OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chauffour-lès-Bailly

Chauffour-lès-Bailly és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 111 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Chauffour-lès-Bailly era de 111 persones. Hi havia 46 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 23 parelles sense fills i 15 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 54 habitatges, 47 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 54 habitatges eren cases. Dels 47 habitatges principals, 42 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 16 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 25 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Chauffour-lès-Bailly el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 12 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 8 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 69 persones, 50 eren actives i 19 eren inactives. De les 50 persones actives 46 estaven ocupades (28 homes i 18 dones) i 4 estaven aturades (3 homes i 1 dona). De les 19 persones inactives 9 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Chauffour-lès-Bailly hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Chauffour-lès-Bailly a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Chauffour-lès-Bailly a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Baden-Sponheim

Baden-Sponheim fou un marcgraviat del Sacre Imperi Romanogermànic.

## Història

Va sorgir el 1515 en el repartiment que va fer Cristòfol I entre els seus tres fills, corresponent Sponheim al fill Felip I. Aquest va morir el 1533 i els seus dominis van passar al seu germà gran Bernat III de Baden-Baden.

## Marcgravis

* Felip I 1515-1533

## Referències

* Regnal Chronologies Arxivat 2019-09-26 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Marcgraviat de Baden
# Costell (Middelburg)

El costell de Middelburg es troba a l'antiga ciutat de Middelburg (avui fusionat amb Maldegem) eregit el 1775. El 2004 el costell va ser llistat com a monument.
Durant l'antic règim es trobava a la plaça davant de la Casa de la Vila. Després de la reforma de la Plaça del Mercat (avui anomenat Pieter Bladelinplein) se la va erigir al lloc actual. Segons un epigram va ser erigit, probablement per reemplaçar un pal de fusta anterior, el 1775 quan Elisabet Vilain de Gant, comtessa de Middelburg (1764-1794) va fer construir una nova carretera. En morir sense descendència el 1794, el feu passa a la nissaga dels Arenberg. Com a conseqüència de reforma de la justícia penal després de la revolució francesa, els Arenberg d'Alcantara es van adaptar al zeitgeist i la van fer demuntar el 1825.
Les pedres es van redescobrir el 1888 quan es va construir la nova escola de noies. Es va profitar els esglaons per fer la porta de l'edifici. La resta servia d'ornament al jardí, el lleó heràldic que coronava el pal es va perdre. El 1974 es va reconstruir el costell a la Plaça del Mercat i el 1983-84 se'l va posar a la nova plaça que es va crear a l'antic pati de l'escola de nois. El 1985 va ser coronat amb un nou lleó esculptat per Steyaert d'Adegem.
El pal fa uns 3,80 metres d'alçada, fet de calcari blau. Al cim és decorat als quatre costats amb l'escut dels Vilain, a la faç frontal es troba a més la data de 1775. El lleó heràldic modern porta l'escut de la ciutat de Middelburg. A ambdós costats es troben anells, als quals es posaven les cadenes per lligar els condemnats.

## Referències

* ↑ de Win, P. Inventaris van de feodale schandpalen op Belgisch grondgebied (en neerlandès), 1996, p. 96-99 (Iuris Scripta Historica X).
* ↑ Bogaert, Chris; Lanclus, Kathleen. «Schandpaal» (en neerlandès). Agentschap Onroerend Erfgoed, 2003. [Consulta: 8 juny 2018].
# Nižná Rybnica

Nižná Rybnica és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1333.
# Maynard (Iowa)

Maynard és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 500 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Maynard tenia 500 habitants, 222 habitatges, i 138 famílies. La densitat de població era de 195 habitants/km².
Dels 222 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 37,4% no eren unitats familiars. En el 34,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 22% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.639 $ i la renda mediana per família de 40.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.929 $ mentre que les dones 26.667 $. La renda per capita de la població era de 15.779 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 8,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Maynard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Maynard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Alateu

Alateu també citat com Odateu per Claudià, (segle iv) fou cabdill dels greutungs i regent del rei Videric. Els huns van atacar els alans, que vivien a la vora del riu Tanais, i tot seguit van caure sobre els greutungs. El rei got Hermenric es va suïcidar el 376 i el seu successor, Vitimir, va morir en combat contra huns i alans, sent succeït pel seu fill Videric sota regència d'Alateu i de Safrax, que van decidir la retirada cap al territori situat entre el Boristenes i el Danubi. Alateu, Safrax i Farnobius, empesos per l'amenaça dels huns, van dirigir al seu poble a creuar el Danubi el mateix 376 unint-se als visigots dirigits per Alaviv i Fritigern, i els taifals, però no es va permetre creuar a Alateu, Safrax, i els seus, sent abandonats a la seva sort. Va participar en la Guerra gòtica (376-382) combatent a batalla d'Adrianòpolis (378) contra els romans, batalla que van guanyar i en la que va morir l'emperador Valent. Van saquejar llavors les terres de la regió i Alateu i Safrax van tornar a creuar al Danubi refent el camí; van tornar a creuar-lo el 386 però foren rebutjats pels romans en un combat en el que Alateu va morir.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867, pàg. 90 [Consulta: 17 abril 2011].
* ↑ François-René Chateaubriand, Los mártires o El triunfo de la religión cristiana (castellà)
* ↑ Ammià Marcel·lí, The later Roman Empire (A.D. 354-378) (anglès)
* ↑ Herwig Wolfram. History of the Goths. Thomas J. Dunlap, trans. Berkeley: University of California Press, 1988 (anglès)
# Dougong

Un dougong (en xinès:斗拱) és un element estructural que sorgeix de la intersecció de dues mènsules de fusta, és un dels elements més característics de l'arquitectura tradicional xinesa, japonesa i coreana.
L'ús de dougong va aparèixer a Àsia per primera vegada en edificis de poc abans de l'era cristiana i va evolucionar en una xarxa estructural que unien els pilars a la vora del sostre. Els dougong eren àmpliament utilitzats en l'antiga Xina durant el període anomenat Primaveres i Tardors (770-476 aC) i es van desenvolupar especialment en els períodes Tang i Song. Les peces s'encaixen sense adhesius o claus, gràcies a un precís treball de fuster.
Després de la dinastia Song, les mènsules van ocupar un lloc més ornamental que estructural en edificis àulics i religiosos, alterant el dougong tradicional.

## Funció

Els dougong eren part de la xarxa de suport de fusta, essencials per a l'estructura de fusta tradicional dels edificis xinesos perquè les seves parets no solien ser murs de càrrega, sinó sovint enreixat, parets de tova o altres materials delicats. Les parets eren delimitadors d'espai abans que suports del pes.
Els conjunts de mènsules que intersecaven diverses vegades es construïen col·locant un gran bloc de fusta (dou) en la columna que donava una base sòlida a les mènsules arquejades (gong) per aguantar la biga o un altre gong damunt. La funció del dougong era proporcionar un major suport perquè les bigues horitzontals repartissin el pes que aguantaven cap als pilars. Aquest procés pot repetir-se moltes vegades i elevar-se diverses sèries. Quan afegien múltiples conjunts de mènsules interseccionadas o dougong reduïen la quantitat de tensió de les bigues en la transferència del pes als pilars. Les sèries de dougong també tenen la propietat de formar una estructura més "elàstica" per resistir danys causats per terratrèmols.
Durant la dinastia Ming es va produir una innovació a través de la invenció de nous components de fusta que ajudaven al dougong a suportar la teulada. Així es podia recarregar els elements decoratius del doungong i els conjunts de mènsules van passar a ser més nombrosos i petits. Els doungong podien col·locar-se sota els ràfecs aparentant elegants cistelles de flors, mentre també subjecten el sostre.
El Temple Bao'en a Sichuan és un bon exemple de l'estil Ming. Té quaranta-vuit tipus i 2.200 conjunts de dougong que ho suporten i ornamentan. Aquest ben conservat complex monàstic del segle xv situat al nord-oest de la província de Sichuan va ser construït per Wang Xi, un senyor feudal, entre 1440 i 1446 durant el regnat de l'emperador Yingzong (1427-64) de la dinastia Ming (1368-1644).

## Referències

* ↑ «斗拱».
* ↑ Xina Info.
* ↑ «Ancient Charm Remains Intact».

## Vegeu també

* Pagoda Pizhi, pagoda xinesa del segle xi amb balconades sostingudes per típics dougong xinesos
# Baden Cooke

Baden Cooke (Benalla, Victòria, 12 d'octubre de 1978) és un ciclista australià, ja retirat, que fou professional del 2000 al 2013.
Excel·lent esprintador, en el seu palmarès hi ha més de setanta victòries, en què destaca una etapa del Tour de França de 2003 i la classificació per punts d'aquella mateixa edició. El 2004 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atenes.

## Palmarès

* 2000
** 1r al Premi des blés d'or
** Vencedor de 3 etapes del Herald Sun Tour
** Vencedor de 2 etapes de la Cascade Cycling Classic
** Vencedor d'una etapa del Rapport Tour i 1r de la classificació per punts
* 2001
** 1r al Valley of the Sun Stage Race i vencedor de 2 etapes
** Vencedor de 2 etapes del Tour de l'Avenir i 1r de la classificació per punts
** Vencedor d'una etapa del Sea Otter Classic
* 2002
** 1r al Herald Sun Tour i vencedor de 2 etapes
** 1r a la París-Corrèze i vencedor d'una etapa
** 1r a la Dwars door Vlaanderen
** 1r a la Tro-Bro Léon
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi del Midi Libre
** Vencedor d'una etapa del Circuit des Mines
* 2003
** 1r al Kampioenschap van Vlaanderen
** 1r al Gran Premi de Fourmies
** Vencedor d'una etapa del Tour de França i 1r de la classificació per punts
** Vencedor de 2 etapes del Tour Down Under
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
** Vencedor d'una etapa del Tour del Mediterrani
* 2004
** 1r a la Bay Classic Series
** 1r al Gran Premi d'Obertura La Marseillaise
** Vencedor de 3 etapes del Herald Sun Tour
** Vencedor de 2 etapes del Tour del Mediterrani
** Vencedor d'una etapa del Tour Down Under
** Vencedor d'una dels Tres dies de De Panne
* 2005
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Polònia
** Vencedor de 2 etapes del Herald Sun Tour
* 2006
** 1r al Gran Premi d'Obertura La Marseillaise
** 1r a la Halle-Ingooigem
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de la Pau
** Vencedor d'una etapa del Tour de Valònia
* 2007
** 1r al Kampioenschap van Vlaanderen
** Vencedor d'una etapa del Tour Down Under
** Vencedor d'una etapa de l'Étoile de Bessèges
* 2008
** Vencedor d'una etapa del Herald Sun Tour
** Vencedor d'una etapa del Bay Classic Series
* 2010
** Vencedor d'una etapa del Bay Classic Series

### Resultats al Tour de França

* 2002. 127è de la classificació general
* 2003. 140è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r de la classificació per punts
* 2004. 139è de la classificació general
* 2005. 142è de la classificació general
* 2008. Abandona (12a etapa)
* 2012. 117è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2005. Abandona (13a etapa)
* 2010. No surt (9a etapa)

## Referències

* ↑ «Baden Cooke announces retirement». Cyclingnews.com. Future plc, 27-11-2013 [Consulta: 27 novembre 2013].
* ↑ «Baden Cooke dice adiós: “Estoy muy orgulloso de mi carrera” / Profesionales / Noticias del ciclismo / BICI CICLISMO». [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Olympedia – Baden Cooke». [Consulta: 3 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Baden Cooke a sitiodeciclismo.net
* Web oficial Arxivat 2009-10-27 a Wayback Machine.
* Baden Cooke a ProCyclingStats
# Ball de les forques

El ball de les forques és un ball tradicional del poble de Nalec (Urgell, Catalunya) que Joan Amades recull en el "Costumari Català" el 1953. D'aquest ball, molt tradicional en tota la vall del riu Corb, se'n té constància a Nalec, Santa Coloma de Queralt o Vallfogona de Riucorb. Els dansaires, guarnits amb la roba tradicional de segador, un barret de palla i una forca cadascú, ballen al voltant d'un munt de palla amb la tonada del Ball de Sant Ferriol i en la seva essència, pretén aglutinar tothom en un cercle, fent pinya i enaltir el treball conjunt. Joan Amades recollia que "com que aquests dies feien festa en honor del sant, se'ls podia retardar un xic la feina, i llavors tenir dificultat per netejar el gra a l'era per manca de vent. Era en aquells moments que ballaven el típic ball de les forques, un ball característic d'aquesta època de l'any". Actualment, es balla exclusivament a Nalec el dia 25 de Juliol amb motiu de la festa major (Sant Jaume). Les forques, compostes per dos, quatre o cinc "pollagons", ja pràcticament no s'elaboren de forma artesanal i com que la tradició de forcaire s'ha perdut, és per aquest motiu que els participants en la dansa ballen amb les forques que les famílies del poble conserven a casa seva.

## Referències

* ↑ ACN «Els joves de Nalec representen el tradicional ball de les forques». 3.24. ACN, 25-07-2011 [Consulta: 5 març 2014].

## Enllaços externs

* Bellmunt i Figueras, Joan. L'Urgell, 2 (Fets, costums i llegendes). Lleida: Pagès Editors, 1991, p.35 -. ISBN 9788479350352.
* Gurri, Francesc. «Nalec». A: Pobles de Catalunya. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1992, p. P.201-205. ISBN 9788478265336.
# Nùgoro

Nùgoro (nom oficial en italià: Nuoro) és un municipi italià, situat a la regió de Sardenya i a la província de Nuoro. L'any 2006 tenia 36.454 habitants. Limita amb els municipis de Benetutti (SS), Dorgali, Mamoiada, Oliena, Orani, Orgosolo i Orune.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Mario Demuru Zidda | Demòcrates d'Esquerres |

## Personatges relacionats

* Antonio Ballero
* Anghelu Caria
* Giampietro Chironi,
* Attilio Deffenu,
* Grazia Deledda,
* Marcello Fois,
* Peppino Mereu
* Indro Montanelli
* Giovanni Antonio Murru
* Nicola Porcu Dejana Daga
* Salvatore Rubeddu
* Franceschino Satta
* Salvatore Satta
* Sebastiano Satta
* Paskedda Zau, dirigí la revolta de su Connottu del 1868
* Salvatore Sirigu

## Enllaços externs

* Nùgoro - Lloc web oficial
# Alata Castra

Alata Castra va ser el fortí romà situat més al nord de la província de Britànnia, prop d'Inverness.
Aquesta fortificació probablement la va aixecar Quint Lol·li Urbic, governador de Britànnia entre els anys 138 i 144, al territori dels Vacomages, després de la seva victòria sobre els britans el 139, principalment per rebutjar els atacs dels clans Caledons. Va ser abandonada al cap de pocs anys i en va desaparèixer tot vestigi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Alata Castra». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 agost 2022].
# Douirane

Douirane (en àrab أدويران, Adwīrān; en amazic ⴰⴷⵡⵉⵔⴰⵏ) és una comuna rural de la província de Chichaoua, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 16.138 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Chillón

Chillón és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 2.513 | 2.392 | 2.320 | 2.201 |

## Enllaços externs

* Web d'informació Arxivat 2008-09-14 a Wayback Machine.
# Lluna (desambiguació)

«Lluna» té aquests significats:
* Astronomia:
** Lluna, l'únic satèl·lit natural del planeta Terra
** Lluna o satèl·lit natural d'altres planetes
* Mitologia: Culturalment ha general la presència de deesses o déus de la Lluna en nombroses civilitzacions
* Zoologia: El peix bot també s'anomena peix lluna o simplement lluna
* Toponímia: Riu de la lluna o Chenab a l'Índia.
# Rafael Rodrigo Montero

Rafael Rodrigo Montero (Granada, 1953) és un astrofísic espanyol, que ha estat president del Consell Superior d'Investigacions Científiques entre el 2008 i el 2012.
Llicenciat en Ciències Matemàtiques i doctor en Ciències Físiques per la Universitat de Granada, va iniciar la seva carrera investigadora el 1975, a l'Institut d'Astrofísica d'Andalusia, entitat que va passar a dirigir entre 1990 i 2004. Especialitzat en atmosferes planetàries, aeronomía, cossos menors i exploració del sistema solar, ha publicat més de 200 treballs científics en revistes nacionals i internacionals de prestigi com Science, Nature i Astronomy and Astrophysics. Ha rebut nombrosos premis i reconeixements, entre ells dos de la NASA i dues de l'ESA. Des del 2006 fins a la seva elecció com a President del CSIC, va ser vicepresident d'Organització i Relacions Institucionals d'aquesta agència. El 2008 es va convertir, també, en el president de la Comissió Nacional d'Astronomia.

## Referències

* 1 2 «El astrofísico Rafael Rodrigo Montero se convierte en el nuevo presidente del CSIC». El Mundo, 29-04-2008 [Consulta: 12 maig 2017].
* ↑ Fernández Pérez, 2010, p. 243.
* ↑ «Rafael Rodrigo Montero, nuevo presidente de la Agencia Estatal del CSIC». Servicio de Información y Noticias Científicas (SINC), 25-04-2008. [Consulta: 12 maig 2017].
* ↑ Fernández Pérez, 2010, p. 329-330.

## Bibliografia

* Fernández Pérez, Iván. Aproximación histórica al desarrollo de la astronomía en España. Universidad de Santiago de Compostela, 2010.

## Enllaços externs

* Biografia de Rafael Rodrigo a la web del CSIC
# Nöggerathita-(Ce)

La nöggerathita-(Ce) és un mineral de la classe dels òxids. El nom arrel es dona en memòria de Johann Jacob Nöggerath (Bonn, 10 d'octubre de 1788 - Bonn, 13 de setembre de 1877), un destacat mineralogista i geòleg alemany. Des de 1818 J. J. Nöggerath va ser professor de mineralogia i geologia a la Universitat de Bonn, i entre les seves publicacions hi ha una descripció geològica de la regió paleovolcànica del llac Laach.

## Característiques

La nöggerathita-(Ce) és un òxid de fórmula química (Ce,Ca)₂Zr₂(Nb,Ti)(Ti,Nb)₂Fe$^{2+}$O$_{14}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5123/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les pedreres In den Dellen, situades a Mendig, dins el districte de Mayen-Koblenz (Renània-Palatinat, Alemanya). També ha estat descrita a Kixtim (óblast de Txeliàbinsk, Rússia) i a l'àrea del llac Baikal (óblast d'Irkutsk, Rússia). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Nöggerathite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 juliol 2021].
# Anna Turbau

Anna Turbau (Barcelona, 1949) és una fotoperiodista catalana.
Va estudiar disseny gràfic a l'Escola Massana i després a l'Escola Elisava, on es va interessar per la fotografia. Després de fotografiar el Barri Xinès de Barcelona del 1975, en unes imatges que mostren la pobresa i marginació que el franquisme volia amagar, va decidir aparcar el disseny i centrar-se en la fotografia. El 1976 va anar a Galícia a viure, on va documentar les lluites socials. Les seves imatges van mostrar la realitat dels pobles petits i oblidats en el temps, la seva arquitectura, la seva gent i el paper de les dones a la societat rural. Ha treballat per revistes com Interviú, Primera Plana i Actual.
També ha fet diverses exposicions com Galicia 1975-1979. A intimidade da imaxe, el 2018 al Palacio Municipal de Exposiciones de La Corunya, i le 2019 a Pontevedra. També va fer l'exposició ''Documentalismo fotográfico en los 70'' el 2014 al Jardí Botànic de Madrid, juntament amb Cristina García Rodero, Cristóbal Hara, Fernando Herráez, Koldo Chamorro i Ramón Zabalza. El seu estil fotogràfic s'ha comparat al de Pilar Aymerich o Manel Armengol.
Ha publicat el llibre ''Anna Turbau. Galicia, 1975-1979'', editat pel Consello da Cultura Galega, que acompanya l'exposició del mateix nom amb una selecció dels 10.000 negatius d'aquesta època.

## Referències

* ↑ Pardo, Rebeca. «Anna Turbau: la mirada que sacó a la luz una Galicia diferente» (en espanyol europeu), 02-09-2012. [Consulta: 1r octubre 2020].
* 1 2 3 ARTEINFORMADO. «Anna Turbau. Artista» (en castellà), 20141217. [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ «Anna Turbau: «Galicia era un tópico en los 70, pero yo conocí la realidad, los conflictos»» (en castellà), 19-10-2017. [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ «Anna Turbau, exposición en el Pazo da cultura de Pontevedra» (en castellà). [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ «Documentalismo fotográfico en los 70» (en castellà), 13-06-2014. [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ Editor, Logopress-. «Poéticas de la democracia. Imágenes y contraimágenes de la Transición» (en castellà), 03-12-2018. [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ «Encuentro acerca de la publicación «Anna Turbau. Galicia,... - NUMAX» (en castellà). [Consulta: 1r octubre 2020].