OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pukalani

Pukalani és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Hawaii. Segons el cens del 2000 tenia 7.380 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pukalani tenia 7.380 habitants, 2.439 habitatges, i 1.905 famílies La densitat de població era de 645,22 habitants per km².
Dels 2.439 habitatges en un 40,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,4% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 21,9% no eren unitats familiars. En el 14,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,0% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 29,8% entre 25 i 44, un 25,4% de 45 a 64 i un 9,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36,9 anys. Per cada 100 dones hi havia 98,12 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,98 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.778 $ i la renda mediana per família de 65.087 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.128 $ mentre que les dones 29.107 $. La renda per capita de la població era de 23.662 $. Aproximadament el 4,7% de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pukalani». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Pukalani». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Paul Pellisson

Paul Pellisson (Besiers, 30 d'octubre de 1624 — París, 7 de febrer de 1693) va ser un escriptor i historiador occità en llengua francesa.
Va néixer a Besiers en una família calvinista i va estudiar dret a Tolosa. Va ser secretari del ministre de finances Nicolas Fouquet i, quan aquest va caure en desgràcia, va ser empresonat a la presó de La Bastille durant cinc anys. A la sortida va buscar el favor reial i es va convertir en l'historiador de Lluís XIV. Va escriure tractats de teologia com el Traité de l'Eucharistie (1694).

## Referències

* ↑ «Paul Pellisson». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Mikasa

Mikasa (三笠市, Mikasa-shi) és una ciutat de la subprefectura de Sorachi de la Hokkaido, al Japó. Fou establerta el 1957.
El 2015 tenia una població estimada de 9.519 habitants.

## Referències

* ↑ «Population of Cities» (XLS) (en japonès). Statistics Bureau of Japan, 01-01-2015. [Consulta: 12 abril 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament de Mikasa (japonès)
# Serguei Kostirko

Serguei Kostirko (krai de Primórie, 25 de març de 1949 - 22 de març de 2024) va ser un crític literari, escriptor de prosa i assagista rus.
Va passar la seva infància a la ciutat d'Ussurisk, i acabà l'escola a la ciutat de Maloiaroslàvets (óblast de Kaluga). Llicenciat en filologia per la Universitat Pedagògica Estatal de Moscou, va ser, a més, membre del consell editorial de la revista literària Novi mir i editor de la versió digital de la mateixa publicació.
Va escriure més de 300 articles i crítiques per a nombroses revistes i pàgines web, on analitzà la situació de la literatura russa moderna. També va ser autor del llibre de prosa Shljagery proshlogo leta (1996, «Cançons de moda del darrer estiu») i de diversos relats de ficció apareguts en algunes de les publicacions russes més destacades. Pripadok i drugie istorii (2005, «L'atac i altres històries») i Spal'nyj rajon (2005, «La ciutat dormitori») Van ser els seus últims relats.

## Referències

* ↑ «Serguei Kostirko». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Hedleyita

La hedleyita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom de la localitat on va ser descoberta, Hedley, a la Colúmbia Britànica.

## Característiques

La hedleyita és un sulfur de fórmula química Bi₇Te₃. Es tracta d'una de les moltes fases de bismut i tel·luri conegudes. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hedleyita pertany a «02.DC - Sulfurs metàl·lics, amb variable proporció M:S» juntament amb els següents minerals: ikunolita, ingodita, joseïta-B, kawazulita, laitakarita, nevskita, paraguanajuatita, pilsenita, skippenita, sulfotsumoïta, tel·lurantimoni, tel·lurobismutita, tetradimita, tsumoïta, baksanita, joseïta-C, protojoseïta, sztrokayita, vihorlatita i tel·luronevskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1945 a la mina Goodhope, a Hedley, a la divisió minera de Osoyoos (Colúmbia Britànica, Canadà), en un skarn polimetàl·lic, on sol trobar-se associada a altres minerals com: esfalerita, quars, molibdenita, joseïta, or, granatss, epidota, diòpsid, calcita, bismut, arsenopirita i pirrotina.

## Referències

* ↑ «Hedleyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 febrer 2017].
# Gúslitsa

El Gúslitsa -Гуслица (rus) -, també anomenat Guslianka, és un riu de Rússia, que passa per l'óblast de Moscou. És un afluent del Nérskaia.
Té una llargària de 36 km. Neix prop de la vila de Iegórievsk. El seu curs es dirigeix al començament cap al nord, després gira cap a l'est abans de confluir amb el Nérskaia prop de la vila de Khoteitxi. El curs superior del riu, fins al poble d'Ilinski Pogost travessa una regió densament poblada. El Gúslitsa es glaça habitualment de novembre-desembre fins a març-abril.
* El Gúslitsa al seu pas per Iegórievsk
* El Gúslitsa prop de la seva confluència amb el Nérskaia

## Referències

* ↑ Bertilʹevich), Vagner, B. B. (Bertilʹ; Бертильевич), Вагнер, Б. Б. (Бертиль. Reki i ozera Podmoskovʹi︠a︡ (en rus). Moskva: Veche, 2007, p. 84-86. ISBN 5953318855.
* ↑ «Государственный водный реестр: река ГУСЛИЦА». [Consulta: 18 setembre 2018].
# Gússevka

Gússevka (en rus: Гусевка) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 93 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Sifonocríptides

Els sifonocríptides (Siphonocryptida) són un ordre de diplòpodes quilognats del clade Colobognatha amb només set espècies descrites, essent el segon ordre de diplòpodes més petit, només superat per Siphoniulida, amb dues espècies.

## Taxonomia

L'ordre inclou dos gèneres i set espècies:
* Hirudicryptus Enghoff & Golovatch, 1995
** Hirudicryptus canariensis (Loksa, 1967) - Illes Canàries
** Hirudicryptus taiwanensis Korsós et al., 2008 - Taiwan
** Hirudicryptus quintumelementum Korsós et al., 2009 - Tibet
** Hirudicryptus abchasicus Golovatch, Evsyukov & Reip, 2015 - NW Caucas
* Siphonocryptus Pocock, 1894
** Siphonocryptus compactus Pocock, 1894 - Sumatra
** Siphonocryptus latior Enghoff & Golovatch, 1995 - Malàisia
** Siphonocryptus zigzag Enghoff, 2010 - Malaysia

## Referències

* 1 2 Enghoff, H «A new strikingly coloured species of Siphonocryptus, sixth of its order (Diplopoda: Siphonocryptida)». Zootaxa, 2681, 2010, pàg. 66–68.
# Sifonofòrides

* No s'ha de confondre amb Sifonòfors.
Els sifonofòrides (Siphonophorida, gr. "portador de tubs") són un ordre de diplòpodes quilognats del clade Colobognatha. Aquest ordre inclou el milpeus amb més potes, Illacme plenipes.

## Característiques

Els sifonofòrides són llargs i semblen a cucs, arriben fins a 36 mil·límetres de longitud i fins a 190 segments del cos. No tenen ulls i, en moltes espècies, el cap s’allarga en un bec llarg, amb les mandíbules molt reduïdes; el bec pot tenir una funció suctora. El cos té una densa coberta de fins pèls. Cada segment corporal està format per una tergita dorsal, dues pleurites laterals i una esternita ventral, que no estan fusionades. Els apèndixs reproductors masculins (gonòpodes, el novè i desè parell de potes) són simples i similars a les demés potes.

## Distribució

Els sifonofòrides viuen des del sud-oest dels Estats Units al Brasil i al Perú així com a Sud-àfrica, l'Índia, sud-est d'Àsia i Austràlia.

## Taxonomia

L'ordre inclou més de 100 espècies en dues famílies:
* Família Siphonophoridae Newport, 1844
* Família Siphonorhinidae Cook, 1895

## Referències

* 1 2 «The order Siphonophorida– A taxonomist’s nightmare? Lessons from a Brazilian collection». Soil Organisms, vol. 81, 2009, pàg. 543–556.
* ↑ «Geographic distribution of Millipede Families». Milli-PEET Identification Tables. The Field Museum, Chicago. Arxivat de l'original el 30 de novembre 2020. [Consulta: 25 octubre 2013].
# Hansblockita

La hansblockita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom en honor de Hans Block (1881-1953), a causa del seu important paper relacionat amb l'extracció de minerals de Bolívia.

## Característiques

La hansblockita és un selenur de fórmula química (Cu,Hg)(Bi,Pb)Se₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Aquesta estructura monoclínica s'estabilitza per la presència de plom i mercuri. Es troba en forma de plaques primes fent intercreixements subparal·lels amb altres selenurs; també com a grans anèdrics i subèdrics, de fins a 150 micròmetres de longitud i 50 micròmetres d'ample. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 2,5. És un mineral dimorf de la grundmannita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina El Dragón, a la província Antonio Quijarro (Departament de Potosí, Bolívia), l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie. Sol trobar-se associada a altres minerals com la clausthalita, la penroseïta cobàltica, la petrovicita i el mineral selenur sense anomenar Unnamed (Cu-Pb-Hg-Bi Selenide).

## Referències

* ↑ «Hansblockite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 novembre 2016].
# Sidama

«Sidama» té aquests significats:
* Província de Sidama (a vegades província de Sidamo) a Etiòpia, existent de 1943 a 1995
* Regió Sidama, regió creada el 1992 pel govern de transició i unida voluntàriament a altres quatre regions per formar la regió dels Pobles del Sud. Novament independent des de 2020.
* Llengua sidama o sidaama, vegeu Sidamo
* Poble sidamo o sidama, vegeu sidames
* Cafè etiòpic Sidamo o Sidama, varietat de cafè d'Etiòpia
# Setge de Charleston

El Setge de Charleston va ser una de les batalles que van tenir lloc al final de la Guerra de la Independència dels Estats Units, després que els britànics comencessin a desplaçar el seu focus estratègic cap a les colònies del sud.
La derrota va suposar la pèrdua més gran de tropes de la guerra pel costat de l'exèrcit revolucionari. Per contrast, el General Washington va evitar els intents de combat força a força i també, astutament, ubicar a les seves forces estratègicament perquè les superiors comunicacions marítimes britàniques no poguessin fer un cop aclaparador. Al mateix temps, Washington, almenys amb el seu ajudant i el general subcomandant Lafayette, va ser conscient dels esforços per guanyar als britànics per part de França.
El menorquí Jordi Ferragut Mesquida, que formava part de les tropes revoltades, fou capturat pels anglesos.

## Referències

* ↑ Hough, Franklin Benjamin. The siege of Charleston: by the British fleet and army, under the command of Admiral Arbuthnot and Sir Henry Clinton, which terminated with the surrender of that place on the 12th of May, 1780 (en anglès). J. Munsell, 1867, p. 114.
* ↑ Babits, Lawrence Edward; Howard, Joshua B. Long, obstinate, and bloody: the Battle of Guilford Courthouse. Univ of North Carolina Press, 2009, p.64. ISBN 0807832669.

## Bibliografia

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Setge de Castelló d'Empúries

Setge de Castelló d'Empúries té aquests significats:
* Setge de Castelló d'Empúries (1467), batalla durant la Guerra Civil catalana.
* Setge de Castelló d'Empúries (1653), batalla durant la Guerra dels Segadors.
* Setge de Castelló d'Empúries (1655), batalla durant la Guerra dels Segadors.
# Siamotyrannus isanensis

Siamotyrannus (Siamotyrannus isanensis, "tirà siamès") és un gènere representat per una única espècie de dinosaure teròpode carnosaure, que va viure en el Cretaci inferior (fa aproximadament 124 milions d'anys, en el Barremià), en el que avui és Àsia. Els fòssils del Siamotyrannus consisteixen en una pelvis i vèrtebres que es van trobar a Tailàndia, en la Formació Sao Khua. Al principi es va pensar que era un tiranosauroïdeu, amb una grandària de 6,5 metres de llarg, s'ha suggerit que podria ser un al·losàurid o un sinraptòrid.

## Descripció

Siamotyrannus és el tiranosàurid més antic que es coneix fins ara. Tènia una poderosa mandíbula com tots els de la seva família i braços molt curts incapaços de subjectar una presa, i per això es creu que era més carronyer que caçador. Malgrat la discapacitat dels seus braços es van trobar diversos fòssils de petits sauròpodes i hadrosàurids amb marques de dents de Siamotyrannus i a causa que aquests animals són molt difícils d'abatre i que van morir en una edat plena molt pocs animals serien capessis de caçar-los fora del Siamotyrannus, el que en part invalida la teoria que el Siamotyrannus era un carronyer.
# Haniska (Košice)

* No s'ha de confondre amb Haniska (Prešov).
Haniska és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1267.
# Harlan (cràter)

Harlan és un cràter d'impacte situat a prop de l'extremitat sud-oriental de la Lluna. Es troba just al nord-est del cràter Marinus. Al nord-est es troba la plana murada inundada del cràter Abel, i al sud-est apareix la Mare Australe.
Aquest cràter té una vora exterior desgastada, amb un cràter unit a la vora en el seu costat nord-est i una vora meridional irregular. La paret interna s'ha desplomat per formar una sèrie de terrasses al llarg de la banda nord-oest. El sòl interior ha ressorgit pel flux de lava basàltica, produint una superfície anivellada, gairebé sense trets distintius i amb una albedo inferior a la del seu entorn.
Harlan va ser designat prèviament com Marinus D abans de rebre el seu nom actual de la UAI.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Sis personatges en cerca d'autor

Sis personatges en cerca d'autor (títol original en italià: Sei personaggi in cerca d'autore) és l'obra de teatre més famosa de Luigi Pirandello. Va ser traduïda al català el 1987 per Bonaventura Vallespinosa i el 2016 per Jordi Sarsanedas, ambdues traduccions amb el títol Sis personatges en cerca d'autor.
Fou representada per primer cop el 9 de maig de 1921 al Teatro Valle de Roma, però en aquella ocasió tingué una rebuda tronada, ja que molts espectadors varen reaccionar-hi amb crits de «Manicomio! Manicomio!»(casa de bojos). Fou determinant per al subsegüent èxit d'aquesta obra dramàtica, la tercera edició, del 1925, en la qual l'autor afegí un prefaci en què en va aclarir la gènesi, les intencions i la temàtica fonamental. A Catalunya l'obra va ser estrenada pel teatre Romea el març del 1924, amb l'assistència personal de l'autor, però el Romea no va poder consolidar un públic per a aquest tipus de teatre.
És considerada la primera obra de la trilogia del teatro nel teatro, que inclou Questa sera si recita a soggetto i Ciascuno a suo modo.

## Traduccions al català

* Pirandello, Luigi. Sis personatges en cerca d'autor; Enric IV. Traducció: Bonaventura Vallespinosa. volum 16. Barcelona: Edicions 62 i "La Caixa", juliol 1987 (Les Millors Obres de la Literatura Universal. Segle XX). ISBN 9788429726312.
* Pirandello, Luigi. Sis personatges en cerca d'autor. Traducció: Jordi Sarsanedas i Vives. Barcelona: Institut del Teatre - Comanegra s.l., 2016, p. 108. ISBN 978-84-16605-14-9.

## Referències

* 1 2 Acn «L'editorial Comanegra i l'Institut del Teatre impulsen una col·lecció de textos teatrals en català». La Vanguardia, 14-03-2016.
* ↑ «Any 1924». Teatre Romea. Arxivat de l'original el 2016-04-16. [Consulta: abril 2016].
* ↑ «El Teatre Romea». CulturCat - Generalitat de Catalunya, s.d. [Consulta: abril 2016].
# Sext Noni Quintilià (cònsol)

Sext Noni Quintilià (llatí: Sextus Nonius L. f. L. n. Quintilianus) va ser un magistrat romà del segle i. Formava part de la gens Nònia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser nomenat cònsol l'any 8 amb Marc Furi Camil durant el regnat d'August segons diuen els Fasti. Apareix també en algunes monedes, de les quals es dedueix que va ocupar la magistratura de triumvir monetalis igualment en el regnat d'August.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/644?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=QuintilianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 636. ]
# Sext Manili

Sext Manili (en llatí Sextus Manilius) va ser comandant militar durant la República Romana. pertanyia a la gens Manília, d'origen plebeu.
Va ser un dels comandants militars de la secessió dels plebeus al Mons Sacer l'any 449 aC. Un altre comandant era Marc Oppi. L'esmenten Tit Livi i Dionís d'Halicarnàs.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 917.
# Sext Juli Pòstum

Sext Juli Pòstum (llatí: Sextus Julius Postumus) fou amant de Mutília Prisca, una de les millors amigues de l'emperadriu Lívia Drusil·la (mare de l'emperador Tiberi i vídua d'August) i, a través d'ella, Pòstum hi tenia una gran influència.
Sejà el va utilitzar per injuriar a Agripina, la viuda de Germànic Cèsar.

## Referències

* ↑ Pòstum fou un cognomen (primer havia estat praenomen) donat a una persona que neixa després de la mort de son pare: «Po'stumus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ «Po'stumus, Ju'lius». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Sinquefield Cup

El Sinquefield Cup (en català, Copa Sinquefield) és un torneig d'escacs que es juga a St. Louis, Missouri, Estats Units, honorant Rex Sinquefield i la seva dona Jeanne, els fundadors de Chess Club and Scholastic Center of Saint Louis. La primera edició es feu el 2013 amb la participació de quatre Gran Mestres entre els millors del món: Magnus Carlsen, Levon Aronian, Hikaru Nakamura i Gata Kamsky. Des del 2015 forma part del Grand Chess Tour juntament amb el London Chess Classic i el Torneig d'escacs de Noruega.

## Quadre d'honor

| # | Any | Categoria (Mitjana Elo) | Jugadors | Campió | Subcampió | Tercer |
| 1 | 2013 | XXI (2.797) | 4 | Magnus Carlsen | Hikaru Nakamura | Levon Aronian |
| 2 | 2014 | XXII (2.801) | 6 | Fabiano Caruana | Magnus Carlsen | Vesselín Topàlov |
| 3 | 2015 | XXII (2.795) | 10 | Levon Aronian | Magnus Carlsen | Hikaru Nakamura |
| 4 | 2016 | XXII (2.779) | 10 | Wesley So | Levon Aronian | Vesselín Topàlov |
| 5 | 2017 | XXII (2.788) | 10 | Maxime Vachier-Lagrave | Magnus Carlsen | Viswanathan Anand |
| 6 | 2018 | XXII (2.788) | 10 | Magnus Carlsen Fabiano Caruana Levon Aronian | | |
| 7 | 2019 | XXII (2.783) | 10 | Ding Liren | Magnus Carlsen | Viswanathan Anand |

## Referències

* ↑ «St. Louis To Host Four Leaders». chess-news.ru. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015. [Consulta: 6 desembre 2015].
* ↑ «Grand Chess Tour». [Consulta: 6 desembre 2015].
* ↑ «Carlsen guanya el primer Sinquifield Cup». [Consulta: 6 desembre 2015]. (anglès)
* ↑ «Resultats Sinquifield Cup». [Consulta: 6 desembre 2015]. (anglès)
* ↑ «Classificació Sinquefield Cup 2015». chess-results.com. [Consulta: 7 setembre 2015].
* ↑ «Sinquefield Cup 2016». [Consulta: 5 abril 2017].
* ↑ «Sinquefield Cup: MVL WINS!». ChessBase, 11-08-2017.
* ↑ Saravanan, Venkatachalam. «Sinquefield Cup: Three winners (one playoff)!» (en anglès). ChessBase, 28-08-2018. [Consulta: 27 gener 2020].

## Enllaços externs

* Sinquefield Cup - Lloc web oficial
# Henrique Teixeira de Sousa

Henrique Teixeira de Sousa (19 de setembre de 1919 a São Lourenço, Illa de Fogo, Cap Verd – 3 de març de 2006 a Oeiras, Portugal) fou un metge i escriptor capverdià.

## Biografia

Teixeira de Souses va graduar en medicina l'any 1945 a Lisboa, i l'any següent va continuar els seus estudis a l'Institut de Medicina Tropical de Porto. Posteriorment es va especialitzar en nutrició, i va començar a treballar com a doctor a Timor Oriental. Teixeira de Sousa es va establir a la seva illa de Fogo natal l'any següent, on va tenir un rol important a l'hora de mantenir les estructures mínimes de salut pública. Més endavant, va treballar a l'illa de São Vicente, on es va jubilar poc abans de la independència de l'arxipèlag respecte de Portugal, i posteriorment es va traslladar a Oeiras, Portugal, on va viure fins a la seva mort l'any 2006.
Teixeira de Sousa va escriure ficció, en concret novel·les, i fou deixeble de Baltasar Lopes da Silva. Era membre del Moviment Claridoso, associat a la revista Claridade. És una de les icones de la literatura de Cap Verd, juntament amb Manuel Lopes, Eugénio Tavares i Jorge Barbosa.
Teixeira de Sousa també exercí com a alcalde de Mindelo, a l'illa de São Vicente, en la dècada de 1960.
Hi ha un institut d'ensenyament secundari a la ciutat de São Filipe que porta el seu nom.

## Obres

* Contra Mar e Vento - llibre de contes
* Ilhéu de Contenda (1978) - (primer d'una trilogia)
* Capitão de Mar e Terra
* Xaguate - (segon d'una trilogia)
* Djunga
* Homens de hoje
* Na Ribeira de Deus - (tercer d'una trilogia)
* Entre duas Bandeiras
* Ó Mar de Túrbidas Vagas

## Referències

* 1 2 «São Filipe: Liceu Teixeira de Sousa em festa». A Semana, 28-02-2013 [Consulta: 7 juliol 2016]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 8 juliol 2016].
* ↑ «Teixeira de Sousa - Oh Mar das Túrbidas Vagas». EugenioTavares.org.

## Enllaços externs

* Fortes, Teresa Sofia «Teixeira de Sousa: “O médico anda com muitos ciúmes do escritor”». A Semana Online, 12-11-2005. Arxivat de l'original el 18 d’agost 2016 [Consulta: 8 juliol 2016].