OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hawk Point

Hawk Point és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 459 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hawk Point tenia 459 habitants, 186 habitatges, i 119 famílies. La densitat de població era de 708,9 habitants per km².
Dels 186 habitatges en un 39,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,9% hi vivien parelles casades, en un 15,6% dones solteres, i en un 35,5% no eren unitats familiars. En el 32,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,8% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 32% entre 25 i 44, un 14,8% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.286 $ i la renda mediana per família de 42.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.594 $ mentre que les dones 20.313 $. La renda per capita de la població era de 14.823 $. Entorn del 8,9% de les famílies i el 9,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hawk Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hawk Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Víctor Rahola i Trèmols

Víctor Rahola i Trèmols (Cadaqués, 1866 — Cadaqués, 1952) fou un escriptor i metge català, germà de Frederic Rahola i Trèmols.
Va treballar de metge a Cadaqués. Com a escriptor, va publicar diversos poemes de caràcter humorístic (recollits a la col·lecció Lectura Popular) així com alguns monòlegs per a teatre.

## Publicacions

* Cadaquesenques (1930), poema humorístic
* Teresa i L'auca de la tuberculosis, teatre
* L'auca de la tuberculosis, de caràcter informatiu

## Referències

* ↑ «Víctor Rahola i Trèmols». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Llistat de Personatges cadaquesencs cèlebres al web de turisme de Cadaqués

## Enllaços externs

* Víctor Rahola i Trèmols | Galeria de Metges Catalans
# Es Rafal (Montuïri)

es Rafal (de l'àrab rahal) és una possessió mallorquina situada al nord del nucli urbà de Montuïri.

## Situació

La possessió del Rafal es troba al nord del terme de Montuïri al costat de l'antic camí d'Inca, actual carretera Ma-3121. Antigament altres explotacions properes veïnes eren la Mudaina, Sabor, el Figueral, Son Moià, Son Cucuí i Son Picornell.

## Història

En la prehistòria les terres del Rafal ja varen ser ocupades intensament des del temps dels talaiòtics. Aquesta presència deixà testimonis com el Campanar des Moros i el poblat des Molinot, a més l'important jaciment de Son Forners es troba molt pròxim.
La conquesta musulmana del 903 dC va iniciar un període de presència islàmica a l'illa que durà fins al segle xiii. En aquest període es forma el Rafal com a explotació, ja que segons la seva etimologia vol dir "casa de camp".
L'any 1229 arribà la conquesta catalana que incorporà Mallorca a la cristiandat, en el repartiment posterior les terres des Rafal restaren a la part del rei Jaume el Conqueridor que les cedí a diversos porcioners.
En una d'aquestes cessions es Rafal anà a parar a la propietat del convent que els dominics tenien a ciutat de Mallorca (l'actual Palma). Així el 1795 trobam una referència al fet que la finca era dels dominics i la seva producció se centrava en els cereals.
El fet més important que patí es Rafal en els darrers temps fou la desamortització. El 24 de març de 1836 el ministre Juan Álvarez Mendizábal sota el regnat d'Isabel II d'Espanya proclamà l'exclaustració de l'orde dels dominics i la desamortització de les seves terres. Es Rafal, com altres terres del terme de Montuïri, es veren afectades per aquesta mesura que atorgava a l'Estat les possessions del clergat. En aquell moment es Rafal tenia una extensió de 53 quarterades de les quals 40 eren de figueres, 6 d'hort amb sínia i 7 de garriga. Per tal de procedir a la subhasta del seu arrendament es dividí la propietat amb dos el primer lot la zona sud-oest i el segon lot a la zona nord-est. La subhastada tingué lloc el 7 de juliol de 1838.
A partir d'aquest moment els primers propietaris civils van vendre les cases i les terres del seu voltant a Antoni Ribas. El qual explotar l'agrícolament la finca fins a la seva mort quan la finca va ser dividida entre els seus dotze fills.
Durant el segle XX l'explotació fou conrada pels descendents d'Antoni Ribas. Així a mitjans dels 90 esdevenir en un hotel agroturisme.
# El Globo

El Globo va ser un diari espanyol matutí d'ideologia republicana fundat com a òrgan del possibilisme de Castelar el primer nombre del qual es va publicar el 21 de març de 1875 i va continuar, no sense dificultats, fins al 1930.
Des de 1880 va ser dirigit per Alfredo Vicenti Rey, fins a 1895 en què ho va abandonar en desacord amb la deriva política de Castelar. Durant aquest període compta amb col·laboradors com Ramón María del Valle-Inclán o Francisco Alcántara. En 1896 va ser adquirit pel Comte de Romanones, qui va encarregar la seva direcció a José Francos Rodríguez i en 1902 passà a mans d'Emili Riu i Periquet, propietari de Revista de Economía y Hacienda, qui comptà en la redacció amb Azorín i Pío Baroja. El periòdic també comptà amb les col·laboracioes de Carmen Blanco y Trigueros.
Fins a la seva desaparició en 1930, va caure en mans de personatges de tercera fila al servei de foscos interessos.

## Referències

* ↑ Burgos Seguí, Carmen de «Carme Blanco Trigueros». Feminal [Barcelona], 8, 24-11-1907, pàg. 772.

## Bibliografia

* Cruz Seoane, María. Historia del periodismo en España. 3. El siglo XX: 1896-1936. Alianza Editorial, S.A., 1996, 1998. 84-206-8178-4/Tomo 3.

## Enllaços externs

* Bibliografia de Castelar
# Ophioscion vermicularis

Ophioscion vermicularis és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 35 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja invertebrats bentònics.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic oriental: des del Golf de Panamà fins al Perú.

## Ús comercial

És comú als mercats locals.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1863. Descriptive enumeration of a collection of fishes from the western coast of Central America, presented to the Smithsonian Institution by Captain John M. Dow. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 162-174.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A., 1867. On the fishes of the states of Central America, founded upon specimens collected in fresh and marine waters of various parts of that country by Messrs. Salvin and Godman and Capt. J. M. Dow. Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London 1866 (pt 3): 600-604.
* ↑ «Ophioscion vermicularis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.
* 1 2 Chao, L.N., 1995.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Jiménez Prado, P. i P. Béarez, 2004. Peces Marinos del Ecuador continental. Vol. 2: Guía de Especies. SIMBIOE/NAZCA/IFEA.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Kipling (cràter)

Kipling és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 164 km de diàmetre. Porta el nom de l'escriptor anglès Rudyard Kipling (1865-1936), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2010.

## Referències

* ↑ «Kipling». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 10 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Jocs Olímpics de Londres

«Jocs Olímpics de Londres» té aquests significats:
* Jocs Olímpics d'Estiu de 1908
* Jocs Olímpics d'Estiu de 1944 (suspesos per la II Guerra Mundial)
* Jocs Olímpics d'Estiu de 1948
* Jocs Olímpics d'Estiu de 2012
# Unió Sindical de Treballadors i Explotats Canacs

La Unió Sindical de Treballadors i Explotats Canacs (francès: Union syndicale des travailleurs kanaks et des exploités, USTKE) és un sindicat de Nova Caledònia, fundat el 5 de desembre de 1981 per l'empresari canac Louis Kotra Uregei amb l'objectiu de moure a l'acció revolucionària, sovint violenta, les forces laborals melanèsies principalment. Fou un dels membres originaris del partit independentista canac FLNKS el 1984. Dona suport a la independència de Nova Caledònia i el seu lema és « Usines Tribus même combat » (Fàbriques, Tribus, el mateix combat).
El març de 1986 esdevingué un sindicat pròxim a la CGT francesa. Després dels Acords de Matignon de 1988, que l'USTKE va signar, fou exclòs dels òrgans de govern del FLNKS per tal de separar l'acció sindical de l'acció política, i abandonà el Front el 1989, tot i que continuà donant-li suport de manera regular.
Des de principis del 2000 l'USTKE va acostar-se als plantejaments altermundistes com els de la Confédération Paysanne i José Bové. A poc a poc s'allunyà de la política del FLNKS i després de presentar candidats alternatius a les eleccions legislatives franceses de 2007 va decidir fundar el seu propi partit, el Partit del Treball el novembre de 2007.
Aquest sindicat és particularment controvertit a l'opinió pública caledoniana per les seves accions "dures", sovint al límit de la legalitat, cosa que li ha valgut nombrosos problemes amb la llei. Els que se li oposen també l'acusen de no representar realment els interessos dels treballadors, sinó de "prendre pel coll" les empreses caledonianes. Es troba força a l'esquerra i rep el fort suport de José Bové, que viatja regularment a Nova Caledònia per fer-li costat. Després de les eleccions sindicals de 2007 i 2008 restà com a la segona força sindical del territori després de l'USOENC.
L'agost de 2009 va protagonitzar forts enfrontaments a Nova Caledònia, arran de convocatòries per la mobilització duta a terme per l'USTKE per a protestar contra l'empresonament del seu líder, Gerard Jodar.

## Enllaços externs

* www.ustke.org Arxivat 2009-12-14 a Wayback Machine.
# Yumi Umeoka

Yumi Umeoka (梅岡 由美) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 1997. Va disputar 4 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 1997 | 3 | 0 |
| 1998 | 1 | 0 |
| Total | 4 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)
# Sant Roc de Banyeres del Penedès

Sant Roc de Banyeres del Penedès és una església de Banyeres del Penedès (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És situada dins la hisenda de Cal Roig, prop de la masia. L'ermita és de dimensions molt reduïdes. Presenta una sola nau, amb un senzill altar, darrere del qual hi ha una imatge de Sant Roc. Les cobertes són de dues vessants. S'hi accedeix per la banda esquerra mitjançant un arc de mig punt. A la façana del davant hi ha un ull de bou i una espadanya sense campanar.

## Història

L'ermita sembla que data de principis de segle, com la masia. Durant la guerra del 1936 fou utilitzada per paller. Posteriorment en desús, per la qual cosa la seva construcció és molt malmesa.

## Referències

* 1 2 «Sant Roc de Banyeres del Penedès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Sant Roc de Banyeres del Penedès». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Castell d'Imabari

El castell Imabari (今 治 城, Imabari-jō) és un castell japonès a Imabari, Ehime, Japó. Aquest castell és conegut com un dels tres Mizujiro, o "Castells al mar", al Japó, juntament amb el castell Takamatsu a la prefectura de Kagawa i el castell Nakatsu a la prefectura d'Ōita.

## Història

Aquest castell va ser construït per Tōdō Takatora, un dàimio local. Va recollir coneixements i tècniques superiors per construir castells des del 1602 fins al 1604 per construir el seu propi. El castell principal original que governava la zona era el castell Kokufu situat al cim del mont Karako. Tot i això, Takatora va pensar que el castell Kokufu no es trobava en el millor lloc per governar la zona, de manera que va abolir l'antic castell i en va fer un de nou, el castell Imabari.
El 1635, aquest castell i el domini Imabari fou succeït per Matsudaira Sadafusa, que és nebot de Tokugawa Ieyasu. Després d'això, ell i els seus descendents van governar allà durant el període Edo.
Per ordre del govern Meiji, tots els edificis associats al castell van ser destruïts. I la propietat de la terra es va vendre al santuari xintoista local. El 1980, el govern de la ciutat Imabari va construir la nova torre de donjon al castell.

## Característiques

El castell Imabari presenta un vast fossat d'aigua de mar, un alt mur de pedra i un estil rar de porta principal. El fossat fa una longitud mitjana de 60 metres i està destinat a neutralitzar les fletxes. Gairebé totes les parts de l'alt mur de pedra no han canviat des del període Edo. La porta principal (鉄 御 門, Kurogane-gomon), està xapada en ferro i flanquejada per torretes.

## Estat de la restauració

El castell Imabari només s'ha mantingut intacte pel que fa a les parets i el fossat. La resta d'edificis són reconstruccions, principalment fabricades amb formigó. El tenshu, en particular, és una construcció moderna de formigó, que només imita l'aspecte exterior de l'original. L'interior és modern i no és representatiu del disseny original. Acull diverses exposicions sobre armes, armadures, escrits i fotografia de castells. La seva planta superior serveix de mirador sobre la ciutat. El tenshu també alberga el museu de ciències naturals de la ciutat.
Les torretes Kurogane-gomon i Bugu-yagura també s'han reconstruït amb un interior i una petita exposició que inclou una maqueta i diversos vídeos que expliquen la seva funció i la història del castell. Altres edificis inclouen les torretes Yamazato-yagura i Okane-yagura, que alberguen el museu de l'antiguitat i el museu d'art local.

## Referències

* ↑ «ぐるなび出張・観光お助けナビ -中津城-». Gourmet Navigator Incorporated. Arxivat 2014-12-24 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Benesch, Oleg and Ran Zwigenberg. Japan's Castles: Citadels of Modernity in War and Peace. Cambridge: Cambridge University Press, 2019, p. 374. ISBN 9781108481946.
# Masfjorden

Masfjorden és un municipi situat al comtat de Vestland, Noruega. Té 1.701 habitants (2016) i la seva superfície és de 556,07 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Masfjordnes.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 25 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Masfjorden - Lloc web oficial
# Hanne Bingle

Hanne Bingle (Dinamarca, 1958) és una activista danesa pels drets de les dones, ex conductora del metro de Londres i powerlifter. El 2017, va ser inclosa en la llista de les 100 dones de la BBC de les dones més inspiradores.

## Vida personal

Hanne Bingle va néixer a Dinamarca i es va traslladar al Regne Unit a la dècada de 1980. Està casada amb Ian Bingle, que també treballava com a conductor del metro de Londres.

## Trajectòria

Bingle es va incorporar a Transport for London el 1998, on va treballar com a assistent d'atenció al client a l'estació de metro de Piccadilly Circus. Es va formar com a conductora del metro de Londres i va començar a conduir trens a la línia Victoria el 2001. Va conduir trens per a TfL durant 13 anys. Durant el seu temps amb TfL, va participar en la xarxa de dones Transport for London. Bingle volia abordar el desequilibri de gènere, ja que en aquell moment, només al voltant del 13% dels conductors de la línia Victoria eren dones. El 2009, va rebre un MBE honorífic pels serveis a la igualtat de les dones i al transport públic. El 2017, va ser inclosa en la llista de les 100 dones de la BBC de les dones més inspiradores.
Des del 2008, Bingle ha competit en competicions professionals d'aixecament de potència, representant Gran Bretanya. Va competir en diversos Campionats del Món entre 2008 i 2012. També és àrbitre nacional.

## Referències

* 1 2 «HONORARY AWARDS 2009». Government of the United Kingdom, 2009. [Consulta: 7 octubre 2018].
* 1 2 3 4 Perasso, Valeria «100 Women: Does having a woman behind the wheel stop harassment on public transport?». BBC News, 16-10-2017 [Consulta: 8 octubre 2018].
* 1 2 3 4 5 «Tube driver Hanne Bingle, of Walthamstow, has received an honorary MBE for services to equality and transport». East London and West Essex Guardian, 23-06-2009 [Consulta: 7 octubre 2018].
* 1 2 3 4 «Female Tube driver honoured with an MBE». Transport for London, 18-06-2009 [Consulta: 7 octubre 2018].
* ↑ «100 Women: Does having a woman behind the wheel stop harassment on public transport?». , 16-10-2017 [Consulta: 8 octubre 2018].
* ↑ «Hanne Bingle (F)». Open Powerlifting. [Consulta: 7 octubre 2018].
* ↑ «2012 WPC World Powerlifting Congress World Championships November 6-11 Riviera Hotel». World Powerlifting Congress, 06-11-2012. [Consulta: 7 octubre 2018].
* ↑ «The WPU & BPF Executives». World Powerlifting Union. Arxivat de l'original el 7 d’octubre 2018. [Consulta: 7 octubre 2018].
# Hatiora rosea

Hatiora rosea és una espècie botànica del gènere Hatiora que pertany a la família de les cactàcies, i un pare híbrid del "cactus de Pasqua" (Hatiora × graeseri).

## Descripció

Hatiora rosea creix generalment amb 1-3 tiges principals en posició vertical. El pis o tres per hexagonal, inicialment vermellós, segments de tija verda després foscos són còncaves i de 2 a 4 centímetres de llarg en els costats. Les vores es fan osques de dues a tres vegades. Les arèoles estan situades al llarg de les vores i la part superior dels brots. Només estan ocupats amb unes poques fines truges.
Les grans flors de color rosa en forma d'embut són de 3 a 4 centímetres de llarg i tenir només com a diàmetre. El fruit de color groguenc es va deprimir esfèrica.

## Distribució i hàbitat

L'àrea de distribució d'Hatiora rosea s'estén des de l'estat brasiler de Paranà a Rio Grande do Sul, on creix al bosc ennuvolat en altituds de 1000 a 2000 metres.

## Taxonomia

Hatiora rosea va ser descrita en la primera descripció (1912) com a Rhipsalis rosea per Nils Gustaf Lagerheim. Wilhelm Barthlott va posar el 1987 en el gènere Hatiora.

### Etimologia

Hatiora: nom genèric atorgat en honor del matemàtic, astrònom i explorador anglès Thomas Harriot (1560-1621), en forma d'un anagrama del seu nom.
rosea epítet que ve del llatí, significa "rosa".

## Referències

* ↑ Svensk Botanisk Tidskrift Utgifven af Svenska Botaniska Foreningen.
* ↑ Bradleya.
* ↑ Urs Eggli, Leonard E.

## Bibliografia

* Hunt D.R. et al. (2006): The new cactus lexikon. DH Books, Miborn Port, England. ISBN 0-9538134-5-2
* Anderson H.F. et al. (2001): The cactus family. Timber Press, Portland, Oregon, USA. ISBN 0-8819249-8-9
# Zhou Shuxi

Zhou Shuxi (en xinès: 周淑禧; en pinyin: Zhōu Shūxǐ) fou una pintora xinesa que va viure sota la dinastia Qing. Oriunda de Jiangyin, província de Jiangsu, nascuda el 1624, va morir vers el 1705. Era la filla de Zhou Rongqi i germana Zhou Shuhu.
Les dues germanes Zhou van aprendre a pintar amb el seu pare. Zhou Shuxi va destacar com a pintora de temes budistes (són famosos els “Setze guanyin" mentre que Zhou Hu va ser coneguda com a pintora d'insectes, ocells i flors (Font. K.Olsen).

## Bibliografia

* Chronology of Women's History de Kirstin Olsen. Greewood Press (USA) 1994. Pàg,79 i 506.

## Enllaços externs

* http://www.dpm.org.cn/www_oldweb/English/E/e9/11-01.htm Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Scutiger mammatus

Scutiger mammatus és una espècie d'amfibi que viu a la Xina i, possiblement també, a Myanmar.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Liang, F., Lau, M.W.N., Guanfu, W. & Yuezhao, W. 2004. Scutiger mammatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 13 de gener de 2008.
# Castell d'Iraj

El Castell d'Iraj (persa: قلعه ایرج) és un castell situat al nord-est de Varamin i a prop d'Abad Ja'far, al nord de l'Iran. Va ser construït entre finals del segle iv i principis del segle v, durant l'Imperi Sassànida.
Esta gran fortalesa de forma rectangular estava feta de maó i té un perímetre de 1280 per uns 1440 metres. Els seus murs tenen una alçada de 12 metres. Tenia quatre portes, però tan sols se'n conserva la porta principal. El Castell d'Iraj és un dels majors castells del país amb una superfície de 200 hectàrees.

## Referències

* 1 2 «Iraj Castle» (en anglés). Iran Toursim & Touring Online. [Consulta: 6 desembre 2016].
* 1 2 3 «Iraj Castle (Qale Iraj)» (en anglés). iran.farsfoundation.net. Arxivat de l'original el 2 de setembre 2013. [Consulta: 6 desembre 2016].
# Masgrau (Sant Vicenç de Torelló)

Masgrau és una masia de Sant Vicenç de Torelló (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana, orientada a migdia. Presenta un portal rectangular amb llinda datada. Consta de planta baixa, pis i golfes. A la part dreta i dins el cos de l'edificació s'obren unes galeries de petites dimensions a nivell del primer pis. La casa està envoltada de dependències agrícoles i a pocs metres hi ha una granja. L'estat de conservació és bo puix que ha estat arrebossada recentment, deixant la pedra vista a les llindes i elements de ressalt, malgrat alguns afegitons de la part superior.

## Història

Antic mas registrat entre els dotze masos que figuren al fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Sant Vicenç de Torelló. Aleshores habitava el mas la vídua de MASGRAU.
El mas es degué reformar al segle xvii, segons indiquen les llindes de la finestra i portal de migdia: 1686 (finestra) i 1691 (portal).

## Referències

* 1 2 3 4 «Masgrau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].