OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Harden (cràter)

Harden és un petit cràter d'impacte lunar que es troba en la part oriental de la plana emmurallada del cràter Mendeléiev. Es localitza en la cara oculta de la Lluna, per la qual cosa no és visible des de la Terra.
El cràter és circular, en forma de bol i amb una albedoa una mica més alta que la del terreny circumdant, però manca de la faldilla de materials ejectats més brillants que posseeixen molts altres impactes recents. La vora i l'interior no han estat pràcticament erosionats, i manca de cràters importants produïts per impactes posteriors. Al sud-est d'aquest cràter, cobrint la vora de Mendeléiev, apareix el gran cràter Schuster.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Harden (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 28 novembre 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 28 novembre 2018].
# Villaviudas

Villaviudas és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 512 | 510 | 465 | 423 |
# Entertainment Services and Technology Association

L'entitat de Serveis i Tecnologia de l'Entreteniment (amb acrònim anglès ESTA) és una associació comercial nord-americana sense ànim de lucre que representa la indústria de la tecnologia d'entreteniment i es dedica a promoure la professionalitat i el creixement del sector. També ofereix un fòrum on les parts interessades poden intercanviar idees i informació, crear estàndards i recomanar determinades pràctiques, i enfrontar-se a problemes de formació i certificació.
Els membres d'ESTA ofereixen una àmplia varietat de productes i serveis a la indústria, que van des de grans corporacions fins a dissenyadors individuals. Entre els seus membres hi ha distribuïdors, fabricants, empreses de l'àmbit del servei i la producció, dissenyadors i consultors.
Actualment ESTA s'encarrega de revisar el protocol DMX512 (Digital MultipleX) així com del desenvolupament del nou protocol sACN (Advanced Control Network), ambdós protocols de comunicacions utilitzats per controlar la il·luminació d'escenaris i efectes especials.
Exemples d'estàndards són:
* ANSI E1.11-2004 / ANSI E1.11-2008 - DMX512
* ANSI E1.17-2006 - Xarxa de control avançada o Arquitectura per a xarxes de control
* ANSI E1.20-2006 - Gestió de dispositius remots mitjançant DMX512

## Referències

* ↑ w3we.com. «Entertainment Services and Technology Association - w3we» (en anglès). https://hy.w3we.com.+[Consulta: 7 juliol 2022].
* ↑ «Entertainment Services & Technology Association (ESTA)» (en anglès). https://www.consortiuminfo.org.+[Consulta: 7 juliol 2022].
* ↑ Low, Andrew «PLASA and ESTA members approve merger». Audio Pro International, 04-06-2010 [Consulta: 16 maig 2013]. Arxivat 28 de juny 2013 at Archive.is «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-06-28. [Consulta: 7 juliol 2022].
* ↑ Vanderkar, Lauren «PLASA and ESTA vote to merge». Lighting.co.uk, 18-06-2010 [Consulta: 16 maig 2013]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-05-30. [Consulta: 7 juliol 2022].
# Dret pontifici

Dret pontifici, o Di diritto pontificio és aquell dret donat a les institucions eclesiàstiques (els instituts religiosos i seculars, societats de vida apostòlica) creades per la Santa Seu o aprovades per aquests mitjançant un decret formal, conegudes pel nom en llatí, Decretum laudis [“decret d'elogi”].
Aquestes institucions depenen immediatament i exclusiva del Vaticà pel que fa a assumptes de governança interna i disciplina. Es contraposen a les de dret diocesà.

## Història

Fins al segle xix les comunitats religioses van ser dividides a dos grups: ordres regulars amb vots solemnes i congregacions amb vots senzills.
L'any 1215, el papa Innocenci III va decretar que cap ordre regular podria ser fundada sense aprovació papal. Els bisbes, tanmateix, van retenir el dret de formar comunitats els membres del qual podien viure la vida religiosa sense agafar vots solemnes. Aquestes agrupacions van agafar el nom d'agregacions de vots simples.
Aquest tipus de congregacions, especialment les formades per dones, van augmentar espectacularment durant els segles xvii i xviii, i a principis del segle xix, van començar a demanar el reconeixement papal a Roma. El 1816 la Santa Seu va començar per aprovar les congregacions amb vot senzill però que encara no eren reconegudes com a institucions religioses.
El 1854 Giuseppe Andrea Bizzarri, el Secretari de la Congregació per als Instituts de Vida Consagrada i Societats de Vida Apostòlica, va crear per ordre del papa Pius IX un procediment per l'aprovació de congregacions de vot simple, el qual va ser comunicat als bisbes el 1861.
La distinció entre l'estat legal d'un institut diocesà i un institut de dret pontifici va quedar fixada de manera permanent el 8 de desembre de 1900 per la Conditae un Christo Ecclesiae [llatí, “Fundat per l'Església de Christ”], constitució apostòlica del papa Lleó XIII.

## Referències

* ↑ Code of Canon Law (C.I.C.), can. 589.
* ↑ Code of Canon Law (C.I.C.), can. 593.
* 1 2 Direttorio canonico, p. 53.
* 1 2 3 Direttorio canonico, p. 54.
* ↑ Huels, John M. "Una teoria dels documents jurídics sobre la base dels cànons 29-34", Studia Canonica, 1998, vol. 32, no. 2, pp. 337-370.

## Bibliografia

* (it) Direttorio canonico per gli istituti religiosi, gli istituti secolari e le società di vita apostolica [Canonical Directory for Religious Institutes, Secular Institutes and Societies of Apostolic Life]. (Cinisello Balsamo, Italy: Edizioni paoline [Pauline Editions], 1988) ISBN 88-215-1618-0.
# Casa al carrer Bisbe Català, 3 (Tiana)

La Casa al carrer Bisbe Català, 3 és una obra de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa formada per una planta baixa i unes golfes sota teulada. Destaca únicament la part del coronament superior de la façana, purament decoratiu, format per línies corbes còncaves i convexes i que amaga darrere seu la teulada de dues vessants. Un petit òcul se situa al centre del frontó.

## Història

L'edifici en qüestió resulta de la reforma d'uns antics magatzems convertits en habitatge i que exteriorment conserva la mateixa estructura. És una obra feta per paletes locals i que demostra un intent d'emular, amb mitjans ínfims, els corrents arquitectònics del moment, prototípics de les cases de la vila. Fou construït als inicis dels anys 20.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer Bisbe Català, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Goya en Burdeos

Goya en Burdeos és una pel·lícula espanyola de 1999, escrita i dirigida per Carlos Saura, i guanyadora de diversos premis Goya, entre d'altres.

## Argument

Francisco de Goya y Lucientes (Francisco Rabal d'adult, José Coronado de jove) es troba exiliat a Bordeus al costat de la seva última amant Leocadia Zorrilla de Weiss (Eulàlia Ramon) i la seva filla Rosario (Dafne Fernández). Recorda la seva vida des del seu llit de mort.

## Repartiment

* José Coronado: Goya jove
* Dafne Fernández: Rosario
* Maribel Verdú: duquessa d'Alba
* Eulàlia Ramon: Leocadia
* Joaquín Climent: Moratín
* Cristina Espinosa: Pepita Tudó
* Josep Maria Pou: Manuel Godoy
* Saturnino García: cura i San Antonio
* Carlos Hipólito: Juan Valdés
* Francisco Rabal: Goya vell

## Premis i nominacions
### Premis

* Premis Goya:
** Millor actor: Francisco Rabal
** Millor fotografia: Vittorio Storaro
** Millor direcció artística: Pierre-Louis Thévenet
** Millor disseny de vestuari: Pedro Moreno
** Millor maquillatge i perruqueria: José Quetglás, Susana Sánchez, Blanca Sánchez
* Festival Internacional de Cinema de Mont-real:
** Millor contribució artística
** Premi Ecumènic
* Acadèmia de Cinema Europea - Millor director de fotografia europeu, per Vittorio Storaro

### Nominacions

* Premis Goya:
** Millor actor secundari: José Coronado
** Millor direcció de producció: Carmen Martínez Rebé
** Millor muntatge: Julia Juaniz
** Millor so: Carlos Faruolo, Alfonso Pino, Alfonso Raposo, Jaime Fernández
** Millors efectes especials: Reyes Abades, Fabrizio Storaro

## Referències

* ↑ Guanyadors del Premis Goya 2000 (castellà)
* 1 2 Premis a The New York Times (anglès)
* ↑ Finalistes del Premis Goya 2000 (castellà)

## Enllaços externs

* Goya en Burdeos a Fotogramas (castellà)
# Fanorona

El fanorona és un joc de tauler tradicional de Madagascar i possiblement derivat de l'alquerc o marro de dotze. És possible que en els seus orígens el joc tingués un important caràcter ritual i les primeres referències que se'n tenen daten de finals del segle xvii.
Es juga en un tauler de 5 × 9, amb lìnies que connecten les interseccions, diagonalment i ortogonalment. Cada jugador disposa de vint-i-una fitxes, que es col·loquen a totes les interseccions del tauler excepte a la central, que queda buida. L'objectiu és capturar o immobilitzar totes les peces de l'adversari. Per torn, cada jugador pot moure una de les seves fitxes a un punt veí, seguint les línies del tauler i les captures es realitzen aproximant-se o allunyant-se de les peces enemigues, de manera que en acabar el moviment de la fitxa pròpia, una o més fitxes enemigues quedi en la mateixa línia en què s'ha fet el moviment, sense cap fitxa pròpia enmig.

## Referències

* Comas, Oriol. El món en jocs. La Magrana, Barcelona 2005. ISBN 84-7871-327-1 (català)
# HBC

HBC té els següents significats:
* Companyia de la Badia de Hudson (del seu nom en anglès Hudson's Bay Company), empresa comercial del Canadà
* Hokkaido Broadcasting, cadena de radiodifusió del Japó
* Hemoglobina C, tipus d'hemoglobina que conté una mutació genètica
* Catàleg Herbig & Bell (del seu nom en anglès Herbig & Bell Catalog), catàleg d'estrelles
# Can Mas (Anglès)

Can Mas és un edifici situat al municipi d'Anglès, a la comarca catalana de la Selva, a Catalunya. Aquesta obra arquitectònica està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de dues plantes i golfes i coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a laterals.
Una masia que pels seus trets constitutius la podríem enquadrar dins d'una primera tipologia o família de masies. Les masies que es corresponen amb aquesta primera tipologia comparteixen tota una sèrie de trets comuns, com ara el fet de tenir la coberta amb els vessants encarats cap a les façanes principals. Aquest tipus sol correspondre normalment a les masies de més antiguitat sorgides d'una evolució continuada a partir d'un primer cos de reduïdes dimensions. Aquest primer nucli construït als volts dels segles xiv i xv, podia tenir diverses plantes. Així la planta baixa, pràcticament sense cap obertura, era destinada a quadres pel bestiar. La planta primera, a què s'accedia per una escala exterior de pedra i una porta d'influència romànica, era formada per una sola estança on hi havia la llar de foc, l'aigüera... Moltes vegades hi havia una tercera planta, molt petita, que servia de dormitori, amb accés per mitjà d'una simple escala de mà.
La prosperitat del camp en els segles xvi i xvii donà lloc a les successives reformes i ampliacions que convertiren a aquells primers edificis minúsculs en les vastes masies que avui tenim. El resultat ha estat, en molts casos, la d'una arquitectura complexa i de difícil generalització tipològica.
A la planta baixa hi ha tres obertures de les quals cal destacar en especial el portal adovellat d'arc de mig punt amb unes dovelles de mida mitjana i ben escairades.
Pel que fa al primer pis o planta noble, trobem tres obertures rectangulars, amb llinda monolítica horitzontal, muntants de pedra, ampit treballat i un motiu ornamental triangular de caràcter floral inscrit al centre del dintell. Una de les tres finestres és amb permòdols i amb les impostes retallades en forma de quart de cercle. D'altra banda, trobem una finestra rectangular d'arc conopial lobulada i amb guardapols, muntants de pedra, ampit treballat i diversos elements ornamentals: motius circulars i animals (cabra) a les impostes.
Al segon pis, les golfes, hi trobem dues obertures. La primera és apuntada i amb motius circulars en els carcanyols. La segona és rectangular, de llinda monolítica horitzontal, muntants de pedra i ampit treballat.
Finalment, cal destacar dos elements interessants com són la magnífica torre quadrada de cinc plantes que es dreça, avançada, al centre de la façana principal.
El sector esquerre la masia original ha estat ampliada amb habitatges de nova factura que han seguit a grans trets l'estil constructiu de l'antic mas.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Mas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Can Mas». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Dret positiu

El dret positiu és el conjunt de normes jurídiques escrites en un àmbit territorial en què de manera puntual genera polèmica de ser el més normatiu, i que abasta tota la creació jurídica del legislador, mai del passat i només la vigent, no només recollida en forma del que ve sent la llei. El concepte de dret positiu està basat en el positivisme, corrent de pensament jurídic que considera el dret com una creació de l'ésser humà. L'home crea el dret, les lleis (sent aquestes la voluntat del sobirà) creen dret. Al contrari del dret natural, segons el qual el dret era al món prèviament, i l'ésser humà es limitava merament a descobrir-lo i aplicar-lo en tot el sentit de la paraula.
En aquest sentit, el dret positiu descansa en la teoria del normativisme (elaboració del teòric del dret Hans Kelsen segle XX), i que estructura al dret segons una jerarquia normativa.
Des del punt de vista d'altres escoles de pensament jurídic, que no exclouen l'existència del dret natural o dret diví, el dret positiu seria aquell que emana de les persones, de la societat, i que ha d'obeir als anteriors per ser just i legítim.
Així, s'entén el dret positiu com un dret lloc o donat des de l'Estat. El positivisme jurídic es divideix en formalista i sociològic. El primer estudia les formes jurídiques i sorgeix al segle xix amb dues escoles com precursores d'aquest corrent: a França l'Escola Exègesi, i a Alemanya l'Escola Dogmàtica alemanya. Pel que fa al positivisme jurídic de caràcter sociològic, estudia l'impacte del dret positiu en la societat. Les seves escoles precursores són a França l'Escola Social francesa, ia Alemanya el Moviment del Dret Lliure alemany, ambdues del segle XIX-XX.
La concepció del positivisme jurídic abasta un sol dret, el que també es coneix com a monisme jurídic: el dret positiu. En canvi, per al iusnaturalisme o dret natural, hi ha dos drets (dualisme jurídic): el dret positiu i el dret natural. Aquest últim es defineix com el conjunt de principi sobre valors superiors als quals podem accedir a través de la capacitat humana i que prevalen sobre el dret positiu i són sempre vàlids. L'origen d'aquesta doctrina és tan antic com el Dret, i pot rastrejar intelectualment des del pas del mite al logos al Grècia Antiga.
Els drets positius, en plural, són per tant conceptualment diferents dels drets naturals.

## Vegeu també

* Dret consuetudinari

## Enllaços externs

* Dret positiu i dret natural
# Nodosàurids

Els nodosàurids (Nodosauridae) constitueixen una família de dinosaures ancilosaures del període Cretaci. Van viure en el que avui dia és Nord-amèrica, Àsia, Austràlia, Antàrtida i Europa.

## Característiques

Els caràcters diagnòstics dels nodosàurids inclouen els següents: protuberància arrodonida supraorbitària, còndil occipital derivat només del basioccipital i guarniment present sobre el premaxil·lar. Hi ha un quart caràcter ambigu: l'acròmion és un procés similar a un bony. Tots els nodosàurids, com els altres ancilosaures, es podrien descriure com a dinosaures herbívors quadrúpedes de mida mitjana a gran, de constitució corpulenta, que tenen dents denticulades petites i línies parasagitals d'osteodermes a les superfícies dorsolaterals del cos.

## Taxonomia
### Classificació

La família Nodosauridae fou establerta per Othniel Charles Marsh l'any 1980, i basada en el gènere Nodosaurus.
* Infraordre Ankylosauria
** Família Nodosauridae
*** Acanthopholis (Regne Unit)
*** Acantholipan (Mèxic)
*** ?Aletopelta (Califòrnia, oest de Nord-amèrica)
*** Animantarx (Utah)
*** Anoplosaurus (Anglaterra)
*** Edmontonia (Alberta)
*** Glyptodontopelta (Nou Mèxic, oest de Nord-amèrica)
*** Hungarosaurus (Hongria)
*** Liaoningosaurus (Liaoning)
*** Niobrarasaurus (Kansas)
*** Nodosaurus (Wyoming)
*** Panoplosaurus (Montana i Alberta)
*** Pawpawsaurus (Texas)
*** Peloroplites (Utah, oest de Nord-amèrica)
*** Sauropelta (Wyoming)
*** Silvisaurus (Kansas)
*** Stegopelta (Wyoming)
*** Struthiosaurus (Centre-sud d'Europa)
*** Texasetes (Texas)
*** Zhejiangosaurus (Província de Zhejiang, est de la Xina)
*** Zhongyuansaurus (Província de Henan, Xina central)
*** Emplaçament desconegut (incertae sedis)
**** ?Palaeoscincus, (nomen dubium)

## Referències

* 1 2 Burns, Michael E. «Taxonomic utility of ankylosaur (Dinosauria, Ornithischia) osteoderms: Glyptodontopelta mimus Ford, 2000: a test case». Journal of Vertebrate Paleontology, 28, 4, 2008, pàg. 1102-1109.
* ↑ Carpenter, Kenneth; Bartlett, Jeff; Bird, John; and Barrick, Reese «Ankylosaurs from the Price River Quarries, Cedar Mountain Formation (Lower Cretaceous), east-central Utah». Journal of Vertebrate Paleontology, 28, 4, 2008, pàg. 1089-1101.
* Carpenter, K. (2001). "Phylogenetic analysis of the Ankylosauria." In Carpenter, K., (ed.) 2001: The Armored Dinosaurs. Indiana University Press, Bloomington & Indianapolis, 2001, pàg. xv-526
* Osi, Attila (2005). Hungarosaurus tormai, a new ankylosaur (Dinosauria) from the Upper Cretaceous of Hungary. Journal of Vertebrate Paleontology 25(2):370-383, juny de 2003.
# HAVK Mladost

El HAVK Mladost (Hrvatski akademski vaterpolo klub Mladost) és un club de waterpolo de la ciutat de Zagreb, a Croàcia. Fundat el 1946, forma part de la societat esportiva HAŠK Mladost. És un dels clubs de waterpolo amb més triomfs en competicions europees.

## Palmarès

* Lliga de Campions
** Campions (7): 1967–68, 1968–69, 1969–70, 1971–72, 1989–90, 1990–91, 1995–96
** Finalistes (4): 1970–71, 1992–93, 1996–97, 1999–2000
* Copa LEN
** Campions (1): 2000–01
** Finalistes (1): 2013–14
* Recopa d'Europa
** Campions (2): 1975–76, 1998–99
** Finalistes (1): 2001–02
* Supercopa d'Europa
** Campions (3): 1976, 1989, 1996
** Finalistes (1): 1991
* Lliga Adriàtica
** Campions (2): 2018–19, 2019–20
** Finalistes (1): 2017–18
* Copa COMEN
** Campions (2): 1987, 1990
* Lliga croata:
** Campions (10): 1991–92, 1992–93, 1993–94, 1994–95, 1995–96, 1996–97, 1998–99, 2001–02, 2002–03, 2007–08
* Copa croata
** Campions (9): 1992–93, 1993–94, 1997–98, 1998–99, 2001–02, 2005–06, 2010–11, 2011–12, 2019
* Lliga iugoslava
** Campions (6): 1962, 1967, 1969, 1971, 1988–89, 1989–90
* Copa iugoslava
** Campions (1): 1988–89

## Enllaços externs

* HAVK Mladost - Lloc web oficial
# Volta a Grècia

La Volta a Grècia (en grec Διεθνής Ποδηλατικός Γύρος Ελλάδας, oficialment Tour of Hellas) és una cursa ciclista per etapes que es disputa anualment a Grècia. La primera edició es disputà el 1968, sota el nom de Tour de les Antiguitats. No es va fer la segona edició fins al 1981, ja amb el nom de Volta a Grècia. Fins al 1987 fou una cursa destinada a ciclistes amateurs, sent els ciclistes de l'Europa de l'Est els que aconseguiren més victòries.
El 2005 la cursa s'integrà a l'UCI Europa Tour, amb una categoria 2.2, que el 2022 es reconvertí en 2.1.

## Palmarès

| Any | Primer | Segon | Tercer |
| 1968 | Jan Nielsen | Guido Van Damme | Sautsek |
| 1969-80 | No disputada |
| 1981 | Kanellos Kanellopoulos | Evaggelos Papadakis | Ilias Kelesidis |
| 1982 | Henri Manders | Pascal Kolkhuis Tanke | Dragic Borovicanin |
| 1984 | Assiat Saítov | Evgeni Korolkov | Vassili Jdanov |
| 1985 | Ivan Romanov | Marat Ganéiev | Vassily Chpoundov |
| 1986 | Roland Königshofer | Kanellos Kanellopoulos | Stancho Stanchev |
| 1987 | Olaf Jentzsch | Kanellos Kanellopoulos | Jan Schur |
| 1988 | Gintautas Umaras | Michel Zanoli | Dan Radtke |
| 1989 | Frank Kühn | Jan Schur | Andreas Wartenburg |
| 1990-1997 | No disputada |
| 1998 | Thomas Liese | Hristo Zaikov | Matthew Stephens |
| 1999-2001 | No disputada |
| 2002 | Fraser Mac Master | Philippe Schnyder | Adam Gawlik |
| 2003 | Vasileios Anastopoulos | Svetoslav Tchanliev | Ioannis Tamouridis |
| 2004 | Assan Bazayev | André Schulze | Maxim Iglinskiy |
| 2005 | Valeriy Dmitriyev | Alexandr Dymovskikh | Nebojša Jovanović |
| 2006 | Pàvel Brut | Vladimir Koev | René Andrle |
| 2007-2010 | No disputada |
| 2011 | Stefan Schäfer | Ioannis Tamouridis | Markus Fothen |
| 2012 | Robert Vrečer | Davide Rebellin | Ioannis Tamouridis |
| 2013-2021 | No disputada |
| 2022 | Aaron Gate | Lennert Teugels | Mark Stewart |
| 2023 | Iúri Leitão | Aaron Gate | Stanislaw Aniolkowski |
| 2024 | Riccardo Zoidl | Hermann Pernsteiner | Valerio Conti |

## Referències

* ↑ (anglès) Gyros of Greece e-Kathimerini, 04/04/2011
* 1 2 «International Tour of Hellas (Grè) - Cat.2.1». [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ Greece to Revive ‘Tour of Hellas’ International Cycling Race in 2022
* ↑ «Bolton Equities Black Spoke’s Aaron Gate triumphs at the ΔΕΗ International Cycling Tour of Greece – BHS-PL Beton Bornholm’s Emil Toudal sprints to stage 5 victory» (en anglès britànic). Arxivat de l'original el 2022-12-24. [Consulta: 24 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès de la Volta de les Antiguitats a sitiodeciclismo.net
* Web oficial Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine.
# Can Marçal (Orís)

Can Marçal és una masia d'Orís (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de petites dimensions amb teulades desiguals i aiguavés a dues vessants laterals. El material utilitzat és pobre, realitzat amb tàpia.
Hi ha poques obertures, només dues tenen la pedra treballada.
En una llinda a la façana lateral hi ha la data de 1787.

## Referències

* 1 2 3 «Can Marçal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].