OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Altamira

«Altamira» té aquests significats:
* Toponímia:
** Altamira (Bilbao), barri del districte bilbaí de Basurtu-Zorrotza
** Altamira (Pará), municipi brasiler
** Cova d'Altamira, cavitat natural en què es conserva un dels cicles pictòrics i artístics més importants de la Prehistòria al municipi de Santillana del Mar (Cantàbria, Espanya)
** Cova d'Altamira i art rupestre paleolític del nord d'Espanya, grup de divuit coves situades en diferents regions del nord d Espanya, representatives de l'apogeu de l art rupestre paleolític, desenvolupat a Europa entre els anys 35.000 i 11.000 aC.
** Escola d'Altamira, projecte per impulsar l'avantguarda artística espanyola després de la Guerra Civil Espanyola
** Palau d'Altamira, edifici en ple centre de la ciutat d'Elx (el Baix Vinalopó)
* Biografies:
** Fèlix d'Altamira (Barcelona, 1851 - Sant Antoni de Vilamajor, Vallès Oriental, 1938), escriptor català
** Rafael Altamira y Crevea (Alacant, 1866 - Mèxic DF, 1951), humanista, historiador i americanista; pedagog, jurista, crític literari i escriptor valencià
# Tolkien (pel·lícula)

Tolkien és una pel·lícula biogràfica de 2019, dirigida per Dome Karukoski i escrita per David Gleeson i Stephen Beresford. Relata la vida del professor d'anglès, filòleg i escriptor J. R. R. Tolkien, autor de El Hobbit, El Senyor dels Anells i El Silmarillion, entre altres llibres, així com de notables treballs acadèmics. La pel·lícula és protagonitzada per Nicholas Hoult i Lily Collins.
Tolkien va ser estrenada a Regne Unit el 3 de maig de 2019 i als Estats Units el 10 de maig de 2019, per Walt Disney Studios Motion Pictures a través de Fox Searchlight Pictures.

## Argument

Un jove Tolkien explorarà la recerca de l'amistat, l'amor i la inspiració artística entre un grup d'estudiants inquiets. Durant l'esclat de la Guerra Mundial, aquesta associació d'interessants estudiants es veu emmerletada. Totes aquestes experiències portaran a Tolkien a escriure les seves novel·les basades en la Terra Mitjana, "El Senyor dels Anells" i "El Hobbit".

## Repartiment

* Nicholas Hoult com a J. R. R. Tolkien
** Harry Gilby com el jove J. R. R. Tolkien
* Lily Collins com Edith Bratt, amor de tota la vida i més tard esposa de Tolkien, qui va servir d'inspiració per a alguns personatges dels seus llibres més famosos.
** Mimi Keene com la jove Edith Tolkien.
* Tom Glynn-Carney com Christopher Wiseman.
** Ty Tennant com el jove Christopher Wiseman.
* Anthony Boyle com Geoffrey Bache Smith.
** Adam Bregman com el jove Geoffrey Bache Smith.
* Patrick Gibson com Robert Q. Gilson
** Albie Marber com el jove Robert Q. Gilson
* Colm Meaney com el pare Francis Morgan.
* Genevieve O'Reilly com Mabel Suffield, mare de Tolkien.
* Craig Roberts com Sam, amb qui Tolkien serveix durant la Primera Guerra Mundial, els horrors de la qual amenacen amb destrossar la "comunitat".
* Derek Jacobi com Joseph Wright.
* James MacCallum com Hilary Tolkien, germà menor de J. R. R. Tolkien
** Guillermo Bedward com el jove Hilary Tolkien.
* Pam Ferris com la senyora Faulkner.

## Estrena

La pel·lícula va ser estrenada a Regne Unit el 3 de maig de 2019 i als Estats Units el 10 de maig de 2019.

## Referències

* ↑ Welk. «J.R.R. Tolkien Biopic With Nicholas Hoult Gets Summer 2019 Release Date». TheWrap, 17-01-2019. [Consulta: 17 gener 2019].
# Selva d'Irati

La selva d'Irati situada al nord de Navarra i al sud d'Iparralde és un espai forestal notable principalment per l'extensió i conservació de la fageda.

## Situació

Es troba en la vall que formen el riu Irati i els seus afluents (Egurgio, Arrantzariena, Kakolla i Txangoa), envoltada de muntanyes com les d'Orhi (2.021 m), Escaliers-Harsudurra (1.472 m), Okabe (1.456 m), Urkulu (1.424 m), Ortzanzurieta (1.570 m) i Abodi (1.537 m), i en gran part entre les valls d'Aezkoa i Salazar.
S'hi accedeix per l'oest a través d'Orbaizeta, i per l'est pel municipi d'Otsagabia.

## Història

La zona, que és fronterera entre l'estat espanyol i el francès, va començar a estar en litigi a partir del segle xviii. El 1856, pel tractat dels Límits, tota la vall va ser adjudicada a Espanya, inclòs l'anomenat per raó del litigi monte de la Cuestión, on ara hi ha unes 20 hectàrees de bosc verge amb arbres enormes que no s'han tallat mai (reserva de Lizardoia). Donat l'ús militar de les talles, es va atorgar a l'estat per part dels propietaris sense demanar cap contraprestació econòmica.

## Fauna i flora

Les precipitacions anuals superen els 1.500 litres i el clima és de muntanya mitjana. La superfície de bosc és d'unes 12.400 hectàrees. Les espècies arbòries més representatives són el faig i l'avet blanc, que troben unes condicions òptimes de creixement i van ser intensament explotades (sobretot els avets) per fer vaixells de l'armada espanyola. També hi ha rouredes (Quercus petrae) com les de Tristuibartea i Aritztoki.
Respecte a la fauna, fins a mitjan segle xix existien l'os, el llop i el cérvol i només aquest darrer va ser reintroduït el 1957. Actualment hi ha voltors negres (Gys fulvus).
Aquest indret és un dels lloc de més interès turístic de Navarra; si s'accedeix amb cotxe, cal tenir en compte que l'aparcament no té ni de bon tros capacitat suficient i la filera de cotxes aparcats a la vora dels camins forestals és molt llarga.

## Enllaços externs

* Selva d'Irati (basc) (castellà).
# Pseudanthias leucozonus

Pseudanthias leucozonus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima temperat i associat als esculls de corall que viu fins als 40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1871-1876. Atlas ichthyologique des Indes Orientales Néêrlandaises, publié sous les auspices du Gouvernement colonial néêrlandais. Tome VII. Percoides I, Priacanthiformes, Serraniformes, Grammisteiformes, Percaeformes, Datniaeformes. Atlas Ichthyol. v. 7 . 1-126.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Pseudanthias leucozonus». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 «Pseudanthias leucozonus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Heemstra, P.C. i J.E. Randall, 1999. Serranidae. p. 2442-2547. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 4. Bony fishes part 2 (Mugilidae to Carangidae). Roma, FAO. 2069-2790 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Masuda, H. i G.R. Allen, 1993. Meeresfische der Welt - Groß-Indopazifische Region. Tetra Verlag, Herrenteich, Melle. 528 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Joan Fuster i Gimpera

Joan Fuster i Gimpera (Torroella de Montgrí, 25 de gener del 1917 - 4 de setembre del 2011) va ser un pintor que l'any 1986 va rebre la Medalla del Montgrí; fou el primer torroellenc a rebre-la. El pintor de Torroella de Montgrí Joan Fuster serà recordat com el pare de l'estrambotisme, un corrent artístic que ell mateix va batejar el 1974. L'estrambotisme, però, va quedar gairebé oblidat a l'estudi del pintor fins que el 2004 va conèixer el pintor gironí Quim Hereu.

## Biografia

En Joan Fuster i Gimpera es va formar de forma autodidacta, tot i que va rebre consells dels pintors Josep Maria Mascort i Ramon Reig i Corominas. Va alternar des de petit el cultiu de la pintura amb la seva vocació per la música. Es dedicà sobretot a l'aquarel·la, però també feu incursions en la pintura a l'oli, a l'aiguada i a l'acrílic. El 1949 es va presentar al públic en una mostra individual celebrada a Girona. Posteriorment, va fer diverses exposicions monogràfiques o de grup i el 1959 va aconseguir el primer premi de la Diputació de Girona. La seva obra va ser ben acollida a París, en una mostra d'acuarelistes francesos, i que el 1953 va guanyar un premi al Saló d'Aquarel·listes de París. El 1981 se li va dedicar una molt completa exposició a La Fontana d'Or i poc més tard va exposar a la Galeria Mayte Muñoz de Barcelona.
L'aportació plàstica de Joan Fuster i Gimpera abasta diversos procediments i gèneres temàtics. Va practicar intensament l'acuarela, tècnica en la que va demostrar una especial habilitat, però també la pintura a l'oli i a l'acríl·lic, el dibuix a la ploma i la pintura al fresc. El temes més freqüents són les marines - quasi sempre de la Costa Brava, concretament de L'Estartit, on hi tenia el seu taller - i el paisatge en general. Els seus quadres de caràcter surrealista mereixen menció a part: igualment ambientats en contexts mariners, reflexant la influència del Dalí de Port Lligat. Alguns dels seus dibuixos denoten un cert paral·lelisme amb l'univers visionari de El Bosco.

## Estrambotisme

El 1974, Fuster utilitza per primera vegada el nom «estrambotisme» per definir la seva obra: "L'estrambotisme és una faula plàstica que expressa idees que fugen de la normalitat, sense que l'artista se supediti als cànons. Qualsevol element, sense perdre la seva identitat, pot ser una altra cosa". Per exemple, Joan Fuster va pintar Mort d'un gran ocell, el quadre on va pintar el seu gos com un notari en un enterrament rodejat d'aus que van a donar el seu últim adéu a l'amic emplomat.

## Referències

* ↑ «Cònjuge». Arxivat de l'original el 31 de desembre 2014. [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ «Llibre autobiogràfic». [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ «Distinció Medalla del Montgrí any 1986». Arxivat de l'original el 2014-05-18. [Consulta: 17 maig 2014].
* ↑ Joan Fuster, pare de l'estrambotisme
* ↑ «Joan Fuster, creador de l'estrambotisme». elpais.com. [Consulta: 30 desembre 2014]. (castellà)
* ↑ «Biografia a la Gran Enciclopèdia Catalana». enciclopedia.cat. [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ Premi aquarel·lista a París al 1953
* ↑ Ressenya biogràfica, consultat al 17/05/2014
* ↑ Definició estrambotisme per Joan Fuster
# Johann Wilhelm von Müller

El baró Johann Wilhelm von Müller (4 de març de 1824 - 24 d'octubre de 1866) va ser un ornitòleg i explorador alemany.

## Primers anys de vida

Müller va néixer a Kochersteinsfeld, Neckarsulm, nét del banquer Johannes Müller. El 1845 va viatjar al Marroc i Alger, i el 1847 va emprendre un viatge més llarg a l'Àfrica, acompanyat d'Alfred Brehm com a secretari. Van viatjar per Egipte fins a Khartum i Kordufan, tornant a Alexandria el febrer de 1849.
Müller va deixar Brehm allà i va tornar a Alemanya amb els exemplars d'història natural recollits durant el viatge i va fer plans per a una tercera expedició. Malauradament, Müller es va trobar amb dificultats financeres i no va poder reunir-se amb Brehm, en canvi li va enviar fons per anar a Khartum amb el germà d'Alfred, Oskar i un metge anomenat Richard Vierthaler.

## Publicacions

A la tardor de 1849 Müller va començar a publicar la revista ornitològica Naumannia, editada per Eduard Baldamus. També va començar a treballar en un llibre il·lustrat titulat Beiträge zur Ornithologie Afrikas (1853-1870), del qual només es van publicar cinc parts. El 1852 va comprar la col·lecció d'història natural de Christian Ludwig Landbeck abans de l'emigració d'aquest a Xile. Més tard, aquell mateix any, va esdevenir director del Jardí Zoològic de Brussel·les, dimitint el 1854. Després va viatjar a Amèrica del Nord i al seu retorn va escriure Reisen in den Vereinigten Staaten, Canadà, und Mexiko (1864-1865).
Müller es commemora amb el nom científic de l'abellerol capblau oriental(Merops muelleri.)
La muntanya Müllerberget a Edgeøya, Svalbard, porta el seu nom.

## Abreviatura (zoologia)

L'abreviatura Müller s'empra per indicar Johann Wilhelm von Müller com a autoritat en la descripció en taxonomia i zoologia.

## Bibliografia

Stresemann, Erwin. Ornithology: From Aristotle to the Present (1975). ISBN 0-674-64485-9.

## Referències

* ↑ «Place names in Norwegian polar areas». [Consulta: 11 desembre 2022].
# Javier Salgado Martín

Javier Salgado Martín, (Bilbao, 6 d'agost de 1980), és un jugador de bàsquet basc, que ocupa la posició de base.

## Carrera esportiva

Es va formar a les categories inferiors del Maristes Bilbao i del CB Lleó. Des de 2001 fins a juliol de 2010 va jugar al Bilbao Bàsquet havent crescut el jugador al mateix temps que el club, ja que va debutar a LEB2, i després de dos ascensos, el projecte biscaí es va assentar a la màxima categoria estatal. Al juliol de 2010 el Bilbao Basket prescindí del seu gran capità, i li va retirar la samarreta. Pocs dies després, va fitxar pel San Sebastián Gipuzkoa Basket Club.
Després de quatre temporades al San Sebastián Gipuzkoa Basket Club, el 16 d'agost de 2014 es va anunciar el seu fitxatge pel Tuenti Móvil Estudiantes per a la temporada 2014-15.

## Clubs

* 1998 - 1999 Patronato Bilbao
* 1999 - 2001 Elmar Lleó
* 2001 - 2010 Bilbao Basket
* 2010 - 2014: San Sebastián Gipuzkoa Basket Club
* 2014 - 2015: Tuenti Móvil Estudiantes

## Selecció espanyola

* Selecció d'Espanya sub-20.
* Selecció d'Euskadi (partits amistosos).

## Referències

* ↑ «Javi Salgado se despide del Bilbao Basket» (en castellà). europapress.es.
* ↑ «El GBC ficha a Javi Salgado para dos temporadas» (en castellà). diariovasco.com.
* ↑ «Javi Salgado ya es oficialmente nuevo jugador de Tuenti Móvil Estudiantes» (en castellà). acb.com. Arxivat de l'original el 2014-08-17. [Consulta: 17 agost 2014].

## Enllaços externs

* Javier Salgado Martín jugador a l'ACB
# Tour de l'Ijen

El Tour de l'Ijen (oficialment Banyuwangi Tour de Ijen) és una cursa ciclista anual per les terres de Java Oriental, a Indonèsia, i anomenada així a causa de l'Altiplà d'Ijen. Iniciat el 2012, forma part de l'UCI Àsia Tour.

## Llista de guanyadors

| Any | Guanyador | Segon | Tercer |
| 2012 | Ki Ho Choi | Óscar Pujol | Timo Scholz |
| 2013 | Samad Poor Seiedi | John Kronborg | Rahim Ememi |
| 2014 | Peter Pouly | Hossein Askari | Amir Zargari |
| 2015 | Peter Pouly | Benjamí Prades | Daniel Whitehouse |
| 2016 | Jai Crawford | Ricardo García Ambroa | Dadi Suryadi |
| 2017 | Davide Rebellin | Amir Kolahdozhagh | Víctor Niño |
| 2018 | Benjamin Dyball | Jesse Ewart | Thomas Lebas |
| 2019 | Robbie Hucker | Michael Vink | Jesse Ewart |
| No disputat de 2020 a 2023 ||||
| 2024 | Merhawi Kudus | Metkel Eyob | Benjamí Prades |

## Notes

* ↑ El vencedor inicial Peter Pouly va ser desqualificat per tenir una bicicleta que no seguia la normativa de la UCI

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Tour de l'Iran

El Tour de l'Iran és una cursa ciclista per etapes iraniana que es disputa anualment al mes de juliol. Creada el 1986, va tenir el nom de Tour de l'Azerbaidjan, fins al 2012, ja que la cursa transita pel territori de l'Azerbaidjan Iranià. Forma part de l'UCI Àsia Tour. Fins al 2003 la cursa fou amateur. Ghader Mizbani, amb set victòries, és el ciclista que més vegades l'ha guanyat.

## Palmarès
### Fins al 2003

| 1986: Mohammad Reza 1987: Mohammad Reza 1988: Mohammad Reza 1989: Hossein Mahmoudi 1990: Hossein Mahmoudi 1991: Tamer Avral | 1992: Hassan Sharifzadeh 1993: Kasta Kolov 1994: Dmitriy Katmakov 1995: Iuri Chekov 1996: Sergei Belousov 1997: Andrei Mizúrov | 1998: Ahad Kazemi 1999: Ahad Kazemi 2000: Ghader Mizbani 2001: Ahad Kazemi 2002: Ghader Mizbani 2003: Ahad Kazemi |

### A partir del 2004

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2004 | Alexey Kolessov | Mostafa Seyed | Mert Mutlu |
| 2005 | Ghader Mizbani | Ahad Kazemi | Omar Hasanein |
| 2006 | Ghader Mizbani | Ahad Kazemi | Seyed Rezai |
| 2007 | Hossein Askari | Ghader Mizbani | Rahim Ememi |
| 2008 | Hossein Askari | Ghader Mizbani | Ahad Kazemi |
| 2009 | Ahad Kazemi | Hossein Askari | Ghader Mizbani |
| 2010 | Ghader Mizbani | Amir Zargari | Hossein Askari |
| 2011 | Mahdi Sohrabi | Hossein Askari | Ghader Mizbani |
| 2012 | Javier Ramírez Abeja | Abbas Saeidi Tanha | Hossein Askari |
| 2013 | Ghader Mizbani | Milan Kadlec | Amir Kolahdozagh |
| 2014 | Ghader Mizbani | Samad Poor Seiedi | Ramin Mehrabani |
| 2015 | Samad Poor Seiedi | Rahim Emami | Ramin Mehrabani |
| 2016 | Samad Poor Seiedi | Rahim Emami | Arvin Moazemi |
| 2017 | Rob Ruijgh | Ilià Davidenok | Nicola Toffali |
| 2018 | Dmitry Sokolov | Meron Abraham | Venantas Lašinis |
| 2019 | Savva Novikov | Cristian Raileanu | Youcef Reguigui |
| 2020-2021 | no disputat | no disputat | no disputat |
| 2022 | Gianni Marchand | Saeid Safarzadeh | Dawit Yemane |
| 2023 | Saeid Safarzadeh | Anatoliy Budyak | Anton Kuzmin |

## Referències

* 1 2 «Tour of Iran (Iran) - Cat. 2.1». [Consulta: 12 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2014-06-25 a Wayback Machine.
* Palmarès a cyclebase.nl
# Tàpies

«Tàpies o Les Tàpies» té aquests significats:
* Tàpies, plural de tàpia, mur de terra compactada
* Biografies:
** Antoni Tàpies i Puig (1923 – 2012), pintor, escultor i teòric de l'art català
** Pere Tàpies (Vilanova i la Geltrú, 1946), cantautor, gastrònom i locutor de ràdio
* Toponímia:
** Les Tàpies (Calders), edifici del municipi de Calders (Moianès)
** Les Tàpies (Castellar de la Ribera), edifici del municipi de Castellar de la Ribera (Solsonès)
** Can Tàpies (Bigues), masia del poble de Bigues (Vallès Oriental)
** Font de les Tàpies, font al terme municipal de Calders
** Sala Tàpies, cambra del Palau de la Generalitat de Catalunya
* Altres:
** Marquesat de Tàpies, títol nobiliari del Regne d'Espanya
# Tàpia

La tàpia és una antiga tècnica de construcció de murs amb terra argilosa, abocada en un motlle o encofrat i compactada a cops mitjançant un picó. L'encofrat sol ser de fusta, encara que també pot ser d'altres materials. En el procés, es van posant dues fustes paral·leles, anomenades tapieres, entre les quals s'aboca terra en tongades de 10 o 15 cm, i és compactada mitjançant piconat. Posteriorment, es mou l'encofrat a una altra posició per seguir amb el mur. La terra compactada es desseca al sol, i una vegada que la tàpia queda aixecada, les portes i finestres s'obren a cisell.
Antigament, s'havia usat molt en construccions rurals, per la seva economia, amb gruixos d'uns tres pams per a parets de cases i d'uns dos pams per a tanques de patis i corrals. Al fang, sovint, s'hi afegia una beurada de calç per millorar-ne la resistència (tàpia reial) i, modernament, s'ha emprat tàpia amb un afegit de ciment pòrtland. Entre les seves propietats, hi ha la gran inèrcia tèrmica que té, o sigui, la tendència a mantenir una temperatura constant a l'interior a causa del temps que triga a escalfar-se i refredar-se la gran massa d'una paret tan gruixuda. Entre els seus inconvenients, hi ha la seva poca resistència a la humitat i la pluja, que desfà el fang, i que obliga a protegir la tàpia amb arrebossats, altres revestiments o teulades que requereixen un manteniment periòdic i que fa que les construccions de tàpia durin molt poc si s'abandonen. Aquesta poca resistència a la humitat fa que aquest material sigui propi de llocs relativament secs, com els de clima mediterrani o els del nord d'Àfrica.

## Referències

* ↑ Cointeraux, François. Ecole d'architecture rurale. París: Fuchs, 1790, pag. 24 [Consulta: 23 abril 2015].
* 1 2 3 4 5 FULLANA, Miquel, Diccionari de l'art i dels oficis de la construcció. Editorial Moll, 1974. ISBN 84-273-0372-6. pag. 333
* ↑ Farmers' Bulletin. U.S. Government Printing Office, 1937, p. 1–.
* ↑ TORROJA MIRET, Eduardo. Razón y ser de los tipos estructurales; ed. Consejo Superior de Investigaciones Científicas (Madrid) ISBN 84-00-07980-9
# Jens Keukeleire

Jens Keukeleire (Bruges, 23 de novembre de 1988) és un ciclista belga, professional des del 2010 i fins al 2023. Durant la seva carrera esportiva va córrer al Cofidis (2010–2011), GreenEDGE (2012-2017), Lotto-Soudal (2018-2019) i EF Pro Cycling (2020-2023). En el seu palmarès destaca la victòria als Tres dies de Flandes Occidental i la Nokere Koerse, ambdues el 2010, la Volta a Bèlgica de 2017 i 2018, i sobretot la victòria d'etapa a la Volta a Espanya de 2016.

## Palmarès

* 2009
** 1r al Circuit de Pévèle
** 1r al Gran Premi de Geel
** 1r als Boucles Guégonnaises
* 2010
** 1r a Le Samyn
** 1r als Tres dies de Flandes Occidental
** 1r a la Nokere Koerse
* 2011
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Àustria
* 2013
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Burgos
* 2016
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Eslovènia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 2017
** 1r a la Volta a Bèlgica
* 2018
** 1r a la Volta a Bèlgica

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2012. 127è de la classificació general
* 2013. 74è de la classificació general
* 2021. 78è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2014. 67è de la classificació general
* 2017. 59è de la classificació general
* 2018. No surt (10a etapa)
* 2019. 98è de la classificació general
* 2020. 89è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2015. 93è de la classificació general
* 2016. 64è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Jens Keukeleire va arrêter sa carrière après 14 saisons dans le peloton» (en francès). rtbf.be, 12-10-2023. [Consulta: 19 octubre 2023].
* ↑ Aubrey, Jane «GreenEdge's classics ambitions boosted with Keukeleire». Cycling News. Future Publishing Limited, 09-09-2011 [Consulta: 1r gener 2012].
* ↑ «Keukeleire leaves Orica-Scott for Lotto Soudal». Cyclingnews.com. Immediate Media Company [Consulta: 3 gener 2018].
* ↑ «Lotto-Soudal» (en francès). Directvelo. Association Le Peloton. [Consulta: 3 gener 2019].
* ↑ «EF Education First strengthens Classics squad with Keukeleire». Plantilla:UCI team code. Slipstream Sports, 23-09-2019 [Consulta: 23 desembre 2019]. Arxivat 4 August 2021$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Fernández, Felipe. «Jens Keukeleire se lleva el triunfo en el esprint de Bilbao» (en castellà), 01-09-2016. [Consulta: 10 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2016-10-17 a Wayback Machine. (neerlandès)
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats.com