OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Coronel (Sant Feliu de Codines)

Cal Coronel és una obra amb elements gòtics i renaixentistes de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres amb dues façanes, una al carrer Baix de la Sagrera i l'altra a la plaça de l'Església. Consta de planta baixa i pis. El portal és de pedra amb arc de mig punt adovellat al carrer de la Sagrera. Les finestres, de gran qualitat arquitectònica, són d'arc pla amb guardapols. Està en la zona del nucli antic de la població.

## Història

Es tradició local que Cal Coronel hi hagué una antiga cartoixa. La tradició es basa en el fet que els cartoixans de Montalegre eren senyors de molts delmes i béns al terme de Sant Feliu, que s'aplegaven a la dita casa, antiga propietat seva, com ho recorda un vell escut. Durant un temps va ser propietat del senyor Fonoll d'ací que també se l'hagi conegut com a Can Fonoll.

## Referències

* 1 2 «Cal Coronel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Foto històrica: Solé i Bausà, Miquel Àngel. «Cal Coronel». Calaix, 1983.
* Contijoch i Boada, Jordi. «Cal Coronel». Calaix, 2011.
# Ca l'Amorós 2

Ca l'Amorós 2 és una obra eclèctica de Porrera (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta trapezoïdal, bastit de maçoneria i obra, arrebossat i pintat i cobert per teulada a dos vessants. La façana principal, en angle, presenta tres portes a la planta baixa, un balcó i una finestra al pis i dues finestres a les golfes. La portalada principal, de pedra, amb arc rebaixat i la data, dona accés a un pati obert pel cantó del riu i sosté un terrat. La façana que dona al riu presenta una curiosa galeria, a nivell de les golfes, de vuit arquets sobreaixecats.

## Història

La casa fou construïda arran la urbanització del sector de l'altre costat del riu la segona meitat del segle xix i respon a conceptes estilístics propis de l'època, en moments de puixança abans de la fil·loxera.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Amorós 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Ca l'Amorós

«Ca l'Amorós» té aquests significats:
* Ca l'Amorós (Cerdanyola del Vallès), casa de Cerdanyola del Vallès
* Ca l'Amorós (Fortià), masia de Fortià
* Ca l'Amorós 1, casa de Porrera
* Ca l'Amorós 2, casa de Porrera
# Ca l'Andal

«Ca l'Andal» té aquests significats:
* Ca l'Andal (Badalona), masia situada al barri de Bufalà, antiga casa del delme.
* Ca l'Andal (Barcelona), masia situada al barri d'Horta
* Ca l'Andal (Gironella), masia situada a aquesta població del Berguedà.
* Ca l'Andal (la Coma i la Pedra), masia situada a la Coma.
# Brot de verola del mico del 2024

Una epidèmia d'una nova variant de la verola del mico clade I, coneguda com a clade 1b, va començar a l'Àfrica Central almenys ja el setembre de 2023. L'agost de 2024, s'han registrat més de 17.000 casos, amb 517 víctimes mortals, gairebé tots a la República Democràtica del Congo.
El 14 d'agost de 2024, l'Organització Mundial de la Salut va declarar l'epidèmia una emergència de salut pública de preocupació internacional (PHEIC).

## Referències

* 1 2 World Health Organization (14 August 2024). "WHO Director-General declares mpox outbreak a public health emergency of international concern". Nota de premsa. Arxivat 14 August 2024$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ ; Christina, Malkia «A new form of mpox that may spread more easily found in Congo's biggest outbreak» (en anglès). Associated Press, 02-05-2024. Arxivat 14 August 2024$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Junaidi, Ikram «NCOC issues advisory as first suspected mpox case quarantined» (en anglès). Dawn. Reuters. Agence France-Presse, 15-08-2024. Arxivat 16 August 2024$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Bariyo, Nicholas «Rapid Spread of Mpox in Africa Is Global Health Emergency, WHO Says». The Wall Street Journal, 14-08-2024. Arxivat 19 August 2024$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Cheng, Maria «WHO declares mpox outbreaks in Africa a global health emergency as a new form of the virus spreads» (en anglès). Associated Press, 14-08-2024. Arxivat 16 August 2024$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Mandavilli, Apoorva «W.H.O. Declares Global Emergency Over New Mpox Outbreak». The New York Times, 14-08-2024. Arxivat 15 August 2024$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Cajuns

Els cajuns són un grup ètnic de l'Amèrica del Nord descendent dels acadians exiliats (dels territoris actuals de Nova Brunswick, Nova Escòcia o l'illa del Príncep Eduard), que parlaven francès i que es van establir a Louisiana. Actualment, els cajuns són una part significativa de la població i la cultura del sud de Louisiana.
Els cajuns conserven un dialecte particular del francès i nombrosos altres trets característics. Són oficialment reconeguts com a grup ètnic pel govern dels Estats Units.

## Història

El setge britànic de Port Royal (1710), amb la conquesta d'Acàdia, va comportar que els acadians refusessin jurar fidelitat a la Corona britànica i durant quaranta-cinc anys es van revoltar militarment contra els britànics i van donar suport a les possessions franceses de l'Amèrica del Nord. Finalment, els britànics van expulsar els acadians d'Acàdia durant el període de 1755-1763.
Una part dels acadians finalment van traslladar-se a Louisiana, que estava governada per França, però quan Louisiana va ser cedida a Espanya (pel Tractat de Fontainebleau de 1762) els cajuns es van rebel·lar (1768). Espanya va controlar Louisiana l'any 1769.

## Vegeu també

* Jambalaia
* Gastronomia cajun

## Notes

* ↑ Brasseaux, 1992.
* ↑ Grenier, 2008.
* ↑ Patterson, 1994, p. 144.
* ↑ Patterson, 1998, p. 105-106.

## Bibliografia

* Brasseaux, Carl A. Acadian to Cajun: Transformation of a People. Jackson: University Press of Mississippi, 1992.
* Grenier, John. The Far Reaches of Empire: War in Nova Scotia, 1710-1760. Norman: Oklahoma Press, 2008.
* Hebert-Leiter, Maria. Becoming Cajun, Becoming American: The Acadian in American Literature from Longfellow to James Lee Burke. Baton Rouge: Louisiana State University Press, 2009. ISBN 978-0-8071-3435-1.
* Jobb, Dean. The Cajuns: A People's Story of Exile and Triumph. Nova York: John Wiley & Sons, 2005. ISBN 0-47083-609-1. (Al Canadà es va publicar com The Acadians: A People's Story of Exile and Triumph)
* Patterson, Stephen. «1744-1763: Colonial Wars and Aboriginal Peoples». A: The Atlantic Region to Confederation: A History. University of Toronto Press, 1994.
* Patterson, Stephen. «Indian-White Relations in Nova Scotia, 1749-61: A Study in Political Interaction». A: The Acadiensis Reader Vol 1: Atlantic Canada Before Confederation, 1998.

## Enllaços externs

* Acadian Memorial (anglès)
# CakePHP

CakePHP és un entorn de treball de desenvolupament d'aplicacions web escrit en PHP, creat sobre els conceptes de Ruby on Rails.
CakePHP va començar el 2005 quan Ruby On Rails estava guanyant popularitat. A partir d'aquell moment, la seva acceptació va créixer i ha generat molts subprojectes.

## Prestacions

Igual que Ruby On Rails, CakePHP facilita al programador la interacció amb la base de dades mitjançant el patró ActiveRecord. A més, fa ús del patró Model-View-Controller. Algunes de les característiques més importants són:
* És compatible amb PHP4 i PHP5.
* CRUD de la base de dades ja integrat.
* URLs amigables.
* Sistema de plantilles ràpid i flexible.
* Helpers per a AJAX, Javascript, HTML, formularis i altres.
* Treballa sobre qualsevol carpeta del lloc.
* Incorpora Validació de formularis integrada.
* Fa scaffolding de les aplicacions.
* Disposa de components de seguretat i de sessió.
* Les seves funcionalitats es poden ampliar a través de plugins i components.

## Referències

* ↑ Golding, David. Beginning CakePHP: From Novice to Professiona (en anglès). Apress, 2008, p.2. ISBN 1430209771.

## Enllaços externs

* Lloc Oficial
* Bakery
* CakeForge
# Cal Quic (Granyena de Segarra)

Cal Quic és una casa de Granyena de Segarra (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa senyorial situada dins del nucli urbà de la vila, de planta quadrada i teulada a doble vessant. Les seves façanes se'ns presenten paredades, però amb presència d'arrebossat en alguns sectors de la façana principal. Aquesta façana se'ns presenta aïllada de qualsevol habitatge i distribuïda a partir de quatre nivells; planta baixa, primer pis, segon pis i golfes. La façana principal ha estat reformada amb el temps, i l'única l'evidència d'un origen primitiu el trobem una espitllera situada a la dreta de la porta d'accés. Aquesta porta és d'estructura allindada i amb les frontisses bisellades; i al mig del seu dintell, hi ha amb relleu l'any "1831"; també té una petita finestra allargassada, protegida amb una reixa, al costat esquerre d'aquesta.
El primer pis hi ha tres balcons, però un d'ells, el que dona sobre la porta d'accés, presenta una decoració amb relleu d'una sanefa geomètrica sota la seva llosana, i que combina una sèrie de tres rodones i quatre rombes. El segon pis, presenta triple balconada i el pis superior o golfes, un òcul ambdós costats d'un balcó central. Totes les obertures d'aquesta façana principal estan situades de forma regular, i tan sols les obertures dels balcons centrals, situats sobre l'eix de la porta d'accés a la casa, presenten un arc rebaixat a la seva part superior, menys el balcó de les golfes, que presenta una estructura allindanada.

## Referències

* 1 2 «Cal Quic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2015].
# Cal Carnisser (Sant Ramon)

Cal Carnisser és una casa del municipi de Sant Ramon (Segarra) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa situada al carrer principal del municipi de Sant Ramon realitzada amb carreus de pedra local regulars, col·locats horitzontalment, amb una estructura de planta baixa, primera planta i golfes.
A la planta baixa es troba la porta principal d'accés situada al centre de la façana, que presenta un arc de mig punt rebaixat superior, envoltada a la seva esquerra per una segona porta amb llinda superior i a la seva dreta una finestra de grans dimensions amb una reixa exterior de ferro forjat.
A la primera planta també s'hi troben tres obertures col·locades simètricament amb les obertures inferiors. A la part central es troba un balcó amb barana exterior de ferro forjat i arc de mig punt rebaixat superior on apareix una inscripció amb el nom del propietari i l'any de la seva construcció: "JOSEPH FOIX ME FEU 1802", i a ambdós costats hi ha dues finestres de grans dimensions. Cal destacar que totes les obertures de l'habitatge estan realitzades amb carreus de pedra regulars, diferents a la resta de la façana, de grans dimensions.
Finalment, a la segona planta, utilitzada com a golfes, es troben tres obertures de petites dimensions amb llinda superior i col·locades també simètricament amb la resta d'obertures inferiors.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Carnisser». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Cal Carnisser (el Pla del Penedès)

Cal Carnisser és una obra del Pla del Penedès (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes. La planta baixa presenta dues portes d'accés més l'entrada al garatge. Al primer pis trobem dues finestres d'arc escarser amb balconera de ferro forjat i al pis superior s'aprecien dos conjunts de finestres triples amb barana de ferro forjat. Són característiques per la seva forma lobulada.

## Història

Es tracta de diversos habitatges distribuïts a l'interior del nucli urbà del Pla del Penedès. Són edificis interessants principalment per la seva composició de façana. Es poden veure elements d'arquitectura "culta" amb la utilització del llenguatge de l'eclecticisme en convivència amb detalls de l'arquitectura popular. En general aquests edificis configuren l'eixample dels segles XIX i XX.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Carnisser». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Burrillville

Burrillville és una població dels Estats Units a l'estat de Rhode Island. Segons el cens del 2000 tenia 15.796 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Burrillville tenia 15.796 habitants, 5.559 habitatges, i 4.252 famílies. La densitat de població era de 109,8 habitants per km².
Dels 5.559 habitatges en un 36,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,8% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 23,5% no eren unitats familiars. En el 18,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 31,7% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 11,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.587 $ i la renda mediana per família de 58.979 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.839 $ mentre que les dones 28.835 $. La renda per capita de la població era de 21.096 $. Aproximadament el 3,7% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Burrillville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Burrillville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Burrito

El burrito és un plat originari de la ciutat fronterera de Ciudad Juárez, entre Mèxic i Estats Units. Consisteix en una tortilla grossa de farina de blat que envolta diversos tipus de farciment, com fesols, carn, formatge, espècies, o la combinació d'aquests al costat de remenats de verdures (pebrot, ceba, etc.).

## Història del burrito

Durant la Revolució Mexicana (1910 - 1921), al barri de Bella Vista, a Ciudad Juárez (Chihuahua, Mèxic) hi havia un senyor anomenat Juan Méndez que tenia un establiment de menjars. Perquè no se li refredés el menjar, va tenir la idea de fer una Tortilla grossa de farina de blat, hi va posar el farcit dins, enrotllant-ho amb la truita i ho va posar tot dins d'unes estovalles per a mantenir-ho calent. Eren tantes les comandes que rebia, que va decidir comprar un ruc per a transportar el menjar i travessar pel Río Bravo. L'èxit del seu menjar va ser tan gran que al cap d'un cert temps van començar a arribar mexicans i estatunidencs d'arreu demanant de menjar del "burrito". Va ser així com va néixer la denominació burrito.
El burrito és el plat regional de l'estat de Chihuahua, on es pot consumir a qualsevol hora del dia com a plat principal o com a menjar ràpid. Hi ha variants fora de l'estat, però no són com els originals, que es preparen amb una tortilla de farina d'aproximadament 30 cm de diàmetre amb guisats clàssics com fesols amb formatge convencional o formatge Oaxaca, xili farcit, llardons, ous amb xoriço o carn seca.

## Vegeu també

* Fajita - La variant Tex-Mex dels burritos.
* Dürüm - Similar, de la cuina turca.

## Referències

* ↑ (anglès) Mark Haskell Smith, Baked, p.176

## Bibliografia

* Bayless, Rick and Deanna Groen Bayless. (1987). Authentic Mexican: Regional Cooking from the Heart of Mèxic. Morrow Cookbooks. p. 142.ISBN 0-688-04394-1

## Enllaços externs

* Recepta per a cuinar burritos
# Búnquer de l'Ullastre

El Búnquer de l'Ullastre és una obra del municipi de Sant Climent Sescebes (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al sud-oest del nucli urbà de la població de Sant Climent, al veïnat de l'Ullastre i al costat del mas del mateix nom. S'hi arriba mitjançant la carretera GI-602.
Búnquer semi soterrat de planta rectangular, amb la coberta bombada i bastit en formigó, mitjançant la tècnica de l'encofrat. S'aprecien perfectament les marques dels taulons utilitzats per construir-lo. L'accés es feia per la banda de llevant a través d'una senzilla obertura rectangular, a la que s'accedeix per unes escales que baixen. Estan emmarcades per unes baranes d'obra actualment restituïdes. Presenta una única finestra espitllerada a la banda de migdia. L'estructura presenta un folrat de pedra i ciment, a manera de camuflatge, al voltant del seu perímetre exceptuant la banda de migdia i la zona de l'accés.

## Història

Construcció militar portada a terme per l'organisme franquista denominat "Servicio Militar de Construcción". Aquestes fortificacions pertanyen a l'extensa i àmplia xarxa de búnquers i nius de metralladora, bastides entre els anys 1940-45, que s'estén tot al llarg de les terres properes a la frontera i al litoral nord de l'Empordà. Aquesta va ser nomenada "linea P" o "linea Peréz", encara que també és coneguda com a "línea Gutierrez", potser pel fet que el coronel d'enginyer Manuel Duelo Gutiérrez, va participar en una reunió relativa a la fortificació d'aquesta línia.
Realment, l'origen del nom ve donat per la posició geogràfica de la línia en qüestió que abastava tota la part del Pirineus, d'aquí que s'anomenés P. Totes aquestes construccions foren bastides després d'acabar-se la guerra del 1936-39 pels serveis de l'exèrcit del govern dictatorial, en resposta a una possible invasió procedent de França.
L'any 1985 es va decidir suprimir els regiments de defensa i desmantellar les bateries.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Búnquer de l'Ullastre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Búnquer de l'Alzina del Miqueló

El Búnquer de l'Alzina del Miqueló és una construcció del municipi de Conca de Dalt (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció defensiva de planta circular, amb un sol espai interior. Feta amb formigó armat i blocs de pedra, blindada, d'acord amb la seva funció.
Actualment s'utilitza com a magatzem.

## Història

Construït durant el temps que va estar en actiu el Frot de Pallars (Abril - Desembre 1938).

## Referències

* 1 2 3 «Búnquer de l'Alzina del Miqueló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# C++14

C++14 és una versió de l'estàndard ISO / IEC 14882 per al llenguatge de programació C++. Pretén ser una petita extensió sobre C++11, que inclou principalment correccions d'errors i petites millores, i va ser substituïda per C++17. La seva aprovació es va anunciar el 18 d'agost de 2014. C++14 es va publicar com a ISO/IEC 14882:2014 el desembre de 2014.

## Noves característiques de l'idioma

Aquestes són les funcions afegides al llenguatge bàsic de C++14.

### Deducció de tipus de retorn de funció

C++11 va permetre que les funcions lambda deduïssin el tipus de retorn en funció del tipus d'expressió donada a la instrucció de retorn. C++14 proporciona aquesta capacitat a totes les funcions. També amplia aquestes instal·lacions a funcions lambda, permetent la deducció de tipus de retorn per a funcions que no són de l' return expression;.
Per tal d'induir la deducció del tipus de retorn, la funció s'ha de declarar amb auto com a tipus de retorn, però sense l'especificador del tipus de retorn final a C++11:
Si s'utilitzen diverses expressions de retorn en la implementació de la funció, totes han de deduir el mateix tipus.
Les funcions que dedueixen els seus tipus de retorn es poden declarar cap endavant, però no es poden utilitzar fins que no s'hagin definit. Les seves definicions han d'estar disponibles per a la unitat de traducció que les utilitza.
La recursivitat es pot utilitzar amb una funció d'aquest tipus, però la crida recursiva s'ha de produir després d'almenys una instrucció de retorn a la definició de la funció:

## Referències

* ↑ «ISO/IEC 14882:2014» (en anglès). ISO.
* ↑ Wong, Michael. «The View from the C++ Standard meeting April 2013 Part 1» (en anglès). C/C++ Cafe, 30-04-2013. [Consulta: 27 gener 2016].
* ↑ Merrill, Jason. «N3638 Return type deduction for normal functions (Revision 5)» (en anglès), 17-04-2013. [Consulta: 14 juny 2013].
* ↑ Merrill, Jason. «N3638 Return type deduction for normal functions (Revision 5)» (en anglès), 17-04-2013. [Consulta: 14 juny 2013].
# Cal Farrero

Cal Farrero és una obra noucentista de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta casa està situada al districte número 3 de Sants-Montjuïc.
Era l'habitatge dels amos i les oficines de la fàbrica coneguda per Cal Farrero.
Adquirit per l'Ajuntament, ha estat objecte d'una gran reforma.
La construcció és de planta quadrada, amb planta baixa i dos pisos. L'accés és fa per un portal compost de tres pòrtics, i a la part baixa, finestres de punt rodó. La resta i golfes, els finestrals són rectangulars. Terrat pla amb lluerna aixecada.

## Història

La casa de Cal Farrero és també anomenada Torre del Rellotge, per un rellotge amb sonoritat de campanes que hi havia en una gran torratxa de l'antic edifici.
Cal Farrero fou un important conjunt fabril, amb diverses naus industrials a redós de la gran mansió. Es dedicava a la fabricació d'articles galvanitzats, com ara galledes, cubells, etc. i va arribar a comptar amb una plantilla de 500 treballadors. Va ser la primera indústria que va disposar de menjador per al personal.
Actualment s'ha convertit en Centre Cívic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Cal Farrero». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 16 maig 2020].

## Enllaços externs

* «Cal Farrero». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Cal Faló

Cal Faló és una obra d'Alcover (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de grans dimensions que presenta planta baixa i en el costat esquerre de la casa hi ha dues alçades i al costat de la casa 18 la casa es divideix en tres alçades. Té un terrat a l'interior. Els sostres són de cabirons de fusta.
La casa fou de la família Batlle. A la planta baixa hi ha tres entrades, una d'elles avui és una perruqueria. L'accés més destacat és un portal d'arc pla allindat amb grans dovelles i brancals de pedra, situat al costat de la casa número 14 principal hi ha diverses finestres balconeres amb un balcó central.
A la façana destaca, en planta baixa, el portal d'arc allindanat amb grans dovelles i brancals de pedra, situat a la dreta. A la planta pis hi ha diverses finestres balconeres amb un balcó central sobre el qual es troba el balcó del pis superior, amb forats simètrics a cada banda. El conjunt es corona amb un ràfec volat de cabirons i encadellat de fusta.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Faló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].