OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Sabater Esteve

Josep Sabater Esteve (Reus, 1893 - Barcelona segle XX) va ser un comerciant i polític català, germà de l'industrial i polític Antoni Sabater i Esteve.
Vinculat des de jove a sectors nacionalistes, va ser un dels fundadors el 1913 de la secció reusenca de les joventuts de la Lliga Regionalista, vinculada a Cambó, que a Reus es deia Joventut Nacionalista, i va impulsar la segona etapa de La Veu del Camp, que amb el nom de La Veu del Camp: setmanari català, va aparèixer de 1913 a 1921. Els integrants de la primera Junta de les Joventuts Nacionalistes eren: Josep Sabater Esteve (president), Ramon Cercós, Josep Sans Ferré, Antoni Cavallé, Lluís Pinyol i Enric Aguadé. El 1922 va ser un dels fundadors de l'Associació de la Premsa de Reus. Juntament amb el seu germà Antoni va establir una societat per al comerç de fruits secs a gran escala, que era un dels més importants per la comercialització de l'avellana del Camp de Tarragona. Vocal de la Cambra de Comerç de Reus, treballà per la concentració dels comerciants de fruits secs a la ciutat. Per les seves idees conservadores, a l'inici de la guerra civil, juntament amb el seu germà Antoni, va marxar a Andalusia, al sector franquista, d'on tornà al final de la guerra i s'instal·là a Barcelona on va morir. Quan va tornar a la seva ciutat en la postguerra, va trobar cremada la seva parròquia, l'església de la Sang, i destruït tot el que contenia. Va contractar l'escultor Modest Gené per a la reconstrucció de les principals figures, sobretot el famós Sant Crist de la Sang i el pas del Sant Sepulcre, perquè pogués sortir a la professó de Setmana Santa. Va publicar un opuscle: Aceites puros de oliva, almendras, avellanas, nueces, piñones, arroces, &, &. Reus: Tipografia Ferrando, [1933?].

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 582.
# Jordi Gamito i Baus

Jordi Gamito Baus (Platja d'Aro, 20 de desembre de 1981) és un esportista platjarenc, corredor de muntanya especialitzat en llarga distància, ultra-trail, que compagina la seva carrera esportiva amb la professió de paleta. Ha practicat el futbol, el motocross i l'art marcial tailandès del muay thai. Va viure durant uns mesos en un gimnàs tailandès preparant-se per lluitar al Lumpinne Boxing Stadium. A partir de llavors va dedicar-se al món de les curses de muntanya.
D'entre els seus millors resultats es troben el 2015 el 5è lloc a la Vibram Hong Kong 100 de l'Ultra Trail World Tour, 11è a la Transgrancanaria, 13è a la Ultra Trail del Montblanc i 6è a La Diagonale des Fous - Reunión. El 2016, el 6è lloc a la Vibram Hong Kong 100, 10é lloc de la Transgrancanaria Sport HG, 9a posició a l'Ultra Trail Australia 100, 3r lloc a Eiger Ultra Trail (Grindelwald, Suïssa) i el 5è lloc en el TDS du Montblanc. El 2018 va fer podi a l'Ultra Trail del Montblanc i a l'Ultra Trail World Tour. El 2023 va guanyar la Grossglockner Ultra-Trail, una cursa de 110 km, amb un desnivell positiu de 6.500 metres, al voltant de la muntanya més alta d'Àustria, el Grossglockner.

## Referències

* ↑ «Jordi Gamito Baus. Originari de Platja d'Aro ha passat en pocs anys de treballar a la construcció a competir en curses de muntanya arreu del món. Pàg. 16.» (en català i castellà). Ajuntament de Castell-Platja d'Aro i S'Agaró. Arxivat de l'original el 2021-10-14. [Consulta: 24 gener 2016].
* 1 2 3 García, Andrés «Una carrera con mucha pegada». Marca, 17-01-2015 [Consulta: 24 abril 2015].
* ↑ Urgell, Arnau «Jordi Gamito: «Provenir d'una art marcial m'ajuda a ser fort de cap»». Nació de Muntanya, 05-11-2014.
* ↑ «Hernando, segundo en el UTMB». [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ «Trail Bites. Las entrevistas de Transgrancanaria. Jordi Gamito, por Gaizka Barañano.» (en castellà). Trail Bites, 06-03-2016. [Consulta: 15 març 2016].
* ↑ «Ultra-Trail Australia 100 - Race leaders Overall» (en anglès). [Consulta: 14 maig 2016].
* ↑ Jorquera, Albert. «Jordi Gamito: "No es que no haya tenido la ayuda suficiente, no he tenido a mi lado la seriedad suficiente"» (en castellà). Mundo Deportivo, 21-03-2022. [Consulta: 27 agost 2023].
* ↑ Madriñan, Antonio. «Jordi Gamito arrasa en la Grossglockner Ultra-Trail y se...» (en castellà). TrailRun, 30-07-2023. [Consulta: 27 agost 2023].

## Enllaços externs

* Entrevista al Tot Gira
# José Ignacio Churruca Sistiaga

José Ignacio Churruca Sistiaga (Zarautz, Guipúscoa, 28 de gener de 1949), conegut com a Churruca, és un exfutbolista basc que jugava com a davanter. Va militar en equips de la Primera Divisió espanyola com el Real Sporting de Gijón, l'Athletic Club i l'Hèrcules CF. A més, va ser setze vegades internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Va jugar tres temporades a l'equip juvenil del CD Zarautz i, posteriorment, va fitxar pel Real Sporting de Gijón on va estar mitja temporada de la 1967-68 cedit al CD Ensidesa. A l'Sporting s'hi va estar fins al descens de l'equip el 1976, moment en què va ser traspassat a l'Athletic Club, i el 1980 va fitxar per l'Hèrcules CF. Amb els seus equips de Gijón, Bilbao i Alacant va acumular 336 partits a Primera Divisió. Després de l'Hèrcules, va fitxar pel CF Lorca Esportiva a Segona B, on va jugar la temporada 1982-83 i la meitat de la 1983-84. També ha entrenat equips com la Penya Esportiva Santa Eulàlia, a qui va classificar per disputar la promoció d'ascens a Segona B la temporada 2001-02.

## Internacional

Va ser internacional absolut amb Espanya en setze ocasions, i també ho va ser en categoria sub-23 dues vegades. El seu debut es va produir el 20 de febrer de 1971 en un amistós davant Itàlia. El seu últim partit amb la selecció espanyola va ser el 26 d'octubre de 1977 davant Romania.

## Referències

* ↑ «Ficha de Churruca». BDFutbol. [Consulta: 22 abril 2015].
* ↑ «Churruca, traspasado; Quini, no». El País, 01-09-1976. [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ «Ficha de Churruca». Sefutbol. Arxivat de l'original el 2022-06-29. [Consulta: 6 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Estadístiques de Churruca a la web oficial de l'Athletic
* Estadístiques de Churruca a la web de la selecció espanyola Arxivat 2022-06-29 a Wayback Machine.
* Entrevista a Churruca el 1977
* Churruca: "Vull anar-me'n del Lorca perquè Manzaneque és un cacic"
# José Ignacio Ceniceros González

José Ignacio Ceniceros González (Villoslada de Cameros, la Rioja, 11 de maig de 1956) és professor i funcionari de l'estat.
Anteriorment, va ocupar el càrrec de president de la comunitat autònoma de la Rioja des de 2015, prenent possessió del seu càrrec en el Parlament de la Rioja el 8 de juliol de 2015 .Fins a aquest moment, va ser president del Parlament de la Rioja des de 1999 a 2015, durant la V, vi, vii i viii Legislatura de la Cambra legislativa regional.
Afiliat a l'Partit Popular, va ser secretari general del partit a La Rioja des de 1988 fins a 1990 i des de 1993 fins a 1999. És l'actual president del Partit Popular de la Rioja, i com tal, també forma part de la Junta Directiva Nacional del Partit Popular.

## Biografia
### Família

José Ignacio Ceniceros González va néixer l'11 de maig de 1956 a Villoslada de Cameros,un municipi de la Rioja ubicat a la Serra de Cameros. És fill de Siro Ceniceros Vallejo, alcalde durant vint anys de Villoslada de Cameros, natural de Sant Millán de la Cogolla i mort el 2006 i d'Eusebia González i Pinillos, nascuda a Villoslada de Cameros. Té tres germans, Jesús, Francesc Xavier i Siro, i bona part de la seva família materna resideix a Xile, com a conseqüència de la forta emigració que es va produir a Amèrica des Villoslada de Cameros en el primer terç de l' segle xx.
Està casat amb María Ramos de Marcos Navalles, natural d'Islallana (la Rioja), i és pare d'una filla, Beatriz.

### Formació

Després de cursar els primers estudis a la seva localitat natal, Ceniceros González, es va traslladar a Logronyo, on va romandre en l'internat dels Pares Salvatorianos fins que va finalitzar la seva formació escolar. Posteriorment, es va llicenciar en magisteri a l'Escola Universitària de Magisteri de Logronyo, dependent de la Universitat de Saragossa.
Després de realitzar pràctiques com a mestre al Col·legi Rei Pastor de Logronyo, Ceniceros González va aprovar les oposicions per Institucions Penitenciàries i es va incorporar el 1981. Com a funcionari de l'Estat va estar destinat en els centres penitenciaris de Soria, Presó d'Alcalá Meco.
# José Antonio Sánchez Domínguez

José Antonio Sánchez Domínguez (Isla Cristina, 22 de juliol de 1953), és un periodista espanyol.

## Biografia

Llicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat Complutense de Madrid, la seva carrera professional ha estat molt vinculada a Luis María Anson. Va treballar a l'Agència EFE i el 1983 es va incorporar a la redacció del Diari ABC, on va romandre fins a 1998. Durant aquesta etapa va exercir-hi com a redactor, cap de secció, redactor en cap, cronista parlamentari i columnista.
També va dirigir els serveis informatius de Canal 7 i va ser director general d'Unión Ibérica de Radio (Ràdio Espanya) fins que la cadena es va integrar a Onda Cero.
El 1998 començà a col·laborar, també com a columnista a La Razón. Durant aquests anys, freqüentava tertúlies polítiques en ràdio i televisió com ara La Mañana, de la COPE, amb Luis Herrero, o El primer cafè, a Antena 3, amb Isabel San Sebastián.
El febrer de 2002 es va incorporar com a director general a Admira Media - la filial de Telefónica per a mitjans de comunicació del grup - que presidia Pedro Antonio Martín Marín.
El juliol de 2002 fou nomenat, a proposta del Govern del Partit Popular, director general de Radiotelevisió espanyola. Va ostentar el càrrec fins a les eleccions generals de 2004. Durant aquest període hi va haver fortes crítiques per part de grups parlamentaris de l'oposició a la gestió al capdavant de l'ens públic, i l'abril de 2003 el PSOE va arribar a presentar una proposició no de llei, exigint la seva destitució del càrrec amb acusacions d'infringir l'article 20 de la Constitució Espanyola que garanteix el dret a la informació.
Després d'una etapa a Telefònica, entre 2004 i 2011, com a director general de la Divisió Llatinoamericana de Telefónica Internacional, el juliol de 2011 va tornar al mitjà televisiu en ser nomenat director general de Telemadrid.

## Referències

* ↑ «EL PSOE pide la destitución de Sánchez por su insolvencia para dirigir RTVE». Diari ABC, 02-04-2003. [Consulta: 22 juliol 2011].
* ↑ «Gobierno Madrid nombra a José Antonio Sánchez presidente de RTVM» (en castellà). Diari ADN, 22-07-2011. [Consulta: 22 juliol 2011].
# Josep Meseguer i Costa

Josep Meseguer i Costa (Vallibona, 9 de novembre de 1843 - Granada, 9 de desembre de 1920) va ser un religiós valencià, bisbe de Lleida i arquebisbe de Granada.
Estudià Teologia i Dret Canònic a València. Des de 1867 fou prevere i el 1889 fou nomenat Bisbe de Lleida, càrrec que desenvoluparia fins al 1905.
Durant el seu bisbat es construí el Seminari de Lleida (actual rectorat de la UdL) i recuperà les esglésies de Sant Pere i Sant Martí. També treballà per aconseguir la construcció del Canal d'Aragó i Catalunya.
Meseguer fou l'impulsor del Museu Diocesà de Lleida, que ell mateix nodrí amb peces provinents de parròquies d'arreu de la Diòcesi que corrien el risc de ser destruïdes o espoliades.
L'any 1905 es trasllada a Granada per ser nomenat arquebisbe. Morí en aquesta mateixa ciutat l'any 1920.

## Enllaços externs

* Biografia del bisbe Meseguer al web de la Diòcesi de Lleida Arxivat 2009-02-10 a Wayback Machine.
# José Juan Barea Mora

José Juan "J.J." Barea Mora (Mayagüez, 26 de juny de 1984) és un jugador de bàsquet professional porto-riqueny dels Dallas Mavericks que competeix a l'NBA. Va jugar a basquet a la Universitat Northeastern abans d'unir-se als Mavericks el 2006 i esdevenir el setè porto-riqueny en jugar a l'NBA. Va guanyar un campionat de l'NBA amb els Mavericks el 2011 abans de signar pels Minnesota Timberwolves on va jugar les següents tres temporades. També ha jugat a l'NBA Development League i el Baloncesto Superior Nacional.
Barea fou un membre de l'equip nacional de Puerto Rico que va guanyar la medalla d'or en el 2006 i 2010 el Jocs Centreamericans i del Carib. Va guanyar la medalla d'or en els Jocs Panamericans de 2011 i la medalla de plata en el 2007.

## Estadística en tornejos internacionals

| Torneig | Any | GP | MPG | 2P% | 3P% | FT% | RPG | APG | PPG |
| 2015 FIBA Americas Championship | 2015 | 6 | 27.5 | .520 | .474 | .846 | 4.3 | 7.8 | 21.3 |
| 2015 Marchand Continental Championship Cup | 2015 | 1 | 32 | .500 | .250 | .750 | 9.0 | 8.0 | 17.0 |
| 2015 Pan American Games | 2015 | 4 | 20.0 | .406 | .200 | 1.00 | 1.5 | 2.8 | 11.5 |

## Referències

* ↑ «José Barea encabeza selección de baloncesto de Puerto Rico para Panamericanos». La Vanguardia, 16-07-2015 [Consulta: 21 setembre 2016].
* ↑ Jose Barea Stats, Video, Bio, Profile
* ↑ http://www.americas2015.com/jugador.asp?r=44405&c=PUR&n=Puerto%20Rico&team=349 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# José Julián Bakedano Sarrionaindia

José Julián Bakedano Sarrionaindia (Durango, Biscaia, 1948) és un guionista i director de cinema basc.

## Biografia

Després d'estudiar Dret i arquitectura, es va submergir en el món de la cultura. Va escriure crítica literària ("Ibaizabal", "Xaguxarra", "Pott"), crítica d'art (Gaiak Hegalez, Catálogos, Nueva Forma...) i crítica de cinema (Film Ideal, Garaia, Zeruko Argia, Anaitasuna, Egin, Mikeldi...). Ha publicat llibres sobre Mari Puri Herrero, D.W. Griffith, i Norman McLaren. Ha organitzat exposicions d'art, va ser director del certamen de Curtmetratges i Documentals de Bilbao (1968-1972), i després, després de 1983, director del Departament de Belles Arts del Museu de Belles Arts de Bilbao.
Pel que fa al cinema, entre d'altres, va dirigir les pel·lícules Bi (A Man Ray for Marcel Duchamp) (1972), Bost (1973), Ikuska 9, amb la que va guanyar el Premi al Millor Documental Basc al Festival de Bilbao (1980). Algunes obres notables de Bakedano són Uzelai (1981), Venezia (1981), Txillida. Barne ikuspegia (pproducció, guió i direcció), Three Basque Sculptors (1984), Nagel (1984), Guiard (1984), Oberhüber (1984), Artea (1984); el 1986 va dirigir el migmetratge Oraingoz izen gabe que va tenir molt bones crítiques. Altres obres són els documentals La Asociación de Artistas Vascos (1986), Platería antigua de Vizcaya (1986) i els vídeos professionals Letrakit (1990) i Durango (1991).

## Referències

* ↑ José Julian Bakedano Arxivat 2023-10-28 a Wayback Machine. a durango1936.org
* ↑ José Julian Bakedano a Auñamendi Eusko Entziklopedia
# Jordi Ferrés

Jordi Ferrés (Olot, 1962) és un escriptor català. És llicenciat en Filosofia i lletres amb l'especialitat en Història Antiga. Té publicats diversos articles sobre la gestió del patrimoni arqueològic. És autor de novel·les de literatura juvenil. La seva afició als llibres de ciència-ficció de Jules Verne o Isaac Asimov va inspirar-lo per escriure el seu primer relat, La segona oportunitat, guardonada amb el premi Manuel de Pedrolo.
L'any 2006 va publicar la seva primera novel·la, Els viatgers de la negra nit, text pertanyent al mateix gènere literari. El llibre El jardí promès va ser l'obra premiada amb el Premi Joaquim Ruyra de 2008.

## Referències

* ↑ 324cat «Jordi Ferrés guanya el 36è Premi Joaquim Ryura i defensa la lectura perquè 'desenvolupa la imaginació'». CCMA.
* ↑ Press, Europa «'El jardí promès' de Jordi Ferrés gana el Premio Joaquim Ruyra de narrativa juvenil» (en castellà). europapress.es, 10-12-2008.
* ↑ Press, Europa «'El jardí promès' de Jordi Ferrés guanya el Premi Joaquim Ruyra de narrativa juvenil». aldia.cat, 10-12-2008.
# Jordi Ferrón i Forné

Jordi Ferrón i Forné (Badalona, 15 d'agost de 1978) és un futbolista català, que ocupa la posició de defensa.

## Trajectòria

Va sorgir del planter del FC Barcelona, però només va arribar al filial B, amb qui jugaria 38 partits de la temporada 98/99. La manca d'oportunitats en el primer equip van fer que a l'estiu de 1999 fitxara pel Rayo Vallecano. Amb els madrilenys, Ferrón qualla una gran temporada en primera divisió, amb set gols en 35 partits. A l'any següent fitxa pel Reial Saragossa, però tot just disposaria de massa oportunitats en els tres anys i mig que roman a la Romareda: tan sols és titular la 02/03, amb els aragonesos a Segona Divisió. A més a més, la meitat de la temporada 01/02 va ser cedit al Rayo Vallecano.
La temporada 04/05 recala a l'Albacete Balompié. Els manxecs baixen a Segona, i el badaloní només hi apareix en un encontre. A la categoria d'argent, però, recupera la titularitat, tot disputant quasi un centenar de partits amb l'Albacete entre el 2005 i el 2008.
L'estiu del 2008 s'incorporà al Club de Futbol Badalona, de la seua ciutat natal.

## Selecció

Ferrón va ser internacional olímpic als Jocs Olímpics de Sydney 2000, amb el combinat espanyol.

## Palmarès

* Medalla d'argent als Jocs Olímpics de Sydney 2000
* 2 Copes del Rei (2001 i 2004)
* Supercopa d'Espanya (2003-04)

## Enllaços externs

* (castellà) Fitxa del jugador
# José Olmos Burgos

José Olmos Burgos fou un polític valencià. Era un petit propietari agrícola militant del Partit d'Unió Republicana Autonomista. El 1931 fou escollit regidor de l'ajuntament de València, i exercí l'alcaldia entre febrer i març de 1936. Intentà redreçar el partit, força desacreditat després de l'escàndol de l'estraperlo, però a les eleccions municipals de març de 1936, tot i obtenir nou regidors, fou sobrepassat per la coalició del Front Popular (4 PSOE, 3 PCE, 2 Esquerra Valenciana) i va dimitir.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.406. ISBN 9788495484802.
# Jordi Solé i Ferrando

Jordi Solé i Ferrando (Caldes de Montbui, 26 d'octubre del 1976) és un politòleg i polític català. Actualment és secretari de política internacional d'Esquerra Republicana de Catalunya.
Fou batlle de Caldes de Montbui (2007-2019), diputat al Parlament de Catalunya (2012-2015), secretari d'Afers Exteriors i de la Unió Europea del Govern de Catalunya (2016) i eurodiputat al Parlament Europeu (2017-2019, 2020-2024). També fou secretari de relacions institucionals d'ERC.

## Biografia

Es llicencià en Ciències Polítiques a la Universitat Autònoma de Barcelona, i amplià la seva formació amb un màster en estudis europeus a la Universitat Europea Viadrina de Frankfurt de l'Oder. Ha portat aquests estudis a la pràctica fent d'assessor dels eurodiputats d'Esquerra Republicana de Catalunya (ERC). Fou assessor del Secretari d'Indústria i Empresa de la Generalitat de Catalunya.
Va ser cap de llista d'ERC en les eleccions locals de Caldes de Montbui de Montbui del 2007 i el 16 de juny obtingué l'alcaldia. Posteriorment, també ocupà el càrrec de conseller comarcal. Va revalidar l'alcaldia, aquesta vegada amb majoria absoluta, a les eleccions municipals del 2011 i posteriorment també al 2015.
A les eleccions al Parlament Europeu de 2014 va ocupar el número tres de la candidatura d'Esquerra Republicana de Catalunya. Tot i no ser elegit, l'endemà de les eleccions Ernest Maragall, número dos, va assegurar que a mitjan legislatura li cediria l'escó, cosa que efectivament va succeir en Maragall ésser escollit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017. El 23 de juliol de 2020 va tornar a ser eurodiputat en substitució d'Oriol Junqueras, arran de la suspensió del càrrec per la Junta Electoral Central.

## Referències

* ↑ «Jordi Solé». Esquerra Republicana de Catalunya. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 20 març 2015].
* 1 2 «Jordi Solé i Ferrando». Alcaldes i alcaldesses del Vallès Oriental. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ «Jordi Solé». Parlament de Catalunya. Arxivat de l'original el 2013-07-20. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ «Set municipis revaliden majoria absoluta al Vallès Oriental». [Consulta: 22 maig 2015].
* ↑ Tugas, Roger «Ernest Maragall cedirà el seu escó a Jordi Solé a mitja legislatura». Ara, 26-05-2014 [Consulta: 26 maig 2014].
* ↑ «Jordi Solé, de nou eurodiputat per Esquerra Republicana». Calderí, 23-07-2020. [Consulta: 2 abril 2024].

## Enllaços externs

* Jordi Solé i Ferrando - Lloc web oficial
# 1181
## Esdeveniments

* Observació d'una supernova a la Xina i el Japó
* 25 d'abril - Riu Nagara, Província d'Owari, Japóː Batalla de Sunomatagawa, part de les Guerres Genpei.
* Montpeller - Guillem VIII de Montpeller permet l'ensenyament de la medicina sense restriccions.

## Necrològiques

* 30 d'agost - Civita Castellana, Alexandre III (papa)

## Referències

* ↑ Turnbull, Stephen. The Samurai Sourcebook (en anglès). Cassell & Co, 1998, p. 200. ISBN 1854095234.
* ↑ Gad Freudenthal, Samuel S. Kottek. https://books.google.cat/books?id=SVm_Ycxj6p0C&pg=PA103&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false (en francès). Brill, 2003, p. 103. ISBN 9789004125223.
# Jozef Verachtert

Jozef o Joseph "Jos" Verachtert (Oevel, Westerlo, 20 d'agost de 1932 - Geel, 17 de gener de 1967) fou un ciclista belga, professional des del 1955 fins al 1967. Va combinar tant el ciclisme en pista com en ruta.
Verachtert es va suïcidar als 34 anys després d'estrangular la seva dona.

## Palmarès

* 1954
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Limburg amateur
* 1957
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
* 1959
** 1r a la Fletxa hesbignona
** 1r a Kessel-Lier
* 1961
** 1r al Tour de Hesbaye
** Vencedor d'una etapa al Tour de la Xampanya
* 1962
** Campió de Bèlgica de Mig Fons
* 1963
** 1r a les Trois Villes Soeurs
* 1964
** 1r al Circuit de les Regions Fruiteres

## Referències

* ↑ «Jozef Verachtert». cyclopassion. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 9 setembre 2015].
* Roger de Maertelaere: Mannen van de nacht. 100 jaar zesdaagsen. De Eecloonaar, Eeklo 2000, ISBN 90-74128-67-X, S. 259

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Barranc del Solà (Molinos)

El Barranc del Solà, és un barranc del terme de la Torre de Cabdella, dins de l'antic terme primigeni d'aquest municipi. Es forma als Clots del Puo, a l'extrem sud-oriental del Serrat de Plan de Toralla, per la unió de dos barrancs: lo Carant (continuació de la Canal del Portarró, que ve del nord, i el dels Clots del Puo, que prové de l'oest. Des d'aquell lloc davalla cap al sud-est, i va rebent l'afluència d'altres barrancs, principalment per la dreta: barranc de l'Obaga i barranc del Mallo (que recull les aigües del barranc de les Forques i del barranc de Costa Cardiguera). Discorre al nord-est del poble d'Astell, i s'aboca en el Flamisell a l'altura de Molinos (la Torre de Cabdella).

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya