 22. | 22. | 22. |
| | | | | | 11. Edwigis de Baviera | 11. Edwigis de Baviera | 11. Edwigis de Baviera | 11. Edwigis de Baviera | | | |
| | | | | | 23. | 23. | 23. | 23. |
| | | | | | 1. Rotruda | 1. Rotruda | 1. Rotruda | 1. Rotruda | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | | | | 24. | 24. | 24. | 24. |
| | | | | | | | | | | | 12. | 12. | 12. | 12. | | | |
| | | | | | | | | 25. | 25. | 25. | 25. |
| | | | | | | | | 6. Hug III de Tours | 6. Hug III de Tours | 6. Hug III de Tours | 6. Hug III de Tours | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | 26. | 26. | 26. | 26. |
| | | | | | 13. | 13. | 13. | 13. | | | |
| | | | | | 27. | 27. | 27. | 27. |
| | | | | | 3. Ermengarda de Tours | 3. Ermengarda de Tours | 3. Ermengarda de Tours | 3. Ermengarda de Tours | | | | | | | | | |
| | | | | | | | | | | | 28. | 28. | 28. | 28. |
| | | | | | | | | 14. | 14. | 14. | 14. | | | |
| | | | | | 29. | 29. | 29. | 29. |
| | | | | | 7. Ava o Aba | 7. Ava o Aba | 7. Ava o Aba | 7. Ava o Aba | | | | | | |
| 30. | 30. | 30. | 30. |
| | | 15. | 15. | 15. | 15. | | | |
| | | | | | 31. | 31. | 31. | 31. |

## Notes i referències

* ↑ Rotruda a la Fundació per a la genealogia medieval
* ↑ Lambert Ii de Nantes a la Fundació per a la genealogia medieval
* ↑ El duc Hug d'Alsàcia a la Fundació per a la genealogia medieval
# Joan II de Chalon

Joan de Chalon, II comte d'Auxerre i després II comte de Tonnerre (1292 - 1362) fou un noble francès, fill de Guillem de Chalon, VI comte d'Auxerre i senyor de Rochefort i d'Elionor de Savoia.
A la mort del seu pare el 1304 tenia uns 12 anys i el seu avi Joan de Chalon, I d'Auxerre va agafar la regència que va ocupar fins a la seva mort a la segona meitat del 1309. El 1308 va morir la bestia de Joan II, i cunyada de Joan I, Margarida de Borgonya-Tonnerre, i l'avi va agafar igualment el govern del comtat de Tonnerre igualment fins a la seva mort el 1309. Després d'aquesta data el jove Joan II va agafar el govern dels dos comtats i senyories. Vers el 1317 es va casar amb Alícia de Mömpelgard senyora de Montfleur que tenia uns 18 o 19 anys. Van tenir onze fills:
* Joan de Chalon III d'Auxerre i de Tonnerre, dit "el Cavaller Blanc' COMTE DE TONNERRE b: ABT 1318
* Joana de Chalons, senyora de Nancuise (+1342)
* Guillem de Chalon, senyor de Chavannes (+ com a ostatge a Anglaterra el 1360)
* Humbert DE Chalon (+ després de 1362)
* Tristany de Chalon, senyor de Chatelbelin (assassinat el 1369)
* Margarida de Chalon (+ 11 d'octubre de 1378)
* Beatriu de Chalon (+ després de 1369)
* Lluïsa de Chalon, abadessa
* Elionor de Chalon, abadessa de Remiremont (+ 8 d'agost de 1374)
* Isabel de Chalon
* Enriqueta de Chalon (+ després de 1373)
El 1335 la seva germana Joana de Chalons vídua de Robert, fill del duc Robert II de Borgonya, va rebre el comtat de Tonnerre, però a la seva mort el 1360 sense fills, Joan II el va recuperar, i el va cedir al seu fill Joan III. Va morir dos anys després i llavors Joan III també el va succeir a Auxerre.

## Referències

* ↑ Garner, 2014.

## Enllaços externs

* Garner, J.H. «Garner Genealogy Database» (en anglès), 2014.
# Albert White (desambiguació)

«Albert White» té aquests significats:
* Albert White. (1890-1962). Ciclista anglès que va prendre part en els Jocs de 1920
* Albert White. (1895-1982). Saltador de trampolí estatunidenc que va prendre part en els Jocs de 1924
# Tinent general

Tinent general o general de divisió és un grau militar emprat en diversos països. El seu origen es troba a l'edat mitjana, quan el títol de tinent general era usat pel segon en comandament al camp de batalla, normalment subordinat al capità general.
Als exèrcits moderns, el tinent general normalment se situa per sota del de General i per sobre del de Major General; és equivalent al grau naval de vicealmirall. A les Forces Aèries amb una estructura de grau separada, és equivalent al mariscal de l'aire.
El terme Major General és una versió abreujada de l'antic terme de Sergent Major General, que es trobava subordinat al de tinent general. Aquest és el perquè un tinent general és superior a un Major General, quan un Major és superior a un tinent.
En molts països, el grau de General de Cos ha reemplaçat a l'anterior grau de tinent general (com per exemple, França o Itàlia); però per conveniència, normalment són citats per l'anglès Lieutenant General
A més, el general de divisió d'alguns països de l'Amèrica Llatina, com Brasil i Xile, és equivalent a tinent general. 　També, el tinent general en països com el Japó és una classe de comandant de divisió.

## Graus de tinent general per país

* Lieutenant General (Austràlia)
* Lieutenant-General (Canadà)
* Generalleutnant (Alemanya)
* Altábornagy (Hongria)
* Lieutenant-General (Índia)
* Lieutenant General (Irlanda)
* Luitenant-Generaal (Països Baixos)
* Lieutenant General (Pakistan)
* Teniente General (Espanya)
* Lieutenant-General (Regne Unit)
* Lieutenant-General (Estats Units)
* Generalleutnant (Exèrcit Austrïac)
* Lt général/Lt generaal (Component de Terra Belga)
* Teniente General (Forces Militars de Colòmbia)
* Generalløjtnant (Reial Exèrcit Danès)
* Teniente General (Exèrcit de l'Aire Espanyol)
* Kenraaliluutnantti / generallöjtnant (Exèrcit Finès)
* Generalleutnant (Exèrcit Alemany)
* Lieutenant general -فريق (Exèrcit Egipci)
* Αντιστράτηγος (Exèrcit Grec)
* Altábornagy (Exèrcit Hongarès)
* Luitenant-generaal (Reial Exèrcit Neerlandès)
* Generalløytnant (Reial Exèrcit Noruec)
* Generallöjtnant (Exèrcit Suec)
* Pol tho (Reiall Exèrcit Tailandès)
* Lieutenant general (United States Army)

## Equivalents a Tinent General

* General-de-Divisão (Brasil)
* General pukovnik (Croàcia)
* General potpukovnik (Servia, Bòsnia i Hercegovina)
* Général de corps d'armée (França)
* Sepah-Bod (Iran)
* Rav Aluf (Israel)
* Generale di corpo d'armata (Itàlia)
* Rikushō (Japó)
* Jungjang (Corea del Nord)
* Chungjang (Corea del Sud)
* Korpskommandant / Commandant de corps (Suïssa)
* General de divisió (Xile)
* Gruppenführer (Waffen-SS)
* General-de-Divisão (Brasil)
* Général de corps d'armée (França)
* Generale di Corpo d'Armata (Itàlia)
* Rikushō (Japó)
* General de división (Xile)

## Referències

* ↑ Països defineixen com l'OTAN codi rang OF-8 només
# Apatxita

L'apatxita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom de la tribu dels apatxe que viuen a la zona de la mina Christmas, on va ser descoberta.

## Característiques

L'apatxita és un silicat de fórmula química Cu$_9$Si$_{10}$O$_{29}$·11H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic en forma de petites esfèrules de fibres radials. Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'apatxita pertany a «09.HE - Silicats sense classificar amb Cu i/o Zn» juntament amb la gilalita.

## Formació i jaciments

Es troba en fractures tallant roques de granat-diòpsid, reemplaçant els dos silicats i calcita. Sol trobar-se associada a altres minerals com: kinoïta, stringhamita, junitoïta, clinohedrita, xonotlita, apofil·lita, calcita o tobermorita. Va ser descoberta l'any 1980 a la mina Christmas, a la localitat de Christmas, al Comtat de Gila (Arizona, Estats Units). També se n'ha trobat al districte d'Abbey (Nou Mèxic, Estats Units) i a Kandesei (Namíbia). Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina Alforja, situada a la localitat homònima, al Baix Camp.

## Referències

* ↑ «Apachite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2015].
* ↑ «Apachite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 28 desembre 2015].
* ↑ Abella i Creus, Joan «Plumboagardite, green anglesite and other minerals from the Alforja mine, Alforja, Tarragona, Catalunya». Mineral Up, 2, 2018 [Consulta: 13 gener 2024].
# Platja de Ciutat Jardí

La platja de Ciutat Jardí és una platja de la Badia de Palma situada dins el terme de Palma. Està situada a 5 quilòmetres del nucli urbà de la ciutat, al litoral de la urbanització que duu el seu nom, al barri del Coll d'en Rabassa, entre la desembocadura del Torrent Gros i la platja del Penyó. Fa 490 metres de longitud per 35 d'ample i és d'arena blanca i fina. Durant els mesos de juliol i agost presenta un nivell d'ocupació elevat, sobretot de gent local. La nit de Sant Joan és quan es registra el màxim nombre de visitants. Les arenes són blanques, les aigües poc profundes i l'onatge és moderat, perquè està delimitat per esculleres a banda i banda de la platja i també està protegida per esculls situats a 100 metres a l'interior de la mar. A la platja s'hi accedeix per un passeig marítim que compta amb carril bici. Presenta múltiples serveis com dutxes, telèfons públics, aparcament urbà, lloguer d'hamaques i papereres, però no disposa de banys ni zones de busseig. La platja va ser guardonada amb la bandera blava per la seva neteja i per la seva accessibilitat l'any 2015.

## Accessos

Els autobusos que connecten fins a la platja són els nombres 18, 28 i 35. El passeig marítim que voreja la platja està habilitat pel trànsit de bicicletes, patins com per vianants i enllaça el port de Palma amb l'Arenal.

## La urbanització de Ciutat Jardí

La zona fou urbanitzada a principis dels anys vint, amb la idea de construir una barri d'estiu de luxe a prop de Palma. L'any 1922 s'inaugurà l'Hotel Ciudad Jardín, d'estil modernista i neomudèjar, que avui encara continua obert i està protegit pel seu interès arquitectònic i pel fet ser l'hotel més antic de Palma i el segon de tota l'illa. Actualment el barri ha perdut el caire luxós, i hi passen l'estiu tant turistes com veïns de la ciutat. Els dos hotels de la urbanització són petits, puix que poden allotjar entorn d'unes trenta persones, i compten sols amb dues o tres altures, fet que fa que la major part d'usuaris de la platja i de la urbanització siguin locals. A l'extrem oriental de la platja hi ha la Torre d'en Pau, un complex defensiu construït durant la guerra de Cuba, l'any 1898, per tal de defensar la badia de Palma en un eventual atac dels Estats Units d'Amèrica.

## Referències

* 1 2 «Platja de Ciutat Jardí». Platges de Balears. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 9 agost 2019].
* 1 2 Todas las playas de Mallorca. Laluzenpapel, 2011. ISBN 978-84-938783-0-6.
* ↑ Plana web EMT de Palma

## Enllaços externs

* Que playa
* Temps en directe de la Platja de Ciutat Jardí Arxivat 2010-06-25 a Wayback Machine.
* Descripció a Costasur
# Casa al carrer Dalmau de Creixell, 4 (Borrassà)

La Casa al carrer Dalmau de Creixell, 4 és una obra de Borrassà (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres situat al carrer que porta a Creixell de grans dimensions. És una casa que ha estat rehabilitada recentment, però encara conserva l'estructura original i alguna de les seves obertures. La casa és de planta baixa, un pis i golfes, amb coberta a dues vessants de teula i amb una gran terrassa al primer pis. Les obertures de la casa són en arc rebaixat i emmaonades exceptuant la porta d'accés en arc rebaixat i carreuada. A la dovella clau hi trobem inscrita la data 1883. Les cantonades conserven carreus A les cantonades, es poden veure els carreus que s'han deixat a la vista tot i l'arrebossat de la façana. També cal tenir en compte la balconada del primer pis de ferro forjat.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Dalmau de Creixell, 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Vela als Jocs Olímpics d'estiu de 1920 - 30 m²

La regata de vaixells de 30 m² va ser una de les catorze proves de vela que es van disputar al camp de regates d'Oostende durant els Jocs Olímpics d'Anvers de 1920. Hi va prendre part un sol vaixell amb tres tripulants. La competició es va disputar entre el 7 i el 9 de juliol de 1920.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Suècia KullanGösta Lundqvist Rolf Steffenburg Gösta Bengtsson | No es concedí | No es concedí |

## Resultats finals

| Posició | Tripulació | Iot | Regata I | Regata I | Regata II | Regata II | Final |
| Posició | Tripulació | Iot | Pos. | Punts | Pos. | Punts | Punts |
| 1 | Gösta Lundqvist Rolf Steffenburg Gösta Bengtsson | Suècia Kullan | 1 | 1 | 1 | 1 | 2 |
* NF - no finalitza / NS - no surt

## Referències

* ↑ Belgium Olympic Committee. Olympic Games 1920 – Officiel Report (PDF), 1957 [Consulta: 8 febrer 2015]. Arxivat 27 de setembre 2007 a Wayback Machine.
* ↑ «Olympic Medal Winners». International Olympic Committee. [Consulta: 7 febrer 2015].
# Torre de defensa del Volcà Montolivet

La Torre de defensa del Volcà Montolivet és una torre de defensa d'Olot inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una torre de planta circular, bastida amb pedra volcànica i rajols per les obertures.
Disposa de baixos amb espieres i canoneres i dos pisos d'espieres. Tenia un fossat que l'envoltava i un petit mur que l'encerclava. La base està feta de grans blocs de pedra volcànica en forma de talús.
Ha estat restaurada i actualment acull una antena de RTVE. L'accés està prohibit.

## Història

Durant el primer terç del segle xix Olot es veu sotmesa a importants fets d'armes que condicionen fortament el desenvolupament normal de la ciutat. La Guerra del Francès (1813) i la primera Guerra Carlina (1833) fan de la ciutat objecte d'invasions, crema de convents i setges. Les primeres construccions defensives les varen fer els francesos al puig del Montsacopa. Amb la guerra carlina s'aixecaren les tres del volcà de Sant Francesc, la del puig de Bisaroques i la del volcà de Montolivet.

## Referències

* 1 2 3 4 «Torre de defensa del Volcà Montolivet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Jerzy Kukuczka

Józef Jerzy Kukuczka (Katowice, Polònia, 24 de març de 1948 – cara sud del Lhotse, 24 d'octubre de 1989) fou un alpinista polonès.
El 18 de setembre de 1987, en Jerzy Kukuczka (pron. yeh-zhee koo-kootch-kah), conegut pels seus amics com a Jurek (pron. yoo-rĕk), va ser el segon escalador en ascendir els 14 vuit mils (en Reinhold Messner havia completat la tasca un any abans). En Kukuczka els va ascendir al llarg de vuit anys, i durant el procés, va obrir nou noves rutes i va fer quatre cims durant l'hivern.
Ascencions:
* 1979 - Lhotse
* 1980 - Everest - nova ruta
* 1981 - Makalu - sol, estil alpí
* 1982 - Broad Peak - estil alpí
* 1983 - Gasherbrum II - nova ruta, estil alpí
* 1983 - Gasherbrum I - nova ruta, estil alpí
* 1984 - Broad Peak - nova ruta, estil alpí
* 1985 - Dhaulagiri - primera ascensió hivernal
* 1985 - Cho Oyu - primera ascensió hivernal, nova ruta
* 1985 - Nanga Parbat - nova ruta
* 1986 - Kanchenjunga - primera ascensió hivernal
* 1986 - K-2 - nova ruta, estil alpí
* 1986 - Manaslu - nova ruta, estil alpí
* 1987 - Annapurna - primera ascensió hivernal
* 1987 - Shisha Pangma - nova ruta, estil alpí

## Referències

* ↑ McDonald, 2012, p. 138.
* ↑ McDonald, 2012, p. 128.
* ↑ McDonald, 2012, p. 139.
* 1 2 Kukuczka, 1992.

## Bibliografia

* Kukuczka, Jerzy. My Vertical World: Climbing the 8000-Metre Peaks (en anglès). Mountaineers Books, 1992. ISBN 0898863449.
* McDonald, Bernadette. Keeper of the Mountains: The Elizabeth Hawley Story (en anglès). Bernadette McDonald, 2012. ISBN 1927330157.

## Enllaços externs

* Everest History: Jerzy "Jurek" Kukuczka (en anglès)
# Alexandre de Lieja

Alexandre II de Lieja (nascut el ? - mort a Roma, 6 d'agost de 1167) fou príncep-bisbe del principat de Lieja de 1164 a 1167.
Era probablement un noble d'una senyoria del comtat d'Haspengouw o de Duras. El 1130 va ser ardiaca d'Haspengouw, el 1135 ardiaca de Trèveris i el 1145 prebost del capítol de Sant Lambert. A l'octubre de 1165, l'arquebisbe de Colònia Reginald de Dassel. Va fer exhumar les restes de Carlemany i transferir-les a un reliquiari d'argent en preparació de la seva canonització que va concelebrar el 29 de desembre seguint amb Reginald.
A l'inici de 1167 va participar junts amb l'abat de l'principat de Stavelot-Malmedy a l'expedició de l'emperador Frederic I, dit Barba-Roja a Itàlia. El 29 de maig participà en la batalla de Túsculum. Va acompanyar l'emperador quan va entrar a Roma i va fer-se coronar per l'antipapa Pasqual III. Durant l'estada va arreplegar la pesta negra i morí a Roma el 6 d'agost. La seva despulla va ser transportada a Lieja i sebollida a la catedral de Sant Lambert.

## Referències

* ↑ Hennebert, F. «Alexandre II». A: Biographie Nationale de Belgique. tom I. Brussel·les: Académie Royale de Belgique, Editorial H. Thiry-Van Buggenhoudt, 1886, p. 148.
* ↑ Mélard, Claude. «Alexandre II» (en francès). Chronologie de la principauté de Liége. Arxivat de l'original el 2013-11-05. [Consulta: 24 febrer 2012].
# Telmatochromis vittatus

Telmatochromis vittatus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Tanganyika (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 «Telmatochromis vittatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Brichard, P. Cichlids and All the Other Fishes of Lake Tanganyika (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866226677.
* Day, Julia J.; Santini, Simona & Garcia-Moreno, Jaime (2007): Phylogenetic relationships of the Lake Tanganyika cichlid tribe Lamprologini: The story from mitochondrial DNA. Mol. Phylogenet. Evol. 45(2): 629–642.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Maréchal, C. i M. Poll 1991. Telmatochromis. p. 474-478. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Checklist of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.