OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Volta a Hokkaidō

La Volta a Hokkaidō (en japonès: ツール ド 北海道) és una cursa ciclista professional per etapes que es disputa a l'illa japonesa de Hokkaidō, el mes de setembre.
Es va començar a disputar el 1987, tot i que fins a l'edició del 1999 no va començar a ser professional, primer catalogada de categoria 2.5 (última categoria del professionalisme) fins a la creació dels Circuits Continentals UCI el 2005, quan va començar a formar part de l'UCI Àsia Tour, dins de la categoria 2.2 (igualment l'última categoria del professionalisme).
Després d'un accident entre un des competidors i una cotxe durant la disputa de la primera etapa la cursa fou suspesa el 2023.

## Palmarès

En groc: edició amateur.
| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1987 | Matsuyoshi Takahashi | ? | ? |
| 1988 | Kazuya Hashizume | ? | ? |
| 1989 | Kazuo Oishi | ? | ? |
| 1990 | Daisuke Imanaka | ? | ? |
| 1991 | Daisuke Imanaka | ? | ? |
| 1992 | Stephen Spratt | ? | ? |
| 1993 | Daisuke Imanaka | ? | ? |
| 1994 | Naoshi Ono | ? | ? |
| 1995 | Andreas Guidotti | Takayuki Kakigi | Shuietsuon Tan |
| 1996 | Eric Wohlberg | Brian Walton | Steve Rover |
| 1997 | Michele Colleoni | Riccardo Ferrari | Mauro Zinetti |
| 1998 | Hideto Yukinari | Michael McNena | Shinichi Fukushima |
| 1999 | Ken Hashikawa | Yoshiyuki Abe | Kazayuki Manabe |
| 2000 | Eric Wohlberg | Ken Hashikawa | Yunichi Shibuya |
| 2001 | David McCann | Tomoya Kano | Paul Griffin |
| 2002 | Simone Mori | Tomoya Kano | Kazuya Okazaki |
| 2003 | Satoshi Hirose | Tomoya Kano | Mitsuteru Tanaka |
| 2004 | Kam Po Wong | Giuseppe Ribolzi | Eddy Hilger |
| 2005 | Eddy Ratti | Kazuya Okazaki | Miyataka Shimizu |
| 2006 | Taiji Nishitani | Shinri Suzuki | Daniel McConnell |
| 2007 | Henri Werner | Darren Lapthorne | Yukiya Arashiro |
| 2008 | Takashi Miyazawa | Joost Van Leijen | Emmanuel Van Ruitenbeek |
| 2009 | Takashi Miyazawa | Shinri Suzuki | Kazuhiro Mori |
| 2010 | Miyataka Shimizu | Junya Sano | Jong Gyun Choi |
| 2011 | Miguel Ángel Rubiano | Gyung Gu Jang | Simone Campagnaro |
| 2012 | Maximiliano Richeze | Ryota Nishizono | Kazushige Kuboki |
| 2013 | Thomas Lebas | Damien Monier | Joshua Prete |
| 2014 | Joshua Prete | Alessandro Malaguti | Kouhei Uchima |
| 2015 | Riccardo Stacchiotti | Daniele Colli | Salvador Guardiola |
| 2016 | Nariyuki Masuda | Pierpaolo De Negri | Ricardo García Ambroa |
| 2017 | Marcos García | Ryōta Nishizono | José Vicente Toribio |
| 2019 | Filippo Zaccanti | Sam Crome | Nur Amirul Fakhruddin Mazuki |
| 2020-2021 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2022 | Yusuke Kadota | Thomas Lebas | Shoi Matsuda |
| 2023 | suspesa | suspesa | suspesa |

## Referències

* ↑ «Tour of Hokkaido (Jap) - Cat.2.2». [Consulta: 12 octubre 2022].
* 1 2 Le Tour de Hokkaido 2023 a été annulé en cours de 1ère étape

## Enllaços externs

* Web oficial (japonès)
* Palmarès de la Volta a Hokkaidō a cqranking.com (anglès)
# Eric Crozier

Eric Crozier OBE (Londres, 14 de novembre de 1914 - Granville, França, 7 de setembre de 1994) fou un director teatral anglès i llibretista d'òpera, molt de temps associat amb Benjamin Britten.
Crozier va néixer a Londres, i després d'un aprenentatge a l'Old Vic Theatre, va unir el Sadlers Wells Opera Company de Londres durant la Segona Guerra Mundial, i va dirigir la primera òpera de Britten, Peter Grimes, a Sadler Wells el 1945. Va fundar l'English Opera Group el 1947, i cofundar (amb Britten) l'Aldeburgh Festival el 1948. Va dirigir la seva segona muller, Nancy Evans, en l'estrena del 1946 de l'òpera The Rape of Lucretia de Britten a Glyndebourne, i més tard va succeir a Peter Pears com a director de l'Aldeburgh Festival.
El primer llibret d'òpera d'Eric Crozier per a Britten fou Albert Herring (1947), i més tard va escriure i dirigir moltes altres òperes de Britten. El arxius de Crozier i Nancy Evans es conserven a Aldeburgh. Va morir a Granville, França.

## Referències

* ↑ «Britten-Pears Foundation - Home». brittenpears.org. [Consulta: 30 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Una entrevista amb Eric Crozier enregistrada el 1992 - un enregistrament de so de Biblioteca britànic
# Efip d'Atenes

Efip (grec antic: Ἔφιππος, Ephippus) fou un poeta còmic grec nascut a Atenes, de la comèdia mitjana, segons que diuen la Suïda i Antíoc d'Alexandria. Hi ha fragments de les seves obres que fan referència a Plató, i també a altres filòsofs de l'Acadèmia, i a Alexandre de Feres i als seus contemporanis, Dionís el Vell, Cotis I i altres.
Els títols coneguts de les seves obres de teatre són:
* Ἄρτεμις (Àrtemis).
* Βούσιρις (Busiris).
* Γηρυόνης (Els Gerions).
* Ἐμπολή ("Empolê" Mercaderia).
* Ἔφηβοι (Efebs).
* Κίρκη (Circe).
* Κύδων (Kudôn).
* Ναυαγός ("Nauagos" Nàufrag).
* Ὀβελιαφόροι ("Obeliaphoroi").
* Ὅμοιοι ("Homoioi" Semblants).
* Πελταστής (Peltastes).
* Σαπφώ (Safo).
* Φιλύρα (Fílira).
Un epigrama que Eustaci de Tessalònica atribueix a Efip no és seu, sinó d'un autor desconegut. Hom també coneix fragments d'obres de teatre d'Efip que no formen part de cap dels títols anteriors.

## Referències

* ↑ Ephippus of Athens a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 26
# 25a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

La 25a Mostra Internacional de Cinema de Venècia va tenir lloc del 27 d'agost al 10 de setembre de 1964.

## Jurat

* Mario Soldati (Itàlia) (president)
* Rudolf Arnheim (EUA)
* Ove Brusendorff (Dinamarca)
* Thorold Dickinson (GB)
* Ricardo Muñoz Suay (Espanya)
* Georges Sadoul (França)
* Jerzy Toeplitz (Polònia)

## Pel·lícules en competició

| Títol original | Director(s) | País de producció |
| Att Älska | Jörn Donner | Finlàndia |
| Gamlet (Гамлет) | Grigori Kozintsev | Unió Soviètica |
| Girl with Green Eyes | Desmond Davis | Regne Unit |
| King & Country | Joseph Losey | Regne Unit |
| Tonio Kröger | Rolf Thiele | Alemanya |
| Une femme mariée | Jean-Luc Godard | França |
| La vie à l'envers | Alain Jessua | França |
| Il deserto rosso | Michelangelo Antonioni | Itàlia |
| Il vangelo secondo Matteo | Pier Paolo Pasolini | Itàlia |

## Premis

* Lleó d'Or:
** Il deserto rosso (Michelangelo Antonioni)
* Premi Especial del Jurat:
** Hamlet (Grigori Kozintsev)
** Il vangelo secondo Matteo (Pier Paolo Pasolini)
* Copa Volpi:
** Millor Actor - Tom Courtenay - (King & Country)
** Millor Actriu - Harriet Andersson - (Att Älska)
* Millor primer treball
** La vie à l'envers (Alain Jessua)
* Premi San Giorgio
** Nothing But a Man (Michael Roemer)
* Premi FIPRESCI
** Il deserto rosso (Michelangelo Antonioni)
* Premi OCIC
** Il vangelo secondo Matteo (Pier Paolo Pasolini)
* Premi Pasinetti Award
** La vie à l'envers (Alain Jessua)
** Seccions Paral·leles- Pasażerka (Andrzej Munk)
* Lleó de San Marco - Gran Premi
** Skoplje '63 (Veljko Bulajić)
** Millor Documental - L'enigma Oppenhemier (Leandro Castellani)

## Referències

* ↑ «The 1960′s». Arxivat de l'original el 24 de setembre 2020. [Consulta: 7 octubre 2013].
* ↑ «Juries for the 1960′s». Arxivat de l'original el 2 de setembre 2012. [Consulta: 7 octubre 2013].

## Vegeu també

* 14è Festival Internacional de Cinema de Berlín
* Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1964
* 17è Festival Internacional de Cinema de Canes

## Enllaços externs

* 25a Mostra Internacional de Cinema de Venècia - Lloc web oficial
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1964 a IMDb
# María Antonia Avilés Perea

María Antonia Avilés Perea (Múrcia, 28 de juny de 1944) és una política espanyola. És llicenciada en ciències econòmiques i empresarials per la Universitat Complutense de Madrid i diplomada en francès per l'Escola Oficial d'Idiomes de Saragossa.
De 1979 a 1983 fou regidora de l'ajuntament de Saragossa per la Unió de Centre Democràtic (UCD). Després de l'ensulsiada del seu partit ingressà al Partit Popular, en el que ha estat secretària d'Estudis i Programes i Membre del Comitè Regional d'Aragó. Fou escollida diputada a les eleccions al Parlament Europeu de 1999. De 1999 a 2004 fou membre de la Comissió de Drets de la Dona i Igualtat d'Oportunitats del Parlament Europeu i de la Delegació per a les Relacions amb el Consell Legislatiu Palestí.
De 2004 a 2007 va ser membre del Consell d'Administració de la Corporació Aragonesa de Ràdio i Televisió i fou escollida diputada a les eleccions a Corts d'Aragó de 2007, on ha estat membre de la Comissió de Ciència, Tecnologia i Universitat de les Corts d'Aragó. A les eleccions a Corts de 2011 no fou reescollida.

## Referències

* 1 2 3 «5ª legislatura | María Antonia AVILÉS PEREA | Eurodiputados | Parlamento Europeo» (en castellà). [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ «Cortes de Aragón: Ficha de Candidato». Arxivat de l'original el 2024-01-24. [Consulta: 24 gener 2024].
# Kernilis

Kernilis (en bretó Kerniliz) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 1.185 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 838 | 771 | 780 | 905 | 1.016 | 1.050 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Pierre Adam | |
# Turó de Sant Jaume (Pacs del Penedès)

El Turó de Sant Jaume és una muntanya de 294 metres que es troba al municipi de Pacs del Penedès, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# William Waterhouse

William James Waterhouse (Winnipeg, Manitoba (Canadà), 15 d'agost, 1917 - St. Boniface (Winnipeg), 22 de novembre, 2003), va ser un violinista i pedagog musical canadenc. Als 4 anys va començar a estudiar violí amb el seu pare, John Waterhouse, i solfeig amb el compositor i director d'orquestra Bernard Naylor. Quan era adolescent va ingressar a la Royal Academy of Music (RAM) de Londres, on va ser alumne de Michael Head i Rowsby Woof. Va guanyar un L.A.B. diplomat per la RAM el 1933 i posteriorment va rebre un doctorat honoris causa per l'escola el 1976. Va romandre a Londres durant la dècada de 1930, tocant com a membre de la "Boyd Neel Orchestra" (1936-1939), la "London String Orchestra" (1936-1939), el "Silverman Quartet" (1935-1938) i els "Stornoway Players" (1937-1939).
El 1939 Waterhouse va tornar al Canadà, destacant com a solista amb l'Orquestra Simfònica de Mont-real durant diversos concerts a la temporada 1939–1940. A principis de la dècada de 1940 se'l va escoltar com a solista amb diverses orquestres al Canadà i els Estats Units, inclosa la interpretació del Double Concerto de Johannes Brahms en col·laboració amb Martin Hoherman tant amb la Orquestra Simfònica de Boston com amb la "CBC Winnipeg Orchestra". El 1946 va començar a seguir estudis a la Universitat de Boston, on es va graduar amb una llicenciatura en música i un màster en música el 1950. De 1951 a 1975 va ser membre de l'Orquestra Simfònica de Boston i des de 1975 fins a la seva jubilació el 1987 va ser membre de l'Orquestra Simfònica de Boston. segon violí principal de la Boston Pops Orchestra. Simultàniament va tocar a l'Orquestra Simfònica de Winnipeg de 1975 a 1987 i també va actuar activament en concerts a duo amb el pianista Leonard Isaacs durant aquells anys.

## Referències

* ↑ Passages, Winnipeg Free Press. Retrieved 20 March 2011.
* 1 2 Patricia Shand. "William Waterhouse". The Canadian Encyclopedia.
# Carles Camprós

Carles Camprós, en francès Charles Camproux (Marsella, barri de la Bèla de Mai, 30 de juny de 1908- 3 d'abril de 1994) ha estat un important poeta, erudit i teòric polític occità.
Els seus treballs s'han basat, sobretot, en l'estudi de la llengua occitana i l'ètica de la civilització literària dels trobadors. Dirigí les revistes L'Araire (1931-1933) i Occitània (1934-1939) amb Marcel Carrières, i el 1935 va publicar l'opuscle Per lo camp occitan on desenvolupà una teoria de la nació occitana, amb una estratègia populista que rebutja la lluita de classes i crida a l'emancipació cooperativista i reformista del pagès i de l'artesanat cap a un federalisme interior per França, però un federalisme no pas capitalista. El 1935 formaria el Partit Federalista Provençal (PFP), qui farà campanya a les eleccions pel Front Popular i definirà la Provença com a "minoria nacional". Però només aconseguiran la participació en alguns actes protocol·laris de l'Ajuntament de Marsella.

## Referències

* Occitània 1900-1940

## Obres
### Literatura

* Per lo camp occitan (1935)
* Histoire de la littérature occitane (1953)
* Le Joy d'Amor des Troubadours (1965)
* Òbra poëtica occitana (1984)
* Présence de Pèire Cardenal (Annales de l'I.E.O., 1970)
* Peire Cardenal. Tròces causits (1970)
* Histoire de la littérature occitane (1971)
* Vocabulaire courtois chez P. Cardenal (Annales de l'I.E.O., 1963)
* Cardenal et Rutebeuf, poètes satiriques (Revue des Langues Romanes, 1971)
* La mentalité 'spirituelle' chez Pèire Cardenal (Cahiers de Fanjeaux, 1975)

### Lingüística

* Essai de géographie linguistique du Gévaudan (1962)
* Petit atlas linguistique discursif du Gévaudan (cap a 1976)
* Les langues romanes (1974)

## Referències

* ↑ «Carles Camprós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Revue des Langues Romanes (1994)
# Beli Kolodez (Novi Oskol)

* Per a altres significats, vegeu «Beli Kolodez».
Beli Kolodez - Белый Колодезь (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 84 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Turó de Sant Joan (Pontons)

El Turó de Sant Joan és una muntanya de 737 metres que es troba al municipi de Pontons, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Walsall Football Club

El Walsall Football Club és un club de futbol anglès de la ciutat de Walsall.

## Història

El club va néixer com a Walsall Town Swifts el 1888 quan el Walsall Town F.C. i el Walsall Swifts F.C. es fusionaren. Walsall Town havia estat fundat el 1877 i Walsall Swifts el 1879. El 1892 fou membre fundador de la Football League Second Division. El 1896 esdevingué Walsall F.C. i ingressà a la Midland League. Un any més tard retornà a la Second Division.

## Palmarès

* Football League Third Division (avui League One)
** Campió del Play-Off: 1987-88, 2000-01
* Football League Fourth Division (avui League Two)
** 1959-60, 2006-07
* Birmingham Senior Cup
** 1880-81 (Walsall Swifts)
** 1896-97, 1897-98, 1993-94
* Staffordshire Senior Cup
** 1881-82, 1884-85 (Walsall Town)
** 1928-29, 1967-68
* Walsall Senior Cup
** 1876-77 1877-78 1888-79 (Walsall Swifts)
** 2014-15, 2016-17

## Estadis

El club ha jugat històricament als següents estadis:
* 1888 - 1893: The Chuckery
* 1893 - 1896: West Bromwich Road
* 1896 - 1990: Fellows Park
* 1990 - avui: Bescot Stadium

## Referències

* ↑ «First Team». [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ «Soccerbase». Arxivat de l'original el 2007-02-09. [Consulta: 5 novembre 2017].
* 1 2 3 «Walsall Social Life». A History of the County of Stafford: Volume 17: Offlow hundred (part). British History Online, 1976. [Consulta: 4 octubre 2010].
* ↑ «Walsall rename ground Banks's Stadium». Football Shirts, 11-05-2007 [Consulta: 11 maig 2007].

## Enllaços externs

* Walsall Football Club - Lloc web oficial
* Saddlers A-Z
* WFC The Venue Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* UpTheSaddlers Arxivat 2011-08-27 a Wayback Machine.
* Bescot Banter
# Driope

Driope (en grec antic Δρυόπη, Dryope), era la filla única del rei Driops, o segons altres tradicions, d'Euritos.
Vigilava els ramats del seu pare i les hamadríades la van fer companya dels seus jocs i li van ensenyar els himnes i les danses preferides pels déus. Apol·lo la va veure en mig dels cors que li cantaven, i se'n va enamorar. Per fer-la seva es va metamorfosar en tortuga. Les noies s'hi van posar a jugar com si fos una pilota fins que Driope va rebre a la falda el déu transformat. Apol·lo es va transformar en serp, va fer fugir a les nimfes de la rodalia, i es va unir amb ella. Driope, espantada, va tornar a casa seva sense comentar res a ningú.
Més tard Driope es va casar amb Andremon fil d'Òxil, però al cap de poc temps va tenir un fill d'Apol·lo, que es va dir Amfís, que quan va ser gran va fundar la ciutat d'Eta, al peu del mont Eta.
Un dia que Driope anava a fer un sacrifici a les hamadríades, les seves antigues companyes, a la vora d'un temple d'Apol·lo fundat pel seu fill, les hamadríades per amistat la van raptar i la van convertir en una d'elles. Al lloc del rapte hi va néixer un xop immens i una font abundant al seu costat. Amfís, agraït per la mercè concedida a la seva mare, va construir un santuari per les nimfes i va instaurar una competició de cursa a peu. Avui dia, la gent del país, realitzen aquesta competició, on no hi participen les dones, perquè quan les nimfes van fer desaparèixer Driope, dues noies ho van escampar per tot arreu. Aquesta és la versió que transmet Antoní Liberal.
Ovidi explica una versió una mica diferent. Quan Amfís encara era petit, Driope va marxar a la muntanya, vora d'un llac d'aigua clara per fer un sacrifici a les nimfes. Però va veure un arbre que tenia unes flors brillants i en va collir algunes pel seu fill. No sabia que aquell arbre era la nimfa Lotis transformada, que, irritada, va convertir Driope en un arbre semblant a ella. Hi havia unes noies a la vora, que en un acte imprudent, van explicar l'episodi de la transformació de Driope. Van ser transformades en pins, que són arbres tristos i negres.
A l'Eneida, Virgili anomena Driope una nimfa estimada pel déu Faune.

## Referències

* ↑ Antoní Liberal. Recull de metamorfosis, XXXII
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 144. ISBN 9788496061972.
# Mas Blau (Riudoms)

El Mas Blau és una masia de Riudoms (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un mas amb una base de tres plantes i dues més construïdes en forma de torre modernista. Dalt de la torre hi ha una petita torrassa. La coberta de tot l'edifici és plana excepte la de la torrassa que és de quatre vessants. Hi destaquen els estucats blaus i grocs.
És un edifici de propietat privada de fàcil accés des de la carretera N-420, antigament Carretera d'Alcolea. Té un bon estat de conservació.

## Història

Durant la Guerra Civil fou una caserna de comunicacions. Porta aquest nom perquè tot el mas estava pintat de blau.

## Referències

* «Mas Blau». Invarquit, Patrimoni Gencat. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2015].
* «Mas Blau». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* Perea, Eugeni. Onomàstica de Riudoms. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, Setembre 2006, p. 34. ISBN 84-7283-855-2.
# Karlheinz Förster

Karlheinz Helmut Förster (nascut el 25 de juliol de 1958) és un exfutbolista alemany que jugava com a defensa central.

## Referències

* ↑ «Karl-Heinz Förster». UEFA.com, 09-07-2003. Arxivat de l'original el 27/08/2009. [Consulta: 2 setembre 2009].
* ↑ Arnhold, Matthias. «Karlheinz Förster – International Appearances». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 10-03-2004. [Consulta: 11 desembre 2012].
Karlheinz Förster amb la selecció alemanya - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Eurocopa 1980
1 Schumacher •
2 Briegel •
3 Cullmann •
4 K. Förster •
5 Dietz •
6 Schuster •
7 B. Förster •
8 Rummenigge •
9 Hrubesch •
10 Müller •
11 Allofs •
12 Memering •
13 Bonhof •
14 Magath •
15 Stielike •
16 Zimmermann •
17 Del'Haye •
18 Matthäus •
19 Votava •
20 Kaltz •
21 Junghans •
22 Immel •
Seleccionador: Derwall
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Copa del Món de Futbol 1982
1 Schumacher •
2 Briegel •
3 Breitner •
4 K. Förster •
5 B. Förster •
6 Dremmler •
7 Littbarski •
8 Fischer •
9 Hrubesch •
10 Müller •
11 Rummenigge •
12 Hannes •
13 Reinders •
14 Magath •
15 Stielike •
16 T. Allofs •
17 Engels •
18 Matthäus •
19 Hieronymus •
20 Kaltz •
21 Franke •
22 Immel •
Entrenador: Derwall
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Eurocopa 1984
1 Schumacher •
2 Briegel •
3 Strack •
4 K. Förster •
5 B. Förster •
6 Rolff •
7 Brehme •
8 K. Allofs •
9 Völler •
10 Meier •
11 Rummenigge •
12 Burdenski •
13 Matthäus •
14 Falkenmayer •
15 Stielike •
16 Bruns •
17 Littbarski •
18 Buchwald •
19 Bommer •
20 Roleder •
Seleccionador: Derwall
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Copa del Món de Futbol 1986
1 Schumacher •
2 Briegel •
3 Brehme •
4 Förster •
5 Herget •
6 Eder •
7 Littbarski •
8 Matthäus •
9 Völler •
10 Magath •
11 Rummenigge •
12 Stein •
13 Allgöwer •
14 Berthold •
15 Augenthaler •
16 Thon •
17 Jakobs •
18 Rahn •
18 K. Allofs •
18 Hoeneß •
18 Rolff •
18 Immel •
Seleccionador: Beckenbauer :
# Zaratán

Zaratán és un municipi de la província de Valladolid, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Població

Població municipal :
| × | Total | Homes | Dones |
| 1999 | 1.243 | 644 | 599 |
| 2000 | 1.400 | 722 | 678 |
| 2001 | 1.602 | 826 | 776 |
| 2002 | 1.727 | 891 | 836 |
| 2003 | 1.812 | 936 | 876 |
| 2004 | 2.115 | 1.099 | 1.016 |
| 2005 | 2.752 | 1.438 | 1.314 |
| Font: I.N.E. (Espanya) ||||

## Referències

* ↑ «Provincia de Valladolid (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Edad difícil

Edad difícil és una pel·lícula en blanc i negre de l'Argentina dirigida per Leopoldo Torres Ríos sobre el seu propi guió que es va estrenar el 27 de juliol de 1956 i que va tenir com a protagonistes a Oscar Rovito, Bárbara Mujica, Julia Dalmas i Miguel Dante. n el Festival Internacional de Cinema de Manila va rebre els premis a la millor pel·lícula, a la direcció, a l'argument i a l'actuació masculina (Oscar Rovito).

## Sinopsi

Dos joves adolescents s'enamoren perdudament, però una tragèdia els acostarà més de l'inesperat.

## Repartiment

* Oscar Rovito…Luis Martínez
* Bárbara Mujica…Alicia Núñez
* Julia Dalmas…Mare de Luis
* Miguel Dante…Rodamon
* Margarita Corona …Vieja de las siete polleras
* Juan Magliacci
* Ricardo Gallino
* Enrique Colombo …germà gran de Luis
* María Marta Schang
* Héctor Allegro
* Domingo Garibotto
* Carlos Benso
* María Elina Rúas …Alicia, Mayor
* Jorge Salcedo
* Julia Sandoval
* Juancho y su conjunto
* Conjunto Infantil Renacimiento
* Luis Villarino…Sacerdot
* Emilio J. Colombo…Sacerdot
* Duilio Marzio …Luis, Mayor
* Raquel Botti
* Ana María Mendillo

## Comentaris

Néstor a El Laborista va opinar:
| « | ”Senzilla i noble…Modesta però decorosament vestida, amb l'abillament lluminós de les nostres barriades portenyes, …fet de puresa, de verisme i sense afaits.” | » |
Carlos Ulanovsky va escriure a Clarín al juliol de 1987:
| « | ”Més de 30 anys després aquesta realització… té l'envergadura d'un clàssic i la hi veu com un joc, revela les relacions entre aquella societat i aquesta. Una magistral narració acudeix a superar la ingenuïtat i els prejudicis d'aquells temps i diu amb imatges el conflicte psicològic de dos que estan inundats de fantasia.” | » |
Manrupe i Portela escriuen:
| « | ”Afectuós i sensible retrat del que va ser la preadolescència de l'època, amb bona direcció de Torres Ríos, bones actuacions, i un final sincerament emotiu. Un petit clàssic i consagració de la soferta parella protagonista.” | » |

## Referències

* Manrupe, Raúl. Un diccionario de films argentinos (1930-1995) pág. 195. Buenos Aires, Editorial Corregidor, 2001.

## Enllaços externs

* Informació sobre Edad difícil a cinenacional.com
* Edad difícil a YouTube