OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de nombres en diversos idiomes

Llista de nombres fins al 10 en diversos idiomes:
| CATALÀ | CASTELLÀ | BASC | GALLEC | ANGLÈS | ALEMANY | ITALIÀ | NEERLANDÈS | FRANCÈS |
| u (un) /una | uno / una | bat | un / unha | one | eins | uno | een | un |
| dos / dues | dos | bi | dous / duas | two | zwei | due | twee | deux |
| tres | tres | hiru | tres | three | drei | tre | drie | trois |
| quatre | cuatro | lau | catro | four | vier | quattro | vier | quatre |
| cinc | cinco | bost | cinco | five | fünf | cinque | vijf | cinq |
| sis | seis | sei | seis | six | sechs | sei | zes | six |
| set | siete | zazpi | sete | seven | sieben | sette | zeven | sept |
| vuit | ocho | zortzi | oito | eight | acht | otto | acht | huit |
| nou | nueve | bederatzi | nove | nine | neun | nove | negen | neuf |
| deu | diez | hamar | dez | ten | zehn | dieci | tien | dix |
# Lucidio Sentimenti

Lucidio Sentimenti (també conegut com a Sentimenti IV; 1 de juliol de 1920 - 28 de novembre de 2014) fou un futbolista italià de la dècada de 1950.
El nom Sentimenti IV prové del fet que era el quart de cinc germans, Ennio (I), Arnaldo (II), Vittorio (III) i Primo (V).
Fou 9 cops internacional amb la selecció italiana amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1950.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Modena FC, Juventus FC i SS Lazio.

## Palmarès
### Vicenza

* Serie B: 1954-55

## Referències

* ↑ «Lucidio Sentimenti IV, une légende s'est éteinte» (en francès). FIFA.com, 01-12-2014. Arxivat de l'original el 29 de setembre 2018. [Consulta: 30 maig 2018].
* ↑ «Uno su tutti» (en italian). La Gazzetta dello Sport, 03-09-2005. [Consulta: 30 maig 2018].
* ↑ «Calcio, è morto Sentimenti IV: fu il primo portiere goleador» (en italian). La Repubblica, 28-11-2014. [Consulta: 25 maig 2017].
* ↑ Lucido Sentimenti PlayerHistory.com
* ↑ «Sentimenti IV» (en italian). EnciclopediaDelCalcio.com. [Consulta: 25 maig 2017].
* ↑ FIGC Profile Arxivat 2018-09-29 a Wayback Machine. (italià)
* ↑ «Gli eroi in bianconero: Lucidio SENTIMENTI IV» (en italian). Tutto Juve, 01-07-2013. [Consulta: 1r febrer 2016].
* ↑ «Sentimenti IV è morto: Juve in lutto, addio al primo portiere goleador» (en italian). La Gazzetta dello Sport, 28-11-2014. [Consulta: 1r setembre 2016].
# Llista de monuments del Tarn

Llista de monuments del Tarn (Migdia-Pirineus) registrats com a monuments històrics, bé catalogats d'interès nacional (classé) o bé inventariats d'interès regional (inscrit).
A data 31 de desembre de 2009, el departament del Tarn comptava amb 281 monuments històrics, dels quals 90 són catalogats i 191 inventariats.
La llista es divideix per districtes:
* Llista de monuments del districte d'Albi
* Llista de monuments del districte de Castres

## Referències

* ↑ Base Arquitectura Mérimée
* ↑ «Patrimoine et architecture: Chiffres clés 2011» (en francès). Ministère de la Culture et de la Communication. [Consulta: 18 juliol 2011].
* ↑ «Liste des immeubles protégés au titre des monuments historiques en 2014».
# 3 bodas de más

3 bodas de más (3 bodes de més en català) és una comèdia romàntica espanyola de l'any 2013, dirigida per Javier Ruiz Caldera i protagonitzada per Inma Cuesta i Martiño Rivas. La trama relata la vivència de Ruth, una jove que és convidada a les bodes dels seus tres ex novios en el mateix mes. La pel·lícula va tenir una bona acollida entre el públic i fou nominada a set premis Goya.

## Repartiment

* Inma Cuesta: Ruth
* Quim Gutiérrez: Jonás
* Martín Rivas: Dani
* Paco León: Mikel
* Berto Romero: Pedro
* María Botto: Jefa de Ruth
* Laura Sánchez: Alex
* Silvia Abril: Lucía
* Joaquín Reyes: Pare de Ruth
* Rossy de Palma: Mare de Ruth
* Bárbara Santa-Cruz: Catalina

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 2014: Gaudí a la millor direcció artística per Silvia Steinbrecht
* 2014: Goya a la millor actriu per Inma Cuesta
* 2014: Goya al millor actor revelació per Berto Romero
* 2014: Goya al millor guió original per Breixo Corral i Pablo Alén
* 2014: Goya a la millor direcció de producció per Marta Sánchez
* 2014: Goya al millor disseny de vestuari per Cristina Rodríguez
* 2014: Goya al millor maquillatge i perruqueria per Elisabeth Adánez i Sergio Pérez
* 2014: Goya al millor muntatge per Alberto de Toro

## Referències

* ↑ «Fitxa tècnica de 3 bodas de más». FilmAffinity. [Consulta: 13 març 2014].
# Plaça del Clot de les Granotes

La plaça del Clot de les Granotes és una plaça pública de Lleida protegida com a bé cultural d'interès local. El nom de la plaça va sorgir durant la mobilització veïnal de finals de la dècada del 1970 que cercava la consolidació d'un espai verd en lloc dels blocs de pisos que s'havien projectat en el solar que hi havia. El nom del barri Príncep de Viana - Clot reflecteix aquest terme popular. Fins al 2022 va denominar-se de manera oficial plaça de la Constitució malgrat que el nom mai no va tenir arrelament popular.

## Descripció

Aquesta plaça és el resultat del buidat d'una illa de la trama de l'eixample que en principi s'havia destinat a la construcció d'edificis. En aquesta zona s'ubicava la fàbrica Ticó, coneguda de manera informal com La Sulfuro. La plaça té dues plantes d'aparcament soterrani. Pel que fa a la superfície hi ha una zona dura formada per un gran pati de formigó i una zona tova amb sauló i gespa. La plaça està envoltada per edificis d'habitatges de sis pisos d'alçada per les quatre bandes.

## Referències

* ↑ «La CUP li canvia el nom a la plaça de la Constitució de Lleida». Nació Digital, 05-12-2015. [Consulta: 23 gener 2019].
* ↑ «La Paeria estudia rebatejar la plaça Constitució com a Clot». Segre, 08-12-2019. [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ Marquès, Maria. «Clot o Constitució?». Segre, 22-12-2019. [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ «Reclaman recuperar el nombre de Clot de les Granotes para la plaza Constitució» (en castellà), 19-11-2017. [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ «Ros (PSC, Lleida) es compromet a acabar el projecte de reforma de la plaça Constitució al Clot abans de l'estiu». 324.cat, 15-05-2007. [Consulta: 28 gener 2023].
* ↑ Marquès, Maria. «De plaça de la Constitució a Clot de les Granotes». Segre, 28-10-2022. [Consulta: 28 gener 2023].
* ↑ «Quan els veïns del Clot de les Granotes van aturar les màquines i van aconseguir una plaça», 15-11-2017. [Consulta: 17 octubre 2020].
* ↑ «Plaça de la Constitució». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Pleasant City

Pleasant City és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 439 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pleasant City tenia 439 habitants, 175 habitatges, i 120 famílies. La densitat de població era de 892,1 habitants/km².
Dels 175 habitatges, en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys; en un 53,1% hi vivien parelles casades; en un 12%, dones solteres, i un 30,9% no eren unitats familiars. En el 27,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals eren persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones que vivien en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones per família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 15,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.769 $ i la renda mediana per família de 33.472 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.568 $ mentre que les dones 19.167 $. La renda per capita de la població era d'11.963 $. Aproximadament el 12,2% de les famílies i el 17,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pleasant City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pleasant City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Flam (desambiguació)

«Flam» té aquests significats:
* Flam, unes postres
* Flåm, un poble noruec
* FLAM, acrònim del grup Forces de Liberation Africaines de Mauritanie
# Fortuna Hjørring

El Fortuna Hjørring es un club danès de futbol femení fundat en 1966. És un dels equips més guardonats de la lliga danesa amb deu títols, i és l'únic equip danès que ha arribat a la final de la Lliga de Campions.

## Plantilla 2016-17

| Porteres | Defenses | Centrecampistes | Davanteres |
| 01. Maria Christensen 17. Trine Jensen 40. Rachel Harrison 0 0 0 0 0 0 | 02. Tuija Hyyrynen 03. Tamires Gomes 04. Nevena Damjanovic 05. Louise Ringsing 11. Florentina Olar 19. Laura Frank 22. Frederikke Thøgersen 23. Luna Gewitz 0 | 06. Janelle Cordia 07. Domonika Čonč 08. Caroline Rask 10. Nora Heroum 14. Karoline Smidt 16. Caroline Møller 18. Sarah Hansen 20. Signe Bruun 29. Emma Nielsen | 09. Camilla Kur Larsen 11. Chichi Igbo 21. Amalie Vangsgaard 0 0 0 0 0 0 |

## Palmarès

* 9 Lligues de Dinamarca
** 93/94 - 94/95 - 95/96 - 98/99 - 01/02 - 08/09 - 09/10 - 13/14 - 15/16
* 8 Copes de Dinamarca
** 94/95 - 95/96 - 99/00 - 00/01 - 01/02 - 05/06 - 07/08 - 15/16
Trajectòria a la Lliga de Campions de la UEFA :
| Edició | | 1ª Fase previa ¹ | 2ª Fase previa ¹ | Quarts de final | Semifinals | Final |
| 02/03 | | | FK Bobruishanka | Trondheims Ørn | Arsenal FC | Umeå IK |
| Edició | Fase previa ¹ | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final |
| 09/10 | | ASD Bardolino | Olympique Lió |
| 10/11 | | ASD Bardolino | FCR Duisburg |
| 11/12 | | BSC Young Boys | Kopparbergs Göteborg |
| 12/13 | | Glasgow City | Kopparbergs Göteborg |
| 13/14 | | UPC Tavagnacco | Tyresö FF |
| 14/15 | | Atlético Ouriense | FC Rosengård |
| 15/16 | | FK Minsk | ACF Brescia |
| 16/17 | | Athletic Club | ACF Brescia | Manchester City |
* ¹ Fase de grups. Equip classificat pillor possicionat en cas d'eliminació o equip eliminat millor possicionat en cas de classificació.

## Referències

* ↑ RSSSF
# Fortuna (Dakota del Nord)

Fortuna és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 31 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fortuna tenia 31 habitants, 17 habitatges, i 8 famílies. La densitat de població era de 12 hab./km².
Dels 17 habitatges en un 17,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 35,3% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 52,9% no eren unitats familiars. En el 52,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,4% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 29% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 150 homes.
La renda mediana per habitatge era de 13.542 $ i la renda mediana per família de 20.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.917 $ mentre que les dones 13.750 $. La renda per capita de la població era de 8.502 $. Entorn del 45,5% de les famílies i el 54% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fortuna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fortuna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Fàbrica als peus del cingle basàltic de Castellfollit

La Fàbrica als peus del cingle basàltic de Castellfollit és una obra de Montagut i Oix (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Fàbrica situada al costat del riu Fluvià, als peus del cingle basàltic de Castellfollit de la Roca. És de planta rectangular i nombrosos cossos afegits en diverses direccions. Els teulats tenen els vessant a dues aigües fets amb teulades i plaques de fibrociment. Aquest cos central disposa de baixos, dos pisos i golfes i està emmarcat per dues torres (angles nord-est i nord-oest) de teulats a quatre aigües, disposants de baixos, tres pisos i golfes. Els murs varen ésser aixecades amb pedra basàltica del país i morter, remarcant les obertures que es troben en gran nombre, repartides per les façanes. A trenta metres agües amunt es pot veure l'àmplia resclosa i els conductes i canalitzacions que menen el líquid fins als edificis. Darrerament s'han fet diverses reformes i ampliacions, conservant la tipologia primitiva.

## Referències

* ↑ «Fàbrica als peus del cingle basàltic de Castellfollit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Frantz Bertin

Frantz Bertin és un futbolista haitià, que va néixer a París, França el 30 de maig de 1983. Ocupa la posició de migcampista.
Es va iniciar al planter de la Juventus FC italiana, d'on passa al filial del Racing de Santander. A la temporada 04/05 debuta amb el primer equip càntabre, amb qui suma quinze partits a la màxima categoria. Posteriorment hi militaria al CD Tenerife, a l'Atlètic de Madrid B i al Benidorm CD.
El 2008 deixa la competició espanyola i recala al FC Luzern de Suïssa. A l'any següent fitxa pel conjunt grec de l'OFI Creta.

## Selecció

Bertin ha estat internacional amb la selecció d'Haití, tot participat en la Copa d'Or de la Concacaf de 2007 i de 2009.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Frontera entre el Sudan i el Txad

La frontera entre el Sudan i el Txad és una línia terrestre de 1.360 kilòmetres que delimita la frontera entre el Sudan i el Txad.

## Traçat

Comença de nord a sud amb el trifini entre el Sudan, el Txad i Líbia, segueix al sud pel meridià 24 a l'Est, divergeix per tornar-se irregular a l'oest del Jebel Marra abans d'acabar al trifini entre el Sudan, el Txad i la República Centreafricana.
Del cantó sudanès, discorre per l'oest dels tres estats sudanesos corresponents a l'antiga província del Sudan Angloegipci del Darfur, successivament de nord a sud: Shamal Darfur, Gharb Darfur i Janob Darfur. Pel costat del Txad, des de la reorganització del 2008, són les regions de d'Ennedi, Wadi Fira, Ouaddaï i Sila que limiten amb la frontera sudanesa.

## Història

La frontera revela els acords entre França, que controlava el protectorat del Txad des de 1900, i el Regne Unit, potència tutelar del Sudan Angloegipci des de 1899. Va modificar l'economia del Darfur que havia estat un punt de pas dels intercanvis entre el golf de Benin, la mar Mediterrània, les regions del llac Txad i la vall del Nil.
Després de les independències, la frontera és oberta a les nombroses circulacions: de grups armats per participar en els canvis polítics al Txad, com la guerra civil txadiana de 2005 a 2010, de refugiats del Darfur durant la guerra civil de 2003. En 2009, fou considerada per Marc Lavergne, director del Centre d'études et de documentation économiques, juridiques et sociales, «virtual, encara que estigui perfectament delimitada i coneguda per tots». Degut a la guerra civil txadiana va estar tancada fins l'abril de 2010, enquè fou reoberta.

## Referències

* ↑ Sudan closes borders with South Sudan, Chad, Libya to 'prevent arms smuggling', The New Arab
* ↑ Conflict Stirs Up Confusion On Border of Chad, Sudan, The Washongton Post, 26 d'abril de 2006
* ↑ « Darfour : un modèle pour les guerres du XXIe siècle, entre pillards janjawid et flibuste des puissances émergentes de la mondialisation ? », entretien avec Marc Lavergne par Yves Lacoste, Hérodote n°134, 3e trimestre 2009, pages 22-23.
* ↑ « Darfour : un modèle pour les guerres du XXIe siècle, entre pillards janjawid et flibuste des puissances émergentes de la mondialisation ? », entretien avec Marc Lavergne par Yves Lacoste, Hérodote n°134, 3e trimestre 2009, pages 34-35.
* ↑ AFP. «Chad-Sudan border reopens after seven years», 13-04-2010.
# Gai Servili Estructe Ahala (cònsol 427 aC)

Gai Servili Estructe Ahala (llatí: Gaius Servilius Q. f. C. n. Structus Ahala) va ser cònsol de Roma l'any 427 aC. Cert Gai Servili Estructe Axil·la va ser tribú amb potestat consular els anys 419, 418 i 417 aC, i sembla que es podria tractar del mateix personatge, atès que el cognomen Axil·la està documentat entre els Servilis.
Va ser elegit tribú consular en tres ocasions. La primera, l'any 419 aC, quan hi va haver una revolta d'esclaus que volia incendiar Roma, però es va poder evitar gràcies a la delació de dos esclaus. L'any següent va tornar a ser tribú consular, i uns ambaixadors de Túsculum es van presentar davant d'ell denunciant que els labicans els amenaçaven i els eques havien saquejat el seu territori. El Senat va declarar la guerra als labicans i als eques. Quint Servili Prisc Fidenat, que comandava les forces militars, va deixar a Gai Servili al càrrec de la ciutat. Durant el curs de la guerra, Quint Servili va ser nomenat dictador per segona vegada, atesos mals resultats de les batalles per l'acció poc coordinada dels tribuns militars, i va nomenar Gai Servili magister equitum.
En aquest darrer any va ser, segons els fastos, magister equitum amb el dictador Quint Servili Prisc Fidenat. Segons Titus Livi, el dictador Fidenes era el seu pare, però altres fonts l'anomenen Servilius Ahala.
Gai Servili va ser encara tribú consular l'any 417 aC, any que es va caracteritzar pels desordres civils a causa de les lleis agràries.
Va ocupar el consolat quan els tribuns de la plebs van imposar una declaració de guerra contra la ciutat de Veïs, que havia trencat una treva, i que va ser decidida pel poble. Els romans van enviar delegats per a formalitzar les hostilitats.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 83.
* ↑ «C. Servilius Structus Ahala». Digital Prosopography of the Roman Republic. [Consulta: 18 novembre 2020].
* 1 2 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 448.
* ↑ Ogilvie, R. M. A commentary on Livy: books 1-5. Oxford: Clarendon Press, 1965, p. 555 i 603.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita. IV, 30
# Gai Servili Casca (tribú)

Gai Servili Casca (en llatí Caius Servilius Casca) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Servília, i pertanyia a la branca familiar dels Casca.
Va ser elegit tribú de la plebs el 212 aC any que el seu parent Marc Postumi, un terratinent de terres públiques, va ser acusat de frau, i li va demanar ajut. Però Casca era massa honest o potser massa tímid i no va voler influir per evitar la seva condemna.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXV,3
# Gens Manília

La gens Manília va ser una gens plebea romana. Les persones d'aquesta gens es confonen sovint amb les de la gens Mànlia, car aquest darrer nom va ser aplicat sovint tant als Manili com als Mal·li.
El primer que va obtenir el consolat va ser Marc Manili, però en general no era una gens especialment important i no es va arribar a dividir en famílies. Només apareix amb el cognom Mancinus i encara aquesta branca podria pertànyer als Manli. En temps de l'imperi encara existia i llavors apareixen dos cognoms. No es conserven monedes d'aquesta gens.
Alguns personatges de la família van ser:
* Sext Manili (Sextus Manilius) va ser un dels comandants militars de la secessió dels plebeus al Mons Sacer el 449 aC.
* Publius Manilius va ser un dels legats enviats a Il·líria el 167 aC per arranjar els afers locals després de la derrota de Perseu de Macedònia.
* Marc Manili, cònsol i jurista romà.
* Manili (Manilius) era el nom d'un pretor que va ser derrotat a Sicília per Eunus, el cap dels esclaus, l'any 137 aC.
* Publi Manili, cònsol el 120 aC
* Luci Manili, pretor el 79 aC
* Gai Manili, tribú de la plebs el 66 aC.
* Quint Manili Cumà (Quintus Manilius Cumanus) tribú de la plebs el 52 aC

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 917.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLV,17
* ↑ Pau Orosi. Historiarum Adversum Paganos V,6
* ↑ Asconi Pro Milone 38
# Francesc Alguersuari Duran

Francesc Alguersuari Duran (Sabadell, 9 d'octubre de 1919 - Barcelona, 9 d'octubre de 2009), conegut com a Paco Alguersuari, fou un fotoperiodista esportiu català. Treballà com a independent des del 1942 per a diversos mitjans i s'especialitzà en el seguiment d'esdeveniments de primer ordre, entre ells els Jocs Olímpics (començà amb els de Roma 1960 i acabà amb els de Barcelona 1992), la Volta Ciclista a Catalunya, la Volta Ciclista a Espanya, el Tour de França, el Giro d'Itàlia i el Ral·li de Montecarlo. Fou guardonat amb el World Press Photo a la millor foto esportiva del món (1961, per una foto feta durant els Jocs Olímpics de Roma de 1960) i amb l'Orde al Mèrit Olímpic pel Comitè Olímpic Internacional (1985).
Els seus fills, Josep Maria i Jaume Alguersuari, han estat també fotògrafs i periodistes i han fundat nombroses publicacions i empreses relacionades amb l'esport, especialment amb els de motor (la primera fou Solo Moto, el 1975). El fill del segon, Jaume Alguersuari Escudero, arribà a córrer en la Fórmula 1.

## Mitjans

Paco Alguersuari treballà per a nombrosos mitjans al llarg de la seva vida, entre ells:
* El Mundo Deportivo (des del 1946)
* Agència Efe (des del 1955)
* El Noticiero Universal (1951-1985)
* Dicen (1952-1983)
* L'Équipe (1958-1962)
* Vida Deportiva (des del 1960)
* La Vanguardia (des del 1969)
* El Periódico de Catalunya (des del 1979)
* Solo Moto (des del 1975)
* Solo Auto

## Referències

* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Paper, llapis, objectiu, pel·lícula...». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 285. ISBN 84-320-6249-9.
* 1 2 «Francesc Alguersuari Duran». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].