OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centre Escolar Catalanista

El Centre Escolar Catalanista fou una entitat catalanista fundada a Barcelona el 21 d'octubre de 1886 per un grup d'universitaris per tal d'organitzar trobades i cursos. En fou elegit primer president Martí Roger i Crosa, però qui li va donar un veritable impuls fou Francesc Cambó.
D'antuvi es considerava una filial del Centre Català, però quan aquest es va escindir el 1887, la majoria dels membres, influïts per la revista La Renaixensa, ingressaren en la Lliga de Catalunya, gràcies als esforços de Narcís Verdaguer i Callís. Ideològicament eren conservadors des del punt de vista social, però políticament adoptaren el regionalisme que de mica en mica evolucionà fins a un nacionalisme obert i partidari de participar en l'arena política. El 1891 sol·licità a la diputació provincial de Barcelona l'establiment d'una càtedra de dret català a la Universitat de Barcelona.
Entre els fundadors, presidents i membres s'hi poden trobar destacades figures del moviment catalanista com Narcís Verdaguer i Callís (president el 1887-1888), Josep Puig i Cadafalch (president el 1889-1890), Enric Prat de la Riba (president el 1890-1891), Lluís Duran i Ventosa, Pere Muntanyola i Carner, Josep Rogent i Francesc Cambó (1895-1896). El centre s'adherí a la Unió Catalanista el 1892, i participà en l'elaboració de les Bases de Manresa. El 1901 es va integrar en la Lliga Regionalista i deixà d'existir com a entitat independent.

## Referències

* Jordi Llorens i Vila Lliga de Catalunya i el Centre Escolar Catalanista Rafael Dalmau Editor, 1996
# Audrey Koumba

Audrey Koumba (Libreville, 8 d'abril de 1989) és una esportista gabonesa que va competir en judo, guanyadora d'una medalla en els Jocs Panafricans de 2007, i quatre medalles en el Campionat Africà de Judo entre els anys 2010 i 2013.

## Palmarès internacional

Jocs Panafricans :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2007 | Alger ( Algèria) | 3 | –63 kg |
| Campionat Africà ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2010 | Yaoundé ( Camerun) | 3 | –78 kg |
| 2011 | Dakar ( Senegal) | 3 | –78 kg |
| 2012 | Agadir ( Marroc) | 2 | –78 kg |
| 2013 | Maputo ( Moçambic) | 2 | –78 kg |

## Referències

* ↑ Audrey Koumba Arxivat 2012-12-16 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ Audrey Koumba en Judoinside.com (anglès)

## Enllaços externs

* Adjane Audrey Koumba a JudoInside.com
# Arnuwandas III

Arnuwandas III va ser un rei hitita segurament del 1210 aC fins al 1205 aC. Era fill de Tudhalias IV. Portava el títol de Labarna, "Gran Rei", i "Sol Meu". Hom suposava que el seu regnat va ser curt per la manca de restes, però en els darrers anys han aparegut gran nombre de segells que podrien indicar que va regnar més temps del que es creia. Alguns autors consideren que hi ha confusió amb el rei homònim Arnuwandas I, i que els segells i documents apareguts pertanyen a aquest rei més antic.
Del seu regnat se sap que Ibiranu d'Ugarit va succeir a Ammistamru II. Probablement Arnuwandas va escriure a aquest nou rei i li va recordar que era la seva obligació de vassall presentar-se al rei o almenys enviar un ambaixador.
El va succeir el seu germà Subiluliuma II, ja que no havia deixat cap fill ni hereu. Subiluliuma va obligar els nobles i oficials a jurar-li fidelitat, i va insinuar que Arnuwandas va morir víctima d'una conspiració, i que agafava el poder perquè no hi havia cap hereu amb més drets.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 264-265. ISBN 8446022532.
* ↑ Bryce, Trevor. Hititas: historia de los guerreros de Anatolia. Córdoba: Almuzara, 2021, p. 313. ISBN 9788418578854.
# Oberó (satèl·lit)

Oberó és el més exterior dels satèl·lits majors del planeta Urà. Va ser descobert per William Herschel el dia 11 de gener de 1787. També s'anomena Urà IV.

## Nom

Rep el seu nom d'Oberó, el rei de les fades a l'obra de teatre Somni d'una nit d'estiu de William Shakespeare. La majoria dels cràters d'Oberó reben els noms de personatges masculins de les obres de Shakespeare.

## Característiques físiques

Oberó té un diàmetre de 1.523 km, no té atmosfera i la seva densitat mitjana és de 1.630 kg/m³. Està compost en un 50% per gel d'aigua, 30% de silicats i un 20% compostos de carboni i nitrogen relacionats amb el metà. Posseïx una vella superfície gelada amb gran densitat d'impactes. La superfície no mostra signes d'activitat interna de cap tipus excepte per algunes àrees més fosques que cobrixen la base d'alguns cràters. Es distingixen algunes muntanyes, molts cràters i algunes regions tipus chasma.

## Característiques orbitals

El seu període orbital és de 13,5 dies, sent el més exterior dels satèl·lits majors d'Urà. La seva rotació és síncrona, és a dir, el seu període de rotació és el mateix que l'orbital.

## Exploració

La llunyania d'esta lluna ha impedit estudiar la seua superfície en detall. Tan sols la sonda Voyager 2, pel gener de 1986, va poder aproximar-se prou com per a obtindre imatges de certa qualitat, com la de la part superior de la taula. Durant el vol de la Voyager, l'hemisferi sud d'Oberó estava encarat al Sol i només aquesta part va poder ser estudiada car l'altre hemisferi estava a les fosques.

## Referències

* 1 2 Afirmat a: A Short History of Astronomy. Autor: Arthur Berry. Editorial: John Murray. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès britànic. Data de publicació: 1898.
* 1 2 3 URL de la referència: http://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_elem. Data de consulta: 7 juliol 2011. Arxiu de l'URL: https://www.webcitation.org/617VryYmR?url=http://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_elem. Data d'arxivament: 22 agost 2011.
* 1 2 URL de la referència: https://dx.doi.org/10.1086%2F116211.
* ↑ Smith, B. A.; Soderblom, L. A.; Beebe, A.; Bliss, D.; Boyce, J. M.; Brahic, A.; Briggs, G. A.; Brown, R. H.; Collins, S. A. «Voyager 2 in the Uranian System: Imaging Science Results». Science, 233, 4759, 04-07-1986, pàg. 43–64. Bibcode: 1986Sci...233...43S. DOI: 10.1126/science.233.4759.43. PMID: 17812889.
* ↑ Karkoschka, Erich «Comprehensive Photometry of the Rings and 16 Satellites of Uranus with the Hubble Space Telescope». Icarus, 151, 1, 2001, pàg. 51–68. Bibcode: 2001Icar..151...51K. DOI: 10.1006/icar.2001.6596.
# Antonio Herrero Lima

Antonio Herrero Lima (Madrid, 5 de febrer de 1955 - Marbella, 2 de maig de 1998) va ser un periodista radiofònic espanyol.
Fill i net de periodistes, en el Batxillerat va conèixer Luis Herrero, que seria amic i company seu en treballs posteriors. Més endavant, tots dos estudiarien Periodisme a la Universitat de Navarra. Va estar casat amb Cristina Pécker, filla del popular locutor i presentador José Luis Pécker.
En la seva joventut va treballar a El Norte Deportivo, Diario de Navarra, El Pensamiento Navarro i, finalment, a ABC, així com a Europa Press, de la qual el seu pare havia estat cofundador.
Va iniciar la seva activitat radiofònica el 1983 en les emissions locals d'Antena 3 Radio. Dos anys després es va encarregar de la direcció d'El primero de la mañana a la mateixa cadena, des d'on va imprimir un estil molt personal i agressiu que el va convertir en el líder d'audiència de la seva franja horària.
Amb l'arribada de la televisió privada a Espanya, el 1990, Antena 3 va obtenir una de les llicències d'emissió, i Antonio Herrero es va incorporar a l'equip de l'emissora per conduir el programa d'entrevistes La tarántula.
Més tard va ser un dels periodistes que, juntament amb José María García i Luis Herrero, es va traslladar a la COPE després de la compra d'Antena 3 de Ràdio, el 1992, pel grup PRISA, que posteriorment tancaria l'emissora.
A la COPE va dirigir el programa La Mañana fins a la seva mort.
Va morir a Marbella el 2 de maig de 1998, amb 43 anys, en tenir un tall de digestió mentre feia submarinisme. Aquest tall de digestió li va provocar un vòmit que va obstruir el respirador de la seva ampolla d'oxigen i va morir per ofegament. Les seves restes es van enterrar al cementiri de Sant Bernabé, a Màlaga, al costat de les del seu pare.

## Referències

* ↑ «Enterrados los restos mortales del periodista Antonio Herrero» (en castellà). El Mundo.

## Bibliografia

* Antolín, Matías, Antonio Herrero, a micrófono cerrado, Libros LIBRES, Madrid 2004. ISBN 84-96088-12-X.
* Herrero Algar, Luis, En Vida De Antonio Herrero, La Esfera de los Libros, Madrid 2008. ISBN 84-9734-719-6.

## Enllaços externs

* Fonoteca de Ràdio Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine. (castellà)
* Arxiu sonor Arxivat 2008-08-02 a Wayback Machine. de la Cadena COPE sobre Antonio Herrero (castellà)
# Ajuntament de Móra la Nova

L'Ajuntament de Móra la Nova és una obra del municipi de Móra la Nova (Ribera d'Ebre) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici situat dins del nucli urbà de la població de Móra la Nova, al bell mig del terme i proper a l'església parroquial de la vila.
Edifici entre mitgeres de planta rectangular, format per diversos cossos adossats dels quals destaca el davanter, orientat al carrer Major. Aquest presenta la coberta de teula de dos vessants i està distribuït en planta baixa i pis. La façana principal presenta dos portals rectangulars d'accés a l'interior, situats als extrems del parament, i decorats amb una peça a manera de clau. Al centre del parament hi ha dos grans finestrals rectangulars. Al pis, les obertures són rectangulars amb la part superior dels brancals motllurada. Als extrems, damunt dels portals d'accés, hi ha dos balcons exempts amb les llosanes sostingudes per mènsules i barana de balustrada. Els finestrals de sortida presenten el mateix motiu decoratiu que els portals de la planta baixa, i estan emmarcats per dues pilastres que sobresurten del coronament. Al mig del parament hi ha quatre finestres balconeres amb balustrada. El coronament de la façana combina les motllures semicirculars amb les esglaonades.
La construcció està arrebossada i pintada.

## Referències

* 1 2 3 «Ajuntament de Móra la Nova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Ajuntament de Móra la Nova». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Salinas (Puerto Rico)

Salinas és un municipi de Puerto Rico situat a la costa sud de l'illa, també conegut amb els noms de El Pueblo del Mojo Isleño, Cuna del Mojito Isleño, Los Peces Voladores i Los Marlins. Confina al nord amb els municipis de Coamo, Aibonito i Cayey; al sud amb el mar Carib; a l'oest amb Coamo i Santa Isabel; i a l'est amb Guayama.
El municipi està dividit en 6 barris: Salinas Pueblo, Aguirre, Lapa, Palmas, Quebrada Yeguas i Río Jueyes.

## Referències

* ↑ Grupo Editorial EPRL «Salinas» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 15-06-2015 [Consulta: 2 juliol 2015].
* ↑ «American FactFinder» (en anglès). Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 2 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Directori de Municipis, Salinas Arxivat 2015-07-03 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico (castellà)
# Progress (Kovalévskoie)

* Per a altres significats, vegeu «Progress».
Progress - Прогресс (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Kuban. És a 9 km al nord de Novokubansk i a 157 km a l'est de Krasnodar. Pertany al poble de Kovalévskoie.
# Odete Semedo

Maria Odete da Costa Semedo (Bissau, 7 de novembre de 1959) és una escriptora, política i investigadora de Guinea Bissau.
Llicenciada em Llengües i Literatures Modernes per la Faculdade de Ciências Sociais e Humanas de la Universitat Nova de Lisboa, fou presidenta de la Comissió Nacional per la UNESCO - Bissau.
Va fundar la Revista de Letras, Artes e Cultura Tcholona, on va publicar un llibre de poemes Entre o Ser e o Amar, a Bissau (1996), on explora el bilingüisme del seu país en publicar els poemes en português i kriol.
Fou ministra d'educació de juny de 1996 a març de 1999, i ministra de Salut de 2004 a 2005. Actualment és investigadora, a la capital guineana, de l' Instituto Nacional de Estudos e Pesquisas, per les àrees d'Educació i Formació. El juliol de 2014 fou nomenada novament Ministra d'Educació Nacional de Guinea Bissau.

## Obra

* Entre o Ser e o Amar (1996)
* Histórias e passadas que ouvi contar (2003)
* No Fundo Do Canto (2007)
* Guiné-Bissau - Historia, Culturas, Sociedade e Literatura (2010)
* Literaturas da Guiné-Bissau - Cantando os escritos da história (2011)

## Referències

* ↑ Odete Semedo. A discreta voz criadora da mulher Arxivat 2019-05-10 a Wayback Machine., Sermos Galiza, 15 de novembre de 2015
* ↑ Moema Parente Augel. O desafio do escombro: nação, identidades e pós-colonialismo na literatura da Guiné Bissau. Garamond, 2007, p.238.
* ↑ Carta Maior - Maria Odete da Costa Semedo, uma alma inquieta da Guiné-Bissau
* ↑ A Ministra da Educação Odete Semedo, visita Paços de Ferreira. bissauresiste.blogspot.com.es
* ↑ Nova ministra da educação defende conclusão do ano escolar até agosto Arxivat 2016-08-22 a Wayback Machine., O Democrata, 17 de juliol de 2014

## Bibliografia

* João Adalberto Campato Jr. A Poesia da Guiné-Bissau: História e Crítica. Editora Arte & Ciência. São Paulo, 2012.
# Antoni Serra i Camarasa

Antoni Serra i Camarasa (Barcelona, 25 de febrer de 1936 - Barcelona, 18 d'abril de 2023) va ser un periodista català. El 1955 va començar a treballar a Radio Juventud Barcelona, i després continuà a Radio Nacional de España, a la que va estar vinculat fins a la seva jubilació el 1994. De 1973 a 1978 va presentar el programa Giravolt de TVE a Catalunya i el 1975 li fou atorgat un dels Premis Ondas. El 1980 fou nomenat cap d'informatius de TVE a Catalunya i el 1983 cap d'informatius de Radio Nacional de España, càrrec que deixà el gener de 1985 quan fou nomenat director a Catalunya de Radiocadena Española. També ha rebut el Premi Ciutat de Barcelona de Ràdio i Televisió.
El 2014 va rebre el premi d'honor de la VI edició dels premis Miramar a la creativitat audiovisual.

## Referències

* ↑ S'ha mort el periodista Antoni Serra Camarasa, presentador dels primers informatius en català, RTVE, 19 d'abril de 2023
* ↑ El periodista Antoni Serra i Camarasa rep el premi d'honor de la sisena edició dels premis Miramar a la creativitat audiovisual, La Vanguardia, 27 de juny de 2014
* ↑ Fem memòria: Giravolt a Memòries de la Tele, rtve.es
* ↑ Premios Ondas 1975, ABC, 7 de novembre de 1975
* ↑ Calviño lleva a cabo una profunda remodelación en Radiocadena Española, ABC, 17 de gener de 1984
* ↑ Antoni Serra rep el premi Miramar d'honor, comunicacio21.cat, 27 de juny de 2014
# Pere Puig

Pere Puig és el nom dels següents personatges:
* Pere Puig, negociant (segles XVII-XVIII) Alcalde de Reus el 1719-1721
* Pere Puig i Calzada (finals del segle XIX) comerciant i polític català, diputat a les Corts Espanyoles.
* Pere Puig i Adam (Barcelona, 1900 - Madrid, 1960), pedagog i matemàtic català.
* Pere Puig i Llensa (Blanes, 1907 - Blanes, 2002), escriptor català.
* Pere Puig i Quintana (Igualada, 1907 - Orpí, 1981), advocat, activista cultural català i militant d'UDC.
# Orquestra de Cambra Teatre Lliure

L'Orquestra de Cambra Teatre Lliure, o Orquestra del Teatre Lliure, fou una orquestra fundada a Barcelona l'any 1985 per Josep Pons i Viladomat, Jaume Cortadellas i Lluís Vidal, a partir de la iniciativa de Fabià Puigserver i Plana i que tenia la seva seu al Teatre Lliure.
L'Orquestra de Cambra Teatre Lliure que es va iniciar amb la seva presentació pública el 7 de novembre de 1985, amb un programa singular en aquell moment que, sota el títol Compositors al voltant de la República, reunia obres de Manuel de Falla, Robert Gerhard i Ottenwaelder, Conrado del Campo i Xavier Gols i Soler. des del primer moment, fou concebuda com una orquestra estable dedicada a la música del segle xx, a més de la funció de suport musical a les produccions del Teatre, la seva programació es fonamentava en temes monogràfics d'autors, escoles o èpoques, estructurats per temporades anuals.
El 1991 aparegué el seu primer enregistrament, amb música de Manuel de Falla, acollit amb entusiasme per la crítica francesa. La seva activitat discogràfica s'amplià amb monogràfics dedicats a Frederic Mompou, Robert Gerhard, Josep Soler i Luis de Pablo. El 1996 realitzà el primer enregistrament mundial de l'òpera Pepita Jiménez, d'Isaac Albéniz, en una versió preparada per Josep Soler. El 1997 aconseguí un enorme èxit internacional amb un disc dedicat al músic argentí Astor Piazzolla. Aquest mateix any Josep Pons cessà com a director titular, càrrec que ocupava des de la fundació de l'orquestra, que posteriorment fou dirigida per José Ramón Encinar, Ernest Martínez Izquierdo, Antoni Ros-Marbà o pels mateixos compositors de les obres interpretades. Hi col·laboraren, a més, solistes de gran renom, com ara Victòria dels Àngels, S. Chilcott o Dave Liebman, i feu diverses actuacions a França i Anglaterra.
El maig del 2003, poc després d'iniciar-se la nova etapa del Teatre Lliure al Palau de l'Agricultura de Barcelona el 2001, la nova direcció del teatre, sota la batuta d'Àlex Rigola, va donar preferència a una programació en què predominava el component teatral, i ja no es donava cabuda a la formació musical, que cessà la seva activitat al final de la temporada 2002-2003, respectant en el seu darrer concert el calendari previst, amb l'estrena de la coproducció dels teatres del Liceu i del Lliure, de l'òpera de Rossini L'occasione fa il ladro.

## Reconeixements

El 1990 rebé el Premi Nacional de música a l'intèrpret de música contemporània, i el 1992 el Premi Ciutat de Barcelona, per la seva tasca de difusió musical.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Orquestra de Cambra Teatre Lliure». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Morgades, Lourdes «El Teatre Lliure elimina a su orquesta de la programación». El País, 29-09-2003 [Consulta: 29 octubre 2017].
# Cal Borrasset

Cal Borrasset o Casa Borràs és un edifici del municipi d'Igualada (Anoia). La construcció ocupa el xamfrà passeig Verdaguer amb carrer de Santa Caterina. Està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Està compost de planta baixa d'utilització comercial i un pis d'habitació. La característica fonamental de la façana és, en primer lloc, el joc de les obertures. Estructura de llinda esglaonada a les finestres i les portes amb arc escarser, de totxo. Les finestres, resseguides amb un trencaaigües de la mateixa estructura. L'edifici està coronat amb un frontó esglaonat, que amaga una teulada a dues aigües. En segona lloc, el joc de colors com a altre element decoratiu, el blanc de l'estucat de fons i el vermell del totxo dels arcs. El propietari-promotor és la firma comercial Valls y Borràs, que treballa en la comercialització de gra. És obra de l'arquitecte Josep Pausas i Coll, durant els anys 1916-1917.

## Referències

* 1 2 «Cal Borrasset». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Chiromantis rufescens

Chiromantis rufescens és una espècie de granota que viu a les selves pluvials tropicals de l'Àfrica central.

## Referències

* Fordham et al (2006). Chiromantis rufescens. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 1 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Bandera de la Llagosta
## Descripció

Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga i al centre, la llagosta vermella de l'escut mirant a l'asta, d'altura 1/3 de la del drap i amplada 7/9 de la del mateix drap.

## Història

Va ser publicat en el DOGC el 27 d'octubre de 1998.
La llagosta és el senyal parlant tradicional.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 9 d'octubre de 1998, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de la Llagosta.» (pdf). DOGC num 2752, 09-10-1998. [Consulta: 26 juny 2010].
# Creu del Pujol (Taradell)

La Creu del Pujol és una obra de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Element moble. Situat damunt un serradet a 500m. al sud del mas Pujol i a la dreta del camí, damunt una antiga pedrera hi trobem un monòlit amb una creu al damunt.
El pilar té una base de 30x20cm. per uns 2m d'alçada i es acabat amb punt rodó. Es de gres gris, de gra groc i esculpit en una sola peça.
Damunt el pilar hi ha una creu grega damunt una mena de pal de ferro la creu és de forja i està formada per dues peces.
A la part de llevant hi ha una inscripció: 1822 MORS 99 M S

## Història

Aquest monòlit commemora la mort d'algú, que segurament una mort sobtada.
Per la data de la inscripció podem dir que eren moments difícils, era durant el trienni constitucional després del pronunciament del general Riego, i ràpidament a Catalunya i Osona s'aixequen partides de gent adictes a la constitució i al nou règim al mateix temps que els absolutistes no volen perdre poder i es crea una lluita de guerrilles semblant a una guerra civil. No tenim però, cap informació que ens corrobori aquesta possible suposició.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Creu del Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Nyombi Morris

Nyombi Morris és un activista climàtic d'Uganda, conegut per difondre i per defensar la justícia climàtica i la igualtat de gènere.
El març de 2021, ell i el seu germà que també actuava com a fotògraf Julian Ssekeba van ser arrestats als carrers de Kampala per la Policia Nacional d'Uganda quan protestaven per la justícia climàtica. Un any abans, el setembre de 2020, el seu compte de Twitter va ser suspès durant un mes i mig a petició del govern d'Uganda després de desafiar l'Autoritat Forestal Nacional sobre la venda del Bosc de Bugoma, un bosc tropical protegit que es troba l'oest d'Uganda.
Morris va estudiar un diploma en informàtica a la Muteesa I Royal University.
Va començar el seu activisme com a resultat de l'impacte directe que les inundacions van patir amb la seva família, que van alterar la font de subsistència dels seus pares i els va obligar a trobar un nou lloc on viure a Kampala. Lluita contra la desforestació del bosc de Bugoma.
El 2022 va guanyar el premi Earth Champion Award, atorgat per l'organització britànica Population Matters.

## Referències

* ↑ «https://twitter.com/mnyomb1/status/1375003416758456328». [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ Calma, Justine. «This climate activist says he was silenced on Twitter» (en anglès), 05-10-2020. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ «Young Ugandan climate activist pushing for world leaders to help fight climate change» (en anglès canadenc). ca.news.yahoo.com. [Consulta: 9 febrer 2022].
* ↑ «Uganda's Nyombi Morris Earns Honor from Media Organization Doha Debates» (en anglès). UGNEWS24, 01-10-2021. [Consulta: 9 febrer 2022].
* ↑ «Floods Plagued My Childhood. I'm Tired of World Leaders Pretending to Take Climate Action.» (en anglès). Global Citizen. [Consulta: 9 febrer 2022].
* ↑ «Nyombi Morris». Global Peace Chain. [Consulta: 9 febrer 2022].
* ↑ «This young climate activist used his own money to plant trees in Uganda» (en anglès). CNN, 10-11-2021. [Consulta: 9 febrer 2022].
* ↑ (en anglès) , 20-10-2021 [Consulta: 9 febrer 2022].
* ↑ «Young Ugandan climate activist lobbies for international crisis team to fight climate change» (en anglès). World Republic News, 31-10-2021. Arxivat de l'original el 2022-02-09. [Consulta: 9 febrer 2022].
* ↑ Ramsaran, Sarah. «Young Ugandan climate activist pushing for international crisis team to fight climate change». CBC News, Oct 31, 2021. [Consulta: 24 abril 2022].
* ↑ «Nyombi Morris» (en anglès). Nyombi Morris. [Consulta: 9 febrer 2022].
* ↑ «A Climate Activist's Journey into Climate Justice Activism - UrbanBetter» (en anglès), 04-10-2021. [Consulta: 9 febrer 2022].
* ↑ «Young voices for the planet: Meet our Choice Ambassadors» (en anglès). populationmatters.org, 21-01-2022. [Consulta: 9 febrer 2022].
* ↑ «WORLD POPULATION DAY 2022: CHANGE CHAMPIONS» (en anglès). populationmatters.org, 07-07-2022. [Consulta: 15 juliol 2022].