OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Faca de Dois Gumes

Faca de Dois Gumes és una pel·lícula brasilera del 1989, distribuïda per l'extinta Embrafilme, amb direcció de Murilo Salles i guió de Leopoldo Serran, Alcione Araújo i Murilo Salles, basat en el llibre homònim de Fernando Sabino.

## Argument

Il·lustre advocat de família, marit apassionat, és traït per la seva bella dona, amant del seu soci i millor amic. Aleshores planeja un crim perfecte, articulant meticulosament totes les peces de la seva acció, però la seva actitud apassionada i factors imprevisibles, que impliquen la corrupció i el segrest del seu fill, l'acaben portant a implicar-se en una sèrie d'esdeveniments, que transformen la seva vida. La vida és una arma de doble tall, tot es dirigeix cap a un final dramàtic.

## Repartiment

* Paulo José com a Jorge Bragança
* Marieta Severo com a Sônia J. Amado
* José de Abreu com a Fontana
* Flávio Galvão com a Marco Aurélio Amado
* Ursula Canto com a Vera Lúcia
* Pedro Vasconcelos com a Paulo Sérgio - Cuca
* Paulo Goulart com a Delegat Olímpio Veloso
* José Lewgoy com a Sr. Álvaro J. Amado

## Principals premis

Festival de Gramado 1989
* Millor direcció, so, fotografia i escenografia.
III Festival de Cinema de Natal 1989
* Millor pel·lícula i muntatge.
VI Rio-Cine-Festival 1990
* Millor pel·lícula, edició de so i banda sonora.

## Referències

* ↑ Sessão Brasil: Paulo José estrela 'Faca de Dois Gumes' na segunda, 5, a Rede Globo
* ↑ FILMOGRAFIA - FACA DE DOIS GUMES a la Cinemateca Brasilera
* ↑ 1989 – 52° Festival de Cinema de Gramado, al web del festival

## Enllaços externs

* Ficha a no Meu Cinema Brasileiro
* Fitxa a E-Pipoca
* Faca de Dois Gumes a YouTube
# .coop

.coop és un domini de primer nivell patrocinat (en anglès, sponsored Top-Level Domain, sTLD) al sistema de noms de domini d'Internet (en anglès, Domain Name Sytem, DNS). Està destinat a l'ús de les cooperatives, les seves filials al 100% i altres organitzacions que existeixin per promoure o donar suport a les cooperatives.
El sTLD .coop va ser proposat per la National Cooperative Business Association (NCBA) com a resposta a l'anunci de l'Internet Corporation for Assigned Names and Numbers (ICANN) a finals del 2000 d'un llançament gradual de set nous dominis genèrics de primer nivell en una expansió de l'espai de noms de domini d'Internet.
La proposta va comptar amb el suport de moltes cooperatives i grups comercials similars d'arreu del món, inclosa l'Aliança Cooperativa Internacional (ACI). La infraestructura tècnica del sTLD .coop va ser desenvolupada per la cooperativa de treballadors Poptel al Regne Unit i va entrar en funcionament el 30 de gener de 2002.
L'organització patrocinadora del domini és DotCooperation LLC (també coneguda com dotCoop), que és una filial de propietat total de la National Cooperative Business Association (NCBA). DotCooperation és responsable del funcionament del sTLD, inclosa l'aplicació dels requisits de registre. L'any 2005, la Midcounties Co-operative va assumir el funcionament del registre de dominis mitjançant una unitat subsidiària (Midcounties Co-operative Domains). DynDNS va ser contractat com a únic proveïdor de DNS per al registre el 2006.
Els titulars actius del domini .coop s'inclouen automàticament en un directori coop en línia i els inscrits reben un butlletí periòdic. Els registres es processen mitjançant registradors de noms de domini acreditats per la ICANN o els seus distribuïdors.
Els dominis .coop estan en ús a tot el món; no obstant això, moltes cooperatives, com a empreses de la comunitat global, també mantenen noms de domini en altres dominis de nivell superior genèrics o de codi de país per identificar-se tant com a cooperativa o com a empresa.

## Referències

* ↑ «Press release: DynDNS Selected as Sole DNS Provider for .COOP Registry» (en anglès). DynDNS, 30-01-2006. Arxivat de l'original el 2008-07-05. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ «directory.coop» (en anglès).

## Enllaços externs

* «.coop WHOIS info» (en anglès). IANA.
* «.coop registry» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-10-19. [Consulta: 16 desembre 2023].*
Domini de primer nivell genèric :
Actuals :
Proposats :
Llista de dominis de primer nivell territorial :
# Caracarà crestat

El caracarà crestat (Caracara plancus; syn: Caracara plancus plancus) és una espècie d'ocell de la família dels falcònids (Falconidae) Es troba des del sud dels Estats Units fins a la Terra del Foc. Habita les praderies, sabanes i garrigues de la. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, 2022) aquestaespècie compta amb dos subespècies:
* Caracara plancus plancus - des del sud dels Estats Units fins al nord d'Amèrica del Sud, incloent Cuba, Aruba i Trinitat i Tobago.
* Caracara plancus cheriway - zona meridional d'Amèrica del Sud, des del sud del Perú, Bolívia, el Paraguai i Brasil al sud de l'Amazones, cap al sud fins Terra del Foc i a les Illes Malvines
Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que aquestes dos subespècies constitueixen, de fet, dos espècies diferents. Segons aquest criteri hi hauria:
* Caracarà crestat meridional (Caracara plancus) - Stricto sensu
* Caracarà crestat septentrional (Caracara cheriway)

## Descripció

Les dos subespècies són molt semblants. C. p. plancus es diferencia per una major extensió del barrat pectoral, per un lleuger barrat o pigat a les escapulars (negrenques a C. p cheriway), i per la part posterior del dors pàl·lid amb barrat fosc (negrenc a C. p. cheriway).

## Referències

* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 353. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 «Seriemas, falcons». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ BirdLife International. «Southern Caracara. Caracara plancus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Seriemas, falcons». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «caracarà crestat meridional». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «caracarà crestat septentrional». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
# Open de Nice Côte d'Azur 2013

El Torneig de Niça 2013, oficialment conegut com a Open de Nice Côte d'Azur 2013, és una competició tennística professional que es juga sobre terra batuda i està inclosa en les sèries 250 de l'ATP. La 29a edició del torneig es va celebrar entre el 19 i el 25 de maig de 2013 al Nice Lawn Tennis Club de Niça, França.
El tennista català Albert Montañés va guanyar el sisè torneig de la seva carrera, el primer des del 2010, precisament contra el francès Gaël Monfils.

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| Alt | A. Montañés | 7 | 7 | |
| | V. Hănescu | 5 | 6² | | Alt | A. Montañés | 6 | 6 | |
| | C. Berlocq | 5 | 6 | 3 | | P-H. Mathieu | 4 | 1 | |
| | P-H. Mathieu | 7 | 3 | 6 | | | | | | Alt | A. Montañés | 6 | 4 | 6 |
| 3 | S. Querrey | 7 | 6 | | | | | | | WC | É. Roger-Vasselin | 4 | 6 | 0 |
| Q | S. Stakhovsky | 5 | 3 | | 3 | S. Querrey | 6 | 6² | 1 | | | | | |
| WC | É. Roger-Vasselin | 2 | 6 | 6 | WC | É. Roger-Vasselin | 3 | 7 | 6 | | | | | |
| | R. Berankis | 6 | 4 | 2 | | | | | | | | | | | Alt | A. Montañés | 6 | 7 |
| 6 | F. Fognini | 2 | 6⁵ | | | | | | | | | | | | WC | G. Monfils | 0 | 6$^3$ |
| WC | G. Monfils | 6 | 7 | | WC | G. Monfils | 6 | 6 | | | | | | |
| | R. Haase | 6 | 1 | 7 | | R. Haase | 2 | 3 | | | | | | |
| 4 | J. Isner | 4 | 6 | 5 | | | | | | WC | G. Monfils | 7 | 6 | |
| | Y-h. Lu | 2 | 0 | | | | | | | | P. Andújar | 5 | 4 | |
| | P. Andújar | 6 | 6 | | | P. Andújar | 6 | 7 | | | | | | |
| Q | G. Rufin | 4 | 3 | | 2 | G. Simon | 4 | 5 | |
| 2 | G. Simon | 6 | 6 | | | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final |
| 1 | Aisam-ul-Haq Qureshi Jean-Julien Rojer | 6 | 5 | [3] |
| | Nicolas Mahut Édouard Roger-Vasselin | 3 | 7 | [10] | Nicolas Mahut Édouard Roger-Vasselin | 3 | 6 | [6] |
| 3 | Eric Butorac Lukáš Dlouhý | 2 | 6 | [6] | Juan Sebastián Cabal Robert Farah Maksoud | 6 | 1 | [10] |
| | Juan Sebastián Cabal Robert Farah Maksoud | 6 | 3 | [10] | | | | | Juan Sebastián Cabal Robert Farah Maksoud | 3 | 2 |
| | František Čermák Michal Mertiňák | 3 | 2 | | | | | | Johan Brunström Raven Klaasen | 6 | 6 |
| | Johan Brunström Raven Klaasen | 6 | 6 | | Johan Brunström Raven Klaasen | 6 | 3 | [10] |
| | Mikhaïl Ielguin Denis Istomin | 6 | 6 | | Mikhaïl Ielguin Denis Istomin | 2 | 6 | [8] |
| WC | Pablo Andújar Albert Ramos | 4 | 4 | | | | | |

## Enllaços externs

* Quadre individual masculí PDF
* Quadre dobles masculins PDF
Niça :
1970
1971
1972
1973
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016 :
ATP World Tour 2013
< 2012
2014 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Mode gramatical

El mode o modo és un aspecte de la conjugació verbal que indica l'actitud del parlant respecte al grau de realitat del que expressa. Pot estar codificat mitjançant desinències verbals o paraules que modifiquen el sentit de la paraula-base. No totes les llengües tenen els mateixos modes (hi ha idiomes amb setze modes diferents i d'altres que no tenen aquesta distinció com a característica rellevant a la seva gramàtica) i quan dues llengües tenen el mateix mode, no sempre l'empren de forma idèntica.
Els primers tipus de modes parlen del que és o es dona a la realitat, com per exemple el mode indicatiu. Després hi ha els modes hipotètics o irreals, com el condicional, el subjuntiu o l'eventiu. També es pot parlar de modes deòntics, que parlen del que haurien de ser les coses, com l'imperatiu, l'optatiu o el desideratiu. Per acabar, hi ha una sèrie de modes epistèmics, que inclouen el lògic o veritatiu, el declaratiu, l'interrogatiu o l'energètic, entre d'altres.

## En català

En català hi ha tres modes principals: indicatiu, subjuntiu i imperatiu. Els dubtes i inferències s'expressen amb la combinació de diferents temps verbals i l'actitud bàsica a partir de la modalitat oracional, que va acompanyada per la preferència d'uns certs modes i una entonació característica. És una llengua simple, doncs, pel que fa al mode, encara que només n'ha perdut un respecte a les llengües indoeuropees antigues (el mode optatiu).

## Referències

* ↑ «"Modo", sinònim normatiu de "mode"segons l'AVL». Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 18 desembre 2018].
# Halil Şerif Pasha

Halil Şerif Pasha (El Caire, 20 de juny de 1831 - Constantinoble, 12 de gener de 1879), transliterat sovint com a Halil Sherif Pasha o Khalil Sherif Pasha, fou un home d'estat, diplomàtic i col·leccionista d'art otomano-egipci que visqué durant el període de Tanzimat. La seva col·lecció d'art fou descrita per Théophile Gautier com «la primera en ser formada per un fill de l'Islam». Estigué involucrat en afers diplomàtics posteriors a la Guerra de Crimea i també serví com a ministre d'exteriors de l'Imperi Otomà.
És conegut per haver comissionat les obres El somni i L'origen del món de Gustave Courbet, al qual fou introduït per Sainte-Beuve. La segona pintura és possible que sigui de la seva llavors amant, Constance Quéniaux. També adquirí El bany turc d'Ingres i altres obres de Delacroix, Troyon, Daubigny, Meissonier, Corot, Rousseau i Gerome. El gener de 1868 vengué la seva col·lecció d'art just abans de marxar per ser ambaixador otomà a Viena.

## Referències

* ↑ Ludivine Trichot «Le fabuleux destin de Constance Quéniaux, la femme représentée dans L'Origine du monde». Le Figaro, 25-09-2018 [Consulta: 27 setembre 2018].

## Bibliografia

* Francis Haskell, 'A Turk and His Pictures in Nineteenth-Century Paris', Oxford Art Journal, Vol. 5, No. 1, Patronage (1982), pp. 40–47
# Upeneus subvittatus

Upeneus subvittatus és una espècie de peix de la família dels múl·lids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Japó fins a Indonèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Feel·loïdeus

Els feel·loïdeus (Feaelloidea) són una de les sis superfamílies de pseudoescorpins. Alguns autors inclouen en aquesta superfamília els pseudogarípids.
Són els pseudoescorpins amb caràcters més diferents, amb totes les potes iguals, amb un sol artell al tars, i els pedipalps molt modificats. Els quelícers són molt petits i sense glàndula verinosa. Tenen quatre ulls.

## Sistemàtica

La superfamília dels feel·loïdeus consta d'una única família, els feèl·lids (Feaellidae) i d'un únic gènere, Feaella. S'han descrit alguns subgèneres i unes quantes espècies, distribuïdes per'Àfrica i l'Índia.

## Referències

* ↑ Feaelloidea
# (2101) Adonis

(2101) Adonis va ser un dels primers asteroides propers a la Terra que es van descobrir. Va ser descobert el 1936 per Eugène Joseph Delporte i va ser anomenat Adonis, el bell jove mitològic de qui la deessa Venus es va enamorar. Aquest asteroide té aproximadament 1 km de diàmetre.
En l'època on aquest asteroide s'havia descobert per primera vegada, no es podien fer les observacions suficients per calcular la seva òrbita, així que Adonis va ser un asteroide "perdut" fins al 1977, any en què Charles T. Kowal el va tornar a descobrir.
Adonis va ser el segon asteroide Apol·lo descobert (després del (1862) Apol·lo). Pot ser un cometa extint, i pot ser la font d'algunes pluges de meteorits.
En l'òrbita d'Adonis s'assoleixen a veure aproximaments amb Venus, la Terra, i Mart.

## En la ficció

El 1954, en el còmic de Tintín anomenat «Hem caminat damunt la Lluna», el Capità Haddock en estat d'embriaguesa gairebé es torna un satèl·lit de l'asteroide, que mostra passant entre la Terra i la Lluna.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 1r novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=2101.
* 1 2 3 4 5 Afirmat a: JPL Small-Body Database. Identificador JPL Small-Body Database: 2002101.
* ↑ Babadzhanov, P. B. «Meteor showers associated with the near-Earth asteroid (2101) Adonis». Astronomy and Astrophysics, 397, 2003, pàg. Pàg. 319–323. DOI: 10.1051/0004-6361:20021506 [Consulta: 18 maig 2009].
* ↑ «JPL Close-Approach Data: 2101 Adonis (1936 CA)», 10-03-2008 last obs. [Consulta: 5 maig 2009].

## Enllaços externs

* Long-lost planet 1936 CA ("Adonis") recovered
Viccionari
# Caracara

Caracara és un gènere d'ocells rapinyaires de la família dels falcònids (Falconidae). Aquests caracaràs habiten des de la part meridional dels Estats Units fins a l'extrem meridional d'Amèrica del Sud, incloent l'illa de Cuba. S'han inclòs en el gènere Polyborus.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, 2022) aquest gènere conté una espècie viva i una altrra d'extinta:
* Caracarà crestat (Caracara plancus)
* Caracarà de Guadalupe (Caracara lutosa), endèmic de l'illa mexicana de Guadalupe, es va extingir al segle xx.
Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que Caracara té 2 espècies vives, car segmenten les dos subespècies del caracarà crestat (C. p. plancus i C. p. cheriway) en dos espècies diferents. Segons aquest criteri hi hauria:
* Caracarà crestat meridional (Caracara plancus) - Stricto sensu
* Caracarà crestat septentrional (Caracara cheriway)

## Referències

* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 353. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Seriemas, falcons». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
# Mode de gestió de sistema

El mode de gestió de sistema (System Management Mode, SMM, en anglès) és una manera d'operació llançada per primera vegada amb l'Intel 386SL i disponible a microprocessadors posteriors de l'arquitectura x86, en el qual és suspesa tota l'execució normal (incloent-hi el sistema operatiu), i és executat un programari especial separat en una manera d'alt privilegi (usualment un depurador a microprogramari o assistit per maquinari). Alguns usos comuns de l'SMM són: per emular el maquinari de la targeta mare que no està implementada o té errors, operacions de gestió d'energia, com encesa de ventiladors, per emular un ratolí o un teclat PS/2 des d'un USB, funcions de seguretat del sistema, com apagar l'ordinador quan hi ha una massa alta temperatura a la CPU o Configuració del sistema, com per exemple en els ordinadors notebook de Toshiba i IBM. A l'SMM s'hi entra mitjançant la SMI, interrupció de gestió del sistema (system management interrupt), que és causada per:
* El maquinari de la targeta mare enviant un senyal per mitjà d'un pin designat del xip processador. Aquest senyal pot ser un esdeveniment independent, o disparat pel programari del sistema via una lectura d'I/O d'una localització considerada especial per la lògica de la targeta mare (el port $ B2 és comú).
* Una escriptura d'E/S cap a una localització que el firmware ha sol·licitat perquè el xip del processador actuï.

## Problemes

* Ja que el codi de SMM (controlador de SMI) està instal·lat pel firmware del sistema (BIOS), el sistema operatiu i el codi del SMM poden tenir expectatives sobre els paràmetres del maquinari que siguin incompatibles, per exemple diferents opcions de com ha de ser iniciat l'APIC.
* Les operacions en el SMM prenen temps de CPU fora del sistema operatiu, ja que l'estat de la CPU ha de ser emmagatzemat a la memòria (SMRAM) i qualsevol cache writeback ha de ser netejat. Això pot desviar el comportament de temps real i causar que es perdin ticks de rellotge.
* Pot ser necessari un analitzador lògic digital per determinar si el SMM està actuant.
* Recuperant el codi del controlador del SMI per a analitzar-lo per errors, vulnerabilitats, i secrets requereix un analitzador lògic o desacoblar el firmware del sistema.

## Vegeu també

* Mode real
* Mode irreal
* Mode 8086 virtual
* Mode protegit
* Mode llarg

## Enllaços externs

* http://cansecwest.com/csw09/csw09-duflot.pdf Arxivat 2009-04-19 a Wayback Machine.
* http://blogs.msdn.com/carmencr/archive/2005/08/31/458609.aspx
* ftp://download.intel.com/design/PentiumII/manuals/24319202.pdf Arxivat 2009-02-19 a Wayback Machine.
* http://www.amd.com/us-en/assets/content_type/DownloadableAssets/dwamd_26049.pdf
* http://www.ssi.gouv.fr/archive/fr/sciences/fichiers/lti/cansecwest2006-duflot-paper.pdf
# Halilović

Halilović és el nom dels següents personatges:
* Sejad Halilović (Klokotnica 1969), futbolista iugoslau retirat
* Alen Halilović (Dubrovnik 1996), futbolista croat
# Upeneus sundaicus

Upeneus sundaicus és una espècie de peix de la família dels múl·lids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 22 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Pakistan, Índia i Sri Lanka fins a Indonèsia, nord d'Austràlia i Japó.

## Referències

* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# (211) Isolda

(211) Isolda és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 10 de desembre de 1879 per Johann Palisa des de l'observatori de Pula (Croàcia). Està possiblement nomenat per Isolda, un personatge de les llegendes artúriques.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (201) al (300)
* Cossos menors del Sistema Solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 17 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 31. Circumstàncies de la font: presumiblement. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
Dictionary of Minor Planet Names (en anglès), 5a edició.

## Enllaços externs

* «(211) Isolda» (en anglès). [Consulta: 3 juny 2015].
Viccionari
# Santa Maria d'Olost

Santa Maria d'Olost és una església neoclàssica d'Olost (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de grans dimensions de planta rectangular. Destaca, la seva façana principal amb dues grans torres de campanar a banda i banda, ambdós de planta octogonal amb pedra treballada als angles i cobertes amb una galeria a la part superior. Hi ha un gran portal d'entrada d'arc rebaixat entre quatre columnes i un frontis neoclàssic amb un relleu de factura moderna de l'Assumpció. Sobre del portal hi ha un finestral termal de mig punt. Damunt hi ha una creu de ferro datada l'any 1910.

## Història

L'actual edifici és obra de finals del segle xviii si bé hi hagué algunes restauracions ja en el ple segle xx. Restaurada el 1940 no es conserven els antics retaules, destruïts duran la Guerra Civil. Ha estat anomenada pomposament "La catedral del lluçanès". La seva consagració és, suposadament, del 908. L'any 1854 fou declarada centre arxiprestal del lluçanès compartint aquesta categoria amb Prats de lluçanès.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria d'Olost». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 agost 2021].