OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Concurs Sons de la Mediterrània

El Concurs Sons de la Mediterrània és un concurs català de música que convoca la Fira Mediterrània de Manresa, el Centre Artesà Tradicionàrius, el Grup Enderrock i el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya. El concurs va crear-se el 2008 en el marc de la Fira Mediterrània de Manresa. Vol promocionar la música folk i la música amb arrels de la Mediterrània en català o instrumental innovadora. Els premiats reben un ajut per a realitzar un disc compacte professional, una gira de concerts i una campanya de promoció.

## Premiats

* 2008: Grollers de sa Factoria (Big Band d'arrel mallorquina)
* 2009: Amansalva (quartet)
* 2010: Tazzuf (grup de folk instrumental)
* 2011: RIU (grup de folk)
* 2012: Els Laietans (colla de grallers)
* 2013: Inxa Impro Quartet (grup de folk-jazz instrumental)
* 2014: MOX (grup de folk-rock)
* 2015: Roba Estesa (grup de folk festiu)
* 2016: Criatures (duet de gralla i acordió)
* 2017: Balkan Paradise Orchestra (fanfara)
* 2018: Clàudia Cabero Trio, amb Sandra Monfort i Guillem Aguilar
* 2019: La Companyia MINIMíssimA
* 2020: Duo format per Laura Esparza (veu) i Carlos Esteban (guitarra i percussió)
* 2021ː Mar Grimalt
* 2022: Bum Ditty
* 2023: Trèvol, quartet amb Laia Glück, Léonie Martet, Bernat Garcés i Martí Fleta.
* 2024: Alosa, duet amb Giulietta Vidal i Irene Romo

## Referències

* ↑ 4t Concurs de Maquetes Sons de la Mediterrània Arxivat 2011-09-29 a Wayback Machine. a: Eixdigital.cat Arxivat 2011-09-29 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 6 «En marxa la catorzena edició del Concurs Sons de la Mediterrània» (en línia). dBalears, 01-06-2021. Arxivat de l'original el 29 de juliol 2021. [Consulta: 29 juliol 2021].
* ↑ Amansalva guanya el II Concurs Sons de la Mediterrània al Diari digital del Bages Actualitzat el 9 de novembre de 2009
* ↑ Tazzuff, guanyadors del 3r Concurs Sons, editen el seu primer cd Arxivat 2011-12-19 a Wayback Machine. 23 de novembre de 2011, al web de la Fira Mediterrània de Manresa
* ↑ El grup RIU guanya el IV Concurs Sons de la Mediterrània a: Diaridelamusica.com 7 de novembre 2011, consultat 29 de febrer de 2012
* ↑ Rovira i Barenys, Lluís «Les Roba Estesa guanyen el concurs Sons de la Mediterrània en la final celebrada a Manresa». Revista Cambril, 19 /10/2015.
* ↑ «Els guanyadors del IX concurs Sons de la Mediterrània actuaran a Manresa el 21 de gener». Nació Digital, 09-01-2017.
* ↑ «Balkan Paradise Orchestra, guanyadores del X Concurs Sons de la Mediterrània». Revista Enderrock, 06-10-2017.
* ↑ «Clàudia Cabero guanya el Concurs Sons 2018». Revista Enderrock, 05-10-2018.
* ↑ Enderrock.cat. «Mar Grimalt guanya el Concurs Sons | Enderrock.cat». [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Bum Ditty guanya el XV Concurs Sons». Enderrock, 07-10-2022 [Consulta: 5 octubre 2024].
* ↑ «El grup Trèvol guanya el XVI Concurs Sons». Enderrock, 06-10-2023 [Consulta: 5 octubre 2024].
* ↑ «Alosa guanya el XVII Concurs Sons». Enderrock, 11-10-2024 [Consulta: 11 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial del concurs Sons de la Mediterrània (revista Enderrock)
# Concurs Parroquial de Poesia de Cantonigròs

El Concurs Parroquial de Poesia de Cantonigròs fou un concurs de poesia celebrat a la parròquia de Sant Roc de Cantonigròs (l'Esquirol) entre 1944 i 1968. Fou el certamen literari en llengua catalana més important del país durant els primers temps del franquisme. Els promotors foren el mossèn Josep Cruells i Rodellas, Jordi Cots, Joan Triadú i Font i Jordi Parcerisas Corberó. Els premis eren simbòlics, amb diplomes lliurats fets a mà i poesies llegides al moment. Hi participaren les principals figures del país i de l'època (Carles Riba, Miquel Llor, Ramon Folch i Camarasa, Miquel Martí i Pol, l'abat Escarré), convertint-lo en el principal focus de resistència cultural, raó per la qual fou vigilat per la policia franquista malgrat la protecció eclesiàstica, i fins i tot el 1957 Joan Triadú fou interrogat. Des del 1963 també va impulsar el Premi Cavall Fort. El 1968 fou substituït per les Festes Populars de Cultura Pompeu Fabra, que es feien cada any a una ciutat diferent de Catalunya.

## Guanyadors

* 1944: Ermengol Passola i Badia
* 1945: Jaume Mas i Arenas
* 1946: Jaume Mas i Arenas
* 1947: Maria Àngels Anglada i d'Abadal i Jaume Mas i Arenas
* 1948: Maria Àngels Anglada i d'Abadal
* 1951: Carles Riba
* 1952: Rosa Leveroni
* 1953: Josep Vicenç Foix i Maurici Serrahima i Bofill
* 1954: Ramon Folch i Camarasa, Clementina Arderiu i Josep Maria Andreu
* 1955: Ramon Folch i Camarasa, Tomàs Garcés, Joan Oliver, Marià Villangómez i Llobet, Miquel Martí Pol, Ermengol Passola i Josep Maria Andreu
* 1956: Ramon Folch i Camarasa, Marià Manent, Blai Bonet, Ermengol Passola i Josep Maria Andreu
* 1957: Carles Riba, Miquel Martí Pol, Ramon Folch i Camarasa, Pere Ribot, Miquel Dolç i Dolç, Isidre Molas, Anton Sala-Cornadó, Joan Cortés i Josep Maria Andreu
* 1958: Carles Riba, Ramon Folch i Camarasa
* 1959: Ramon Folch i Camarasa, Manuel de Pedrolo, Estanislau Torres i Joaquim Carbó

## Bibliografia

* Agustí Pons. Joan Triadú, límpuls obstinat. Barcelona, Editorial Pòrtic, 1994. P. 65-67

## Enllaços externs

* Referència al Concurs
* Referència als orígens del Concurs Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* https://www.lamira.cat/histories/1231/quan-els-poetes-salven-la-llengua
# Confessio Amantis

Confessio Amantis és un poema medieval de John Gower del segle xiv que conté una història marc on un home es confessa sobre els seus amors passats i la seva vida, fet que serveix per inserir històries de diversos tipus, incloent-hi episodis mitològics, especialment extrets d'Ovidi. Va ser una obra àmpliament difosa durant la baixa edat mitjana i un dels testimonis claus per a la història de la llengua anglesa. Es tracta d'un llarg poema (més de 33000 versos octosíl·labs) influït pel to melangiós de la Consolació de la filosofia de Boeci i pels ideals de l'amor cortès. Després d'un pròleg on es critica la societat coetània a l'autor, segueixen vuit llibres on es detallen contes que il·lustren els sets pecats capitals amb un excurs sobre la correcta educació. Les històries se succeeixen les unes a les altres, sovint sense transició i tenen una durada molt desigual. Apareixen relats bíblics, al·lusions a altres llibres famosos i clàssics grecollatins.

## Referències

* ↑ Arner, Lynn (2013). Chaucer, Gower, and the Vernacular Rising: Poetry and the Problem of the Populace after 1381. University Park, PA: Penn State UP.
# Corv

Corv és el nom dels següents personatges:
* Corv (cognom), sobrenom de la gens Aquíl·lia i la gens Valèria
* Marc Valeri Corv, magistrat romà
# Corvara

Corvara (alemany Corvara, italià Corvara in Badia) és un municipi italià, dins de la província autònoma de Tirol del Sud. És un dels municipis del vall de Gran Ega (Ladínia). L'any 2007 tenia 1.266 habitants. Es divideix en les fraccions de Calfosch (Colfosco, Kolfuschg) i Pescosta. Limita amb els municipis de Badia, Canazei (Trento), Livinallongo del Col di Lana (Belluno), San Martin de Tor i Sëlva.

## Situació lingüística

| Pertinença lingüística (cens 2001) | 4,58% alemany |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 4,42% italià |
| Pertinença lingüística (cens 2001) | 91,00% ladí |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Francesco Pedratscher | SVP |

## Esports

Corvara ha estat diverses vegades etapa del Giro d'Itàlia:
* 1989 (3 de juny): 14^ etapa, guanyada per Flavio Giupponi.
* 1992 (5 de juny): 12^ etapa, guanyada per Franco Vona.
* 1993 (5 de juny): 13^ etapa, guanyada per Moreno Argentin.
* 1993 (6 de juny): 14^ etapa, guanyada per Claudio Chiappucci.
* 2002 (29 de maig): 16^ etapa, guanyada pel mexicà Julio Perez Cuapio.
* 2016 (21 de maig): 14^ etapa, guanyada pel colombià Esteban Chaves.
És coneguda sobretot com una de les més grans localitats d'esquí italianes, ja que als Dolomites hi comprèn 130 km de pistes i 52 estacions.

## Galeria fotogràfica

* Corvara vista de Calfosch
* Corvara
* Piz Ciampac Sassongher
# Criserm

Criserm és el nom dels següents personatges:
* Criserm de Corint, escriptor grec
* Criserm, metge grec
# Crisi

«Crisi» té aquests significats:
* Alguns sistemes naturals complexos o dependents d'activitats humanes poden originar conceptes crítics:
** Crisi ambiental
** Crisi climàtica
* En medicina, el concepte de crisi fa referència a la resolució d'una malaltia
** En psicologia, es fa servir el concepte per descriure diferents fets
*** una situació concreta de la salut mental:
**** crisi nerviosa
**** crisi d'identitat
**** crisi existencial
*** una circumstància vital de trànsit:
**** crisi de la mitjana edat
**** crisi del quart de vida

## Vegeu també

* Wēijī
Viccionari
# Crises (pare de Criseida)

Crises (en grec antic Χρύσης), va ser, segons la mitologia grega, un sacerdot d'Apol·lo de la ciutat de Crisa, a la Tròada.
La seva filla Criseida va ser raptada pels grecs durant una incursió contra la ciutat de Tebes, a Mísia, quan ella es trobava a casa d'Ifíone, germana del rei Eeció, i va ser donada a Agamèmnon com a botí de guerra. Crises va anar a reclamar-la al rei, però aquest no va cedir. Aleshores, Crises va pregar a Apol·lo que enviés una pesta als grecs perquè es repensessin la seva decisió. Apol·lo escoltà el seu sacerdot i els grecs van obligar Agamèmnon a tornar Criseida al seu pare. Una tradició tardana diu que Crises va tornar Criseida a Agamèmnon perquè aquest l'havia tractat bé.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 120. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Copa Libertadores Femenina de América

La CONMEBOL Libertadores Femenina es una competició pèr a clubs femenins de futbol dels països de la CONMEBOL.
És una de les dues competicions continentals oficials de futbol femení a nivell de clubs, juntament amb la Lliga de Campions Femenina de la UEFA. A diferència de la Copa Libertadores masculina es juga a una única seu al llarg d'uns déu dies, amb una fase de grups i una final a quatre.
A excepció de l'edició del 2012, que va guanyar Colo Colo, totes les edicions jugades fins ara han sigut guanyades per equips del Brasil, on es va organitzar sempre el torneig fins que al 2015 es va jugar per primera vegada a un altre pais, Colòmbia. El Santos i el São José són els clubs amb més títols, tres i dos respectivament.

## Palmarès

* En negreta = Equip guanyador
* (1) = Nombre de títols
* (p.) = Penaltis
* Nota: Noms dels equips segons l'època.
| Edició | Temp. | Data | Campió | Resultat | Subcampió | Seu |
| I | 2009 | 18-10-2009 | Santos (1) | 9–0 | UAA | Estadio Urbano Caldeira, Santos |
| II | 2010 | 17-10-2010 | Santos (2) | 1–0 | Everton | Arena Barueri, Barueri |
| III | 2011 | 27-11-2011 | São José (1) | 1–0 | Colo-Colo | Estadio Mario Martins Pereira, São José dos Campos |
| IV | 2012 | 25-11-2012 | Colo-Colo (1) | 0–0 (4–2, p.) | Foz Cataratas | Estadio Severino Cándido Carneiro, Vitória de Santo Antão |
| V | 2013 | 07-11-2013 | São José (2) | 3-1 | Formas Íntimas | Estadio ABC, Foz do Iguaçu |
| VI | 2014 | 16-11-2014 | São José (3) | 5-1 | Caracas FC | Estadio Mario Martins Pereira, São José dos Campos |
| VII | 2015 | 08-11-2015 | Ferroviária (1) | 3-1 | Colo-Colo | Estadi Atanasio Girardot Medellin |
| VIII | 2016 | 20-12-2016 | Sportivo Limpeño (1) | 2-1 | Estudiantes de Guárico | Estadi Profesor Alberto Suppici Colonia |
| IX | 2017 | 21-11-2017 | Audax/Corinthians (1) | 0-0 (5-4, p.) | Colo-Colo | Estadi Arsenio Erico Asunción |
| X | 2018 | 02-12-2018 | Atlético Huila (1) | 1-1 (5-3, p.) | Santos | Arena da Amazônia Manaus |
| XI | 2019 | 28-10-2019 | Corinthians (2) | 2-0 | Ferroviária | Estadi Olímpic Atahualpa Quito |
| XII | 2020 | 21-03-2021 | Ferroviária (2) | 2-1 | America de Cali | Estadi José Amalfitani Buenos Aires |
| XIII | 2021 | 16-10-2021 | Corinthians (3) | 2-0 | Santa Fe | Estadi Gran Parque Central Montevideo |
| XIV | 2022 | 28-10-2022 | Palmeiras (1) | 4-1 | Boca Juniors | Estadi Rodrigo Paz Delgado Quito |

## Referències

* ↑ Stokkermans, Karel. «Women's Copa Libertadores». RSSSF, 25-11-2021. [Consulta: 19 gener 2023].
* ↑ «Santos goleó 9-0 al UAA y conquistó la primera Copa Libertadores femenina» (en castellà). Futbolred, 18-10-2009. [Consulta: 28 juny 2023].
* ↑ «Palmeiras goleó a Boca Juniors en la final y es campeón de la Copa Libertadores Femenina» (en castellà). Infobae, 29-10-2022. [Consulta: 28 juny 2023].

## Enllaços externs

* Copa Libertadores Femenina - CONMEBOL
# Copiula major

Copiula major és una espècie de granota de la família Microhylidae que viu a Indonèsia i, possiblement també, a Papua Nova Guinea.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Günther, R. & Price, D. 2004. Copiula major. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 27 d'abril del 2008.
# Cyclanorbis

Cyclanorbis és un gènere de tortugues de la família dels Trionychidae pròpies de l'Àfrica.

## Taxonomia

El gènere conté dues espècies, indígenes d'Àfrica central:
* Cyclanorbis elegans
* Cyclanorbis senegalensis

## Referències

* ↑ Reptile Database
# David Estañol i Martells

David Estañol i Martells (Badalona, 7 d'agost del 1965) és intèrpret de tenora i compositor de sardanes.
Als 4 anys s'inicia en el món de la música a través de la coral infantil «Veus Alegres» de Badalona. El 1979 ingressà a l'escola de cobla del grup sardanista Marinada, on començà els estudis de tenora amb Josep Colomer. Després passà al Conservatori Superior de Música de Barcelona amb Jaume Vilà. El 1981 fou un dels fundadors de la Cobla Marinada, de la qual n'és representant i tenora solista. El 2019 va ser homenatjat per la Cobla Marinada.
Com a compositor, ha sigut autor d'una dotzena de sardanes, la majoria enregistrades en disc.
* Un buit a plaça (2000)
* Idil·li d'argent (2001)
* Per sempre (2002)
* Present d'or (a Banyoles) (2002)
* Com a casa (2003)
* Tres violes (2004), dedicada a la Comunitat Marista en el seu centenari a Badalona.
* Companys (2006)
* Mar i palmeres (2007), dedicada al Cor de Marina de Badalona en el seu 125è aniversari.
* Un mar de mans (2008)
* Quinze de quinze (2008)
* Bones arrels (2009)
* Vot de vila (2009)
* Punt contra dansa (2014)

## Referències

* 1 2 3 «David Estañol i Martells». Músics per la cobla. [Consulta: 23 setembre 2021].
* 1 2 3 «David Estañol i Martells». Cobla Contemporània. [Consulta: 23 setembre 2021].
* ↑ «Des del "So de cobla" ens adherim a l'homenatge que la Cobla Marinada ha fet a David Estañol». Catalunya Ràdio, 08-06-2019.
* ↑ «Llista de sardanes de David Estañol, al web "Boig per la sardana"». [Consulta: 25 gener 2016].
# Ctenomys azarae

Ctenomys azarae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels ctenòmids. És endèmic de la província de La Pampa (Argentina). El seu hàbitat natural són les zones de vegetació psammòfila. Està amenaçada per la transformació del seu hàbitat en camps de conreu.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del naturalista i explorador espanyol Félix de Azara.

## Referències

* ↑ Bidau, C.; Lessa, E.; Ojeda, R. Ctenomys azarae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 27 gener 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 21. ISBN 978-0801893049.
# Cyclopharynx schwetzi

Cyclopharynx schwetzi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10 cm de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Fwa (República Democràtica del Congo)

## Referències

* 1 2 3 «Cyclopharynx schwetzi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kullander, S.O. i T.R. Roberts, 1991. Neopharynx. p. 295. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Roberts, T.R. i S.O. Kullander, 1994. Endemic cichlid fishes of the Fwa River, Zaire: systematics and ecology. Ichthyol. Explor. Freshwat. 5(2):97-154.

## Bibliografia

* Anònim, 1997. Fish registrations within the museum database of the Vertebrate Section of the Royal Museum for Central Africa. MRAC, Tervuren, Bèlgica.
* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Crângaşi

Crângaşi és un dels barris integrats dins del Sector 6 de Bucarest (Romania). El barri està ubicat a la zona oest de la capital romanesa. El barri es troba travessat pel riu Dâmboviţa (riu) i en el mateix està ubicat el Lacul Morii (Llac Morii). El nom de Crângaşi en català vol dir "el poble viu en un bosc jove". El barri de Giuleşti és un dels barris veïns de Crângaşi.

## Història

A la zona es van descobrir monedes del segle IV durant el regnat de Valentinià I i un forn per fer olles de fang. Un mapa del 1835 mostra un petit poble amb només cinc cases anomenades Crângași entre Bucarest, el riu Dâmbovița i la comuna Marele Voievod. El 1922 una part del poble es va integrar a Bucarest. Entre 1940 i 1960 la zona va estar habitada per gent pobra que va construir cases a prop del riu. A principis dels anys 60, es van construir blocs d'apartaments d'estil comunista a la zona, inicialment coneguda com a urbanització Constructorilor. Més tard, va continuar a mitjan dècada de 1980 amb blocs d’apartaments de 8 a 10 pisos. A causa de l'aixecament del riu Dâmboviţa, la zona va ser inundada amb freqüència. El problema es va resoldre el 1986 quan es va construir el Llac Morii.

## Referències

* 1 2 «Crângaşi».
# Musaranya d'Alaska

La musaranya d'Alaska (Sorex alaskanus) és una espècie de musaranya endèmica de les planes entre Gustavus i la cala de Bartlett, a Alaska (Estats Units). Els seus hàbitats naturals són probablement les zones humides, els aiguamolls i els rierols. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Woodman, N.; Reid, F.; Matson, J. Sorex alaskanus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 30 octubre 2015.
# Ann Jellicoe

Ann Jellicoe (Middlesbrough, 15 de juliol de 1927 - West Bay, 31 d'agost de 2017) va ser una dramaturga, actriu i directora teatral anglesa.
Va estudiar a la Central School of Speech and Drama de Londres (1947-51), on posteriorment fundà el Cockpit Theatre Club, que s'inspirava en el teatre elisabetià del segle xvi i creà diversos muntatges a l'aire lliure. Va destacar per les seves obres de marcat caràcter experimental, com el drama The Sport of My Mad Mother (1956), que guanyà el premi anual de L'Observer i que va haver de suspendre's poc després pels atacs de crítica i públic. També va versionar obres de Txékhov i Ibsen, obtenint un èxit notable. Va esdevenir cèlebre per la seva comèdia sexual The Knack (1962), que va ser adaptava al cinema per Richard Lester i va obtenir el gran premi del Festival de Cannes el 1965.
El 1979 fundà el Colway Theatre Trust a Dorset, on desenvolupà els anomenats Community Plays ("Obres Comunitàries"), muntatges centrats en les problemàtiques d'una localitat concreta, interpretats quasi exclusivament per actors no professionals. També va escriure diverses obres infantils.

## Referències

* 1 2 3 «Ann Jellicoe». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Marcus Banks

Marcus Banks (Las Vegas, 19 de novembre de 1981) Arthur Lemarcus Banks III és un exjugador estatunidenc de bàsquet. Va jugar a sis equips de l'NBA i al Panathinaikos BC. Amb 1,88 metres d'alçària, jugava en la posició de base.

## Referències

* ↑ PANATHINAIKOS picks up playmaker Banks.
* ↑ Allen Iverson [@Sixers]. «Marcus Banks. #AskTheAnswer», April 15, 2015.

## Enllaços externs

* Estadístiques de Marcus Banks (anglès)
* Fitxa de Banks en NBA.com (anglès)
# Alexander Meier

Alexander Meier (Buchholz in der Nordheide, 17 de gener de 1983 és un exfutbolista alemany que jugava com a davanter. Va començar com a futbolista al JSG Rosengarten, i va destacar especialment a l'Eintracht Frankfurt.
El gener de 2020, uns dies després d'abandonar el Western Sydney Wanderers, va anunciar la seva retirada com a futbolista.

## Clubs

| Club | País | Any |
| FC St. Pauli | Alemanya | 2001-2003 |
| Hamburger SV | Alemanya | 2003-2004 |
| Eintracht Frankfurt | Alemanya | 2004-2018 |
| FC St. Pauli | Alemanya | 2019 |
| Western Sydney Wanderers | Austràlia | 2019-2020 |

## Referències

* ↑ «Alex Meier beendet seine Karriere als Fußballprofi» (en alemany). Frankfurter Rundschau, 29-01-2020. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ «Der FC St. Pauli verpflichtet Alexander Meier» (en alemany). FC St. Pauli, 06-01-2019. [Consulta: 6 gener 2019].
* ↑ «Signing news: Former Bundesliga star Meier joins Western Sydney» (en anglès). A-League, 20-09-2019. [Consulta: 21 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Alexander Meier a eintracht.de (alemany)
* Alexander Meier a eintracht-archiv.de (alemany)
* Alexander Meier Fitxa a Fussballdaten
# Pont del Collet (Guardiola de Berguedà)

Pont del Collet és un pont de Guardiola de Berguedà (Berguedà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'obra s'erigeix per sobre del riu Llobregat.

## Descripció

El pont té dos arcs i quatre arcons als laterals. Després de la riuada de 1982 van quedar al descobert els 4 arcons que fins aleshores no es veien. Es tracta d'un pont que té alguns elements que podrien ser romànics. Tanmateix, es creu que va ser construït a principis del Gòtic.

## Referències

* 1 2 «Pont del Collet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].