OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mussaure

El mussaure (Mussaurus, "llangardaix ratolí") és un gènere de dinosaure prosauròpode herbívor que va viure al Triàsic superior, fa uns 215 milions d'anys. Les seves restes fòssils s'han trobat al sud de l'Argentina. El nom del gènere prové de la petita mida dels esquelets descoberts.
Els mussaures només es coneixen per restes de joves o d'infants fossilitzats, els adults possiblement superaven els 3 metres de longitud i pesaven uns 70 kg. Mussaure presentava uns trets anatòmics que suggereixen que tenia una relació estreta i evolutivament transicional amb els sauròpodes vertaders.

## Referències

* ↑ Montague, Jeremy R. (2006). "Estimates of body size and geological time of origin for 612 dinosaur genera (Saurischia, Ornithischia)", Florida Scientist. 69(4): 243-257.
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Innenheim

Innenheim (en alsacià Ínnle) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.015 habitants.
Forma part del cantó de Molsheim, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes del Pays de Sainte-Odile.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 692 | 731 | 908 | 862 | 840 | 1.015 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Alphonse Koenig | |
# País de Mai Més

El país de Mai Més (del terme anglès Neverland) és una illa imaginària citada a la novel·la fantàstica de J. M. Barrie, Peter Pan.
Aquest lloc és habitat pels nens perduts liderats per l'heroi infantil, Peter Pan. La població d'aquest país agrupa també temibles pirates com el Capità Garfi i salvatges indis. Altres tipus d'éssers com la fada, Campaneta i el Cocodril que es va menjar la mà del Capità Garfi habiten aquest lloc on tot sempre és diversió i els infants mai no creixen. D'acord amb la llegenda, si algú vol arribar a aquest lloc haurà girar a la segona estrella a la dreta, volant fins a la matinada.
En el doblatge en català de la pel·lícula Hook (Steven Spielberg, 1991), Neverland rep el nom de País dels Somnis.

## Referències

* ↑ Barrie, J. M.. Peter and Wendy. [Whitefish, MT]: Kessinger Publishing, [2008?]. ISBN 1-4366-4439-9.
* ↑ Hopkins, Martha E. Language of the land : the Library of Congress book of literary maps (en anglès), 1999, p. 187. ISBN 0-8444-0963-4.
* ↑ «Noms propis > País dels Somnis / País de Mai Més». ésAdir. [Consulta: 10 desembre 2022].
# Fauces (arquitectura)

Fauces és un terme arquitectònic definit per Vitruvi per a descriure uns passadissos estrets situats als costats del tablinum, a través dels quals es podia accedir de l'atri (arquitectura) al peristil a la part posterior (Vitr. Arc. 6.3.6). Fauces (faucēs -ium, f. Significa una obertura estreta en diversos contextos) és la paraula llatina per la sala d'entrada, és on el propietari de la casa intentava impressionar els seus visitants amb un mosaic gran i luxós al terra de la sala d'entrada. Era força comú que les domus tinguessin mosaics d'animals protegint les seves cases.

## Bibliografia

* Greenough, J. B. 1890. "El Fauces de la Casa Romana." Estudis de Harvard en Filologia Clàssica 1:1-12.

## Referències

* ↑ Vitrubi. «de Architectura, Book VI» (en anglès). [Consulta: 4 març 2015].
Viccionari
# Frataguna

Frataguna (Phratagune, Φραταγούνη) fou una reina de Pèrsia.
Segons Heròdot era la filla única d'Artanes, el germà del rei Darios I de Pèrsia. Artanes va maridar-la al seu germà Darios, a fi que el patrimoni quedi en la família. Hauria tingut dos fills amb Darios, Abròcomes i Hiperantes, que ambdós haurien caigut a la batalla de les Termòpiles (480 aC). Selon François de Bovet, el nom significa «esposa o filla» de l'Eufrates i podria ser una mera paràfrasi que només significa «una dona de Pèrsia». Bovet dubta també de la veracitat dels noms grecs dels fills de Frataguna i Darios, que no serien res més que una mena de hiperprecisió de la part d'Heròdot per tal d'augmentar la credibilitat dels seus escrits.

## Referències

* ↑ Heròdot, Històries, Llibre 7, 224
* ↑ François de Bovet, «Art. 5. Phratagune» en: L'histoire des derniers Pharaons et des premiers rois de Perse, selon Hérodote, tirée des livres prophétiques et du Livre d'Esther, Volum 2, Avinyó, Seguin Ainé, 1835, pàgines 72-78
# Assassin's Creed II: Discovery

Assassin's Creed II: Discovery és un videojoc desenvolupat per Griptonite Games i distribuït per Ubisoft per a Nintendo DS, iPhone i iPod Touch. Es tracta d'una seqüela del videojoc Assassin's Creed II, i va sortir a la venda a Espanya el 20 de novembre de 2009. En aquest joc s'inclouen tres noves ciutats: Saragossa, Barcelona i Granada.

## Sinopsi

Sobre 1490, quinze anys després de l'assassinat de la seva família per Roderic de Borja, Ezio Auditore Da Firenze es topa amb Lluís de Santàngel, company de viatge de Cristòfor Colom. El descobridor se cita amb "l'Espanyol" (Roderic de Borja), qui el vol assassinar i aconseguir els mapes necessaris per salpar cap a Àsia per la ruta de l'oest.
És llavors quan Ezio viatja a Espanya i s'alia amb els assassins del país per alliberar la pressió exercida pels templaris, amb Tomàs de Torquemada en cap, que aprofita el seu màxim rang com a inquisidor i confessor de la reina Isabel.

## Enllaços externs

* Assassin's Creed II: Discovery en iTunes (anglès)
# Mucenici

Els mucenici són unes postres romaneses que es preparen el 9 de març, amb motiu de la festivitat dels Quaranta Màrtirs de Sebaste (mucenici vol dir màrtirs en romanès). La data coincideix amb l'inici de l'any agrícola tradicional romanès.
El plat es tracta d'una pasta feta de farina i cuinada amb aigua i sucre. Es pot servir amb mel, nous o canyella.
A Moldàvia, on rep el nom de Sfințișori, la pasta pot adoptar la figura de nombres vuit, fins i tot estilitzada en forma humana (en record dels màrtirs). A diferència d'altres variants, es cou al forn.

## Enllaços externs

* Receptes de diferents mucenici Arxivat 2012-03-09 a Wayback Machine. (romanès)

## Referències

* ↑ «40 de Mucenici, sfinţişori şi pahare cu rachiu. Semnificaţii, tradiţii şi reţete» (en romanès). Stirile TV, 09-03-2017. Arxivat de l'original el 2021-09-18. [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ «Gospodinele din Moldova se pregătesc pentru ziua Sfinţilor 40 de Mucenici» (en Moldovan). Canal 2, 21-03-2015. Arxivat de l'original el 23/09/2015. [Consulta: 18 setembre 2021].
# José Escudé Claramunt

José Escudé Claramunt (Peníscola, 1843 – Varese, 1909) va ser un militar valencià, capità de les tropes carlines.

## Biografia

Nascut a Peníscola en 1843, era fill d'un terratinent acomodat, qui també es dedicava al negoci del bestiar. A l'edat de 29 anys, en 1872, després d'una forta discussió familiar amb el seu pare, es va unir a una partida de catorze homes, denominada «de la manta», dirigida per Pasqual Cucala Mir.
Quan al començament de la Tercera Guerra Carlina van faltar tropes que se li enfrontaren al País Valencià, van lluitar al costat de les tropes carlines en contra dels liberals que recolzaven el rei Alfons XII en tot el País Valencià i també en Catalunya. Va aconseguir el grau de capità dins de l'exèrcit carlista. Va destacar per la seua sagacitat per evitar trobades directes amb les forces de l'exèrcit i per l'activitat guerrillera que va dur a terme, destruint línies de ferrocarril i telegràfiques, interceptant correus i cobrant contribucions en tots els pobles de les nombroses províncies per les quals va estendre les seues accions.
Amb Pasqual Cucala va arribar a les portes de la ciutat de València i va prendre part amb Palacios en la presa fallida de Llíria. Va assistir a la presa de Conca. Assetjats per les forces del brigadier Calleja en 1873, a Minglanilla (província de Conca), quan Cucala va resultar ferit de gravetat, li va salvar de la mort segura en un acte heroic que després li valdria la concessió del Marquesat de Claramunt per part d'un agraït Carles de Borbó i Àustria-Este, a qui acompanyaria en el seu exili.
Es va casar ja en la seua vellesa amb la jove cortesana Elvira Pérez Espinosa, filla d'un mariscal de l'exèrcit carlí, també en l'exili. Va morir a Varese (França) en 1909, el mateix any que el pretendent carlí Carles VII d'Espanya.

## Bibliografia

* Carlisme: Ramón Cabrera, Pascual Cucala, José Escudé Claramunt, Bataille de Treviño, Parti Carliste (2010). ISBN 1159403570
* Branche Carliste: Carlisme, Jacques de Bourbon, Jean de Bourbon, Alphonse Charles de Bourbon, Blanche D'espagne (2010). Livres Groupe, General Books LLC. ISBN 1159399514
# Leixões Sport Club

El Leixões Sport Club és un club de futbol portuguès de la ciutat de Matosinhos.

## Història

El club va ser fundat el 1907. El 1961 guanyà la Taça de Portugal, derrotant el FC Porto 2-0. Aquest triomf classificà el club per la Recopa europea de la temporada següent, en la qual arribà a quarts de final, en ser derrotats pel Motor Jena. Fins a l'any 2005 ha jugat 22 temporades a primera divisió.

## Palmarès

* Copa portuguesa de futbol:
** 1960-61
* Segona divisió portuguesa de futbol:
** 2006-07
* Tercera divisió portuguesa de futbol
** 1937-38, 2002-03
* Campionat de Porto de futbol:
** 1939-40

## Referències

* ↑ «Portugal - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ The European Cup Winners' Cup 1961/62 - SC Motor Jena (GDR), RSSSF
* ↑ «Portugal All-Time Table 1ªLiga/1ªDivisão 1934-2005». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Leixões Sport Club - Lloc web oficial (portuguès)
* Perfil a Zerozero
# Hœnheim

Hœnheim (en alsacià Heene) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 10.726 habitants. Limita amb Reichstett (cantó de Mundolsheim), Souffelweyersheim (cantó de Mundolsheim), Niederhausbergen (cantó de Mundolsheim), La Wantzenau (cantó de Brumath), Estrasburg (barri de la Robertsau), Bischheim i Schiltigheim.
Forma part del cantó de Hœnheim, del districte d'Estrasburg i de la Strasbourg Eurométropole.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 3.787 | 4.505 | 8.589 | 10.432 | 10.566 | 10.726 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971-1983 | André Debes | |
| 1983-1995 | Henri Waldert | |
| 1995-2008 | André Schneider | |
| 2008- | Vincent Debes | UMP |
# Francesc Cuesta Gómez

Francesc Cuesta Gómez (València, 26 de maig de 1889-València 23 de maig del 1921) va ser un pianista, músic i compositor valencià. Tot i ésser força desconegut, la seva música és de factura magnífica amb una harmonització avançada. Va ser un capdevanter en introduir recursos estilístics propis de l'impressionisme i del jazz. Va partícipar al nacionalisme musical d'aquesta època.
Va néixer en una família benestant, quasi cec des del naixement. El seu pare, de professió farmacéutic, tenia un taller de fabricació de cilindres de fonògraf i discs de gramòfon. Va estudiar a l'Institut Nacional de Cecs de València, on aviat va ensenyar als altres alumnes tocar instruments de corda. Del 1903 al 1909 va estudiar al Conservatori de València. Ja d'adolescent va escriure les seves primeres composicions per a piano, però poc abans de morir va demanar a son pare de destruir aquestes partitures, perquè trobava que no corresponien al seu veritable art.
En el seu primer període (1906-1919) va compondre principalment obres de piano i d'orquestra a cordes. Després es va dedicar al lied. Tenia encara molts projectes i obres inacabades, quan el 23 de maig del 1921 a l'edat de només trenta-dos anys va morir en unes poques hores d'una congestió pulmonar. El 1981 es va fundar a València un grup de músics de vent que va prendre el nom «Quintet Cuesta» en honor de Francesc Cuesta. El 2008, per primera vegada es va gravar un disc completament dedicat a l'obra d'autor, interpretada pel pianista Ricardo Roca i la soprano Marta Mathéu.

## Obres destacades
### Composicions

* Serenata (1906), per a piano, també en versió per a trío de cordes
* Cançó d'amor que torna (1909), lletra de Faust Hernández Casajuana, en valencià
* Los granaderos (1913) per a banda
* Cuadros de antaño (1915), suite per a orquestra
* Impressions de la horta valenciana (1917), suite per a orquestra de cordes
* Cançó Valenciana (1919), per a piano, estrenada per Amparo Iturbi
* Motiu poètic (1920), lletra de Francesc Puig i Espert

### Discografia

* Cuesta, Francesc; Roca, Ricardo (piano); Mathéu, Marta (soprano). Obra para piano - Tres canciones. vol.5 Patrimonio Musical Valenciano . IVM, 2010.

## Bibliografia

* López Chavarri, Marco, Eduardo; López Chavarri Andújar, Eduardo. La vida breve de un moderno compositor valenciano Francisco Cuesta (1890-1921) (en castellà). València: Servei de Publicacions del Conservatori Superior de Música de València, 1987 (col·lecció Estudios Musicales').

## Referències

* ↑ «Francesc Cuesta Gómez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «El Institut Valencià de la Música graba el primer disco dedicado íntegramente al compositor Francisco Cuesta» (en castellà). Institut Valencià de la Música, 21-02-2008. [Consulta: 9 febrer 2016].
* 1 2 Solsona Berges, Fernando; Loras Villalonga, Roberto «El Compositor ciego Francisco Cuesta Gómez» (pdf) (en castellà). El artista: revista de investigaciones en música y artes plásticas, Nº. 8, 2011, pàg. 88-97. ISSN: 1794-8614.
* ↑ «Biografia». Quintet Cuesta. Arxivat de l'original el 2016-01-11. [Consulta: 9 febrer 2016].
# Azul (joc)

Azul és el nom d'un joc de tauler de 2017 dissenyat per Michael Kiesling de gran popularitat per les seves regles assequibles, la rapidesa de cada partida i l'estratègia involucrada.

## Regles

Cada jugador ha de col·locar peces que imiten rajoles de ceràmica portuguesa en un tauler quadrat de manera que no es repeteixi el mateix dibuix ni en vertical ni en horitzontal. Per a fer-ho ha d'agafar les fitxes d'un tauler central amb la condició que sempre s'han d'agafar totes les peces del mateix color que estiguin al mateix lloc (cercles o secció central d'aquest tauler) i que les fitxes que no es puguin col·locar en una mateixa filera al tauler personal restaran puntuació. Per poder passar les fitxes al quadrat personal cal un nombre creixent de fitxes, de forma que es crea una competició entre els jugadors per obtenir determinats dibuixos. La puntuació depèn de quantes peces estiguin en contacte a cada ronda i al final se sumen punts si s'aconsegueixen crear colors, files o columnes completes.

## Premis

El joc ha rebut nombrosos guardons, entre els quals destaquen:
* Spiel des Jahres
* As d'Or
* Mensa Select

## Versions

El tauler de cada jugador compta amb dues versions (una estampada i una sense colors de base) al joc principal. L'èxit del joc ha propiciat el llançament d'altres jocs amb el mateix mecanisme bàsic. En la versió del Pavelló d'estiu a un nou tauler s'afegeixen peces a unes rosetes i es compten punts per figura completada, color o xifra comuna. En la versió Sintra, s'ha de completar un vitrall i apart de les peces de diferents colors existeix una fitxa que impedeix col·locar patrons i que modifica les jugades dels adversaris. La versió Jardí de la Reina compta amb peces més complexes, que es poden combinar segons diverses característiques per formar les files i columnes.

## Referències

* ↑ Perling, Anna «The best begginner board for adults». Wirecutter. The New York Times, 2019 [Consulta: 9 juliol 2022].
* ↑ «Azul fue elegido como el Mejor Juego de Mesa del 2018» (en castellà), 2018. [Consulta: 25 març 2023].
# Francesco Graziani (baríton)

Francesco Graziani (Fermo, Marques, 26 d'abril de 1828 - Fermo, 30 de juny de 1901) fou un baríton i professor de cant italià. Graziani ha estat anomenat el primer baríton modern perquè els seus atributs vocals estaven ben adaptats a les noves peces operístiques compostes per Giuseppe Verdi, amb el qual va treballar.

## Referències

* ↑ Stereo Review. Ziff-Davis Publishing Company, 01-07-1967, p. 85. «The singer with whom the modern baritone category begins was probably Francesco Graziani...»
# Iuri Savéliev

Iuri Savéliev és un arquitecte i historiador de l'art rus (Sant Petersburg, 1959), doctorat en història de l'art a la Universitat de Sant Petersburg. Ha estudiat l'arquitectura russa i especialment els corrents neobizantins del segle XIX-XX. Ha publicat obres destacades sobre aquests temes i un parell de monografies sobre Nikolai Sultanov, un dels principals arquitectes d'aquesta tendència (Савельев Ю. Р. Петербургский и московский зодчий Н. В. Султанов // Петербургские чтения-97. СПб., 1997). Molt vinculat a les terres de parla catalana ha donat cursos a la Universitat Autònoma de Barcelona, a l'Acadèmia de Belles Arts de Barcelona, etc. i a diversos llocs del País Valencià, on la seva esposa Viktoria Savelieva, actriu, dona regularment masterclasses. Investigà l'acollida que tingué l'obra d'Hermen Anglada-Camarasa a la Rússia de començament del segle XX (Exposició El món d'Anglada-Camarasa, Caixafòrum, Barcelona-Palma 2006).
És membre corresponent de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi (2001) i agregat col·laborador de la Reial Acadèmia de Cultura Valenciana.

## Font

* ↑ Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi. Anuari 2007-2008, Barcelona 2009.
# Chionochloa

Chionochloa és un gènere de plantes de la família de les poàcies (gramínies). Conté una vintena d'espècies natives de Nova Zelanda i el Sud-Est d'Austràlia. Són anomenades localment com a 'herbes de les neus' o 'herbes de ualabí. Són herbes perennes, cespitoses, formen canyes d'uns 20 a 250 cm d'alçada (generalment agrupades en tussocks grossos). La tija presenta nusos glabres i internusos interiorment buits. Les fulles són generalment basals, amb aurícules absents i fundes amb pèls apicals, lineals, de mida variable depenent de l'espècie (0,8-10 mm d'ample per 5-150 cm de llargada), planes o enrotllades sense nerviació creuada amb lígula formada per una franja de pèls d'un mm. de llargada.

## Taxonomia

| Chionochloa acicularis Chionochloa antarctica Chionochloa archboldii Chionochloa archboldii Chionochloa australis Chionochloa beddiei Chionochloa bromoides Chionochloa cheesemanii Chionochloa conspicua Chionochloa crassiuscula Chionochloa defracta Chionochloa flavescens Chionochloa flavicans Chionochloa frigida | Chionochloa howensis Chionochloa juncea Chionochloa lanea Chionochloa macra Chionochloa nivifera Chionochloa oreophila Chionochloa ovata Chionochloa pallens Chionochloa rigida Chionochloa rubra Chionochloa spiralis Chionochloa teretifolia Chionochloa vireta |

## Etimologia

El nom del gènere prové del grec Chion = neu i chloe = herba, en referència el seu nom comú en anglès herba de les neus ('snowgrasses').

## Referències

* 1 2 L. Watson, T.D.; T. D. Macfarlane i M.J. Dallwitz. «The grass genera of the world». [Consulta: 10 novembre 2019].
* ↑ «Chionochloa». The Plant List. [Consulta: 10 novembre 2019].
# Hōzuki no Reitetsu

Hōzuki no Reitetsu (鬼灯の冷徹) és un manga i sèrie d'animació japonesa escrita i il·lustrada per Natsumi Eguchi. La trama gira al voltant de Hozuki, un dimoni sàdic que treballa com a Cap de Personal o de Gabinet del Gran Rei Emma (Jutge i governant dels inferns japonesos). La història destaca per tenir un alt humor negre, barrejant personatges i llegendes de la mitologia japonesa amb altres personatges i faules de la cultura occidental.
El manga es va publicar per Kodansha a la revista Weekly Morning, entre març del 2011 i gener del 2020, amb capítols recollits en trenta volums de Tankobon. Tanmateix, el manga es va adaptar a una sèrie d'anime de televisió; Wit Studio va produir la primera temporada el 2014. Uns anys després, van canviar d'estudi d'animació, i l'encarregat de fer una segona temporada va caure sobre Studio Deen durant el 2017-2018. Va ser l'antic estudi el que va produir tres DVD d'animació original (OADs) durant el 2015, mentre que el segon estudi en va produir un altre durant el 2017. L'estudi Pine Jam va produir tres OVA més entre el 2019 i el 2020.
Al país nipó, el manga Hōzuki no Reitetsu tenia més d'11 milions d'exemplars impresos el maig del 2019. Tant el manga com l'anime han sortit seleccionats, en diverses ocasions, entre els deu primers dins dels llistats setmanals com els més venuts en els seus respectius mitjans de comunicació. En general l'anime ha obtingut bones crítiques en anglès i va ser elegit com un dels millors animes del 2014.

## Referències

* 1 2 «New 'Hozuki's Coolheadedness' episodes come with comics» (en anglès). The Asahi Shimbun, 11-05-2019. Arxivat de l'original el 2019-05-18. [Consulta: 13 juny 2021].
* ↑ Nelkin, Sarah. «Hōzuki no Reitetsu Dark Comedy Manga Gets Anime Green-Lit» (en anglès). Anime News Network, 30-06-2013. [Consulta: 13 juny 2021].
# Francesc Crusats i Franch

Francesc Crusats i Franch (Seva, Osona, 5 de gener de 1831 - La Selva del Camp, 30 de setembre de 1868) fou un missioner claretià. Ha estat proclamat servent de Déu per l'Església catòlica.

## Biografia

Nascut al Mas Coll de la parròquia de Seva, en 1844 començà a estudiar al seminari de Vic i hi fou ordenat el 18 de setembre de 1858, incorporant-se l'any següent a l'orde dels Missioners Fills del Cor de Maria. Va començar en 1859, a Falgars i Sant Martí de Centelles, la seva missió de predicació en diferents pobles de Catalunya: apostolat a zones rurals, catequesi, xerrades morals, instrucció als nens i joves, visites a malaltse, etc., aconseguint moltes conversions i esdevenint popular. En 1861 fou enviat a Segòvia, on treballà fins al 1868, també amb grans resultats.
El setembre del 1868 esclatà la Revolució Gloriosa, aixecant-se els militars contra Isabel II d'Espanya. La revolta, de caràcter progressista, va anar acompanyada de l'expulsió dels ordes religiosos i un conat de persecució anticlerical. Crusats era llavors a la Selva del Camp, on havia iniciat una nova missió; un grup violent d'exaltats va arribar-hi des de Reus i assaltaren el convent claretià el 30 de setembre; mentre la comunitat fugia, Crusats s'enfrontà a l'escamot i fou mort d'un cop de ganivet al coll.
Fou considerat màrtir de l'anticlericalisme i primer màrtir de l'orde claretià. La seva causa de beatificació s'obrí en 1907 i s'inicià en 1955, essent proclamat servent de Déu.
# Burguesa

Burguesa és un edifici de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de dues plantes i golfes, de planta rectangular i teulat a doble vessant formada per tres naus, la central més alta que les dues laterals. Els murs són fets de pedra però actualment es troben arrebossats. La porta i una de les finestres de la façana tenen llinda de pedra. Sobre la llinda de la porta hi ha una placa on es llegeix: FRANCESCH CASABURGE.

## Referències

* ↑ «Burguesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Gai Flamini

Gai Flamini és el nom dels següents personatges:
* Gai Flamini (cònsol 223 i 217 aC), tribú de la plebs el 232 aC i cònsol el 223 aC
* Gai Flamini (cònsol 187 aC)
* Gai Flamini (pretor), magistrat romà, pretor el 66 aC.