OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A portell

En agricultura, el sistema de plantació a portell es basa en la figura del triangle equilàter. Cada plançó queda situat a la mateixa distància dels altres plançons i, referit a dos plançons d'una filera oposada, queda enmig de tots dos.
Un cop decidida la distància de separació dels plançons és molt fàcil marcar els punts de plantació. Marcada una línia amb cordill, cada plançó es planta a la distància predeterminada a partir d'un extrem. La segona filera es marca amb el cordill a partir dels extrems de la primera filera. No cal que el camp sigui rectangular.
Un dels avantatges de la plantació a portell és que permet tres maneres de llaurar, o fer altres treballs, pel fet que les plantes defineixen i deixen lliures tres camins a 120 graus. En el conreu de les vinyes és freqüent disposar els ceps a portell. També són freqüents les plantacions d'arbres fruiters a portell.

## Altres aplicacions

Els sistemes de distribució de diversos elements físics a portell, en quincunci o en sistemes similars han estat emprats en serveis diferents des de temps molt antics.
| Àmfores exhibides al castell de Bodrum, Turquia. Les àmfores eren estibades en fileres i es disposaven intercalades | Vista en secció de la disposició dels remers d'una trirrem. La vista de costat mostraria una distribució a portell. | Els navilis de línia (HMS Victory en aquest cas) muntaven els canons a portell. | Les botes de vi sovint es disposen a portell. |
| Disposició de les bitlles. | Bales a portell en un carregador. | Boles de billar. |

## Referències

* ↑ DCVB:Portell.
* ↑ Emili Giralt i Raventós; Manuel Ardit Empresaris, nobles i vinyaters: 50 anys de recerca històrica. Universitat de València, 2002, p. 184–. ISBN 978-84-370-5492-6.
* ↑ Joan C. Martín. Valencians contra la fil·loxera: Pràctiques vitícoles tradicionals i innovacions agronòmiques. Anaconda Editions, 25 juny 2011, p. 68–. ISBN 978-84-937044-1-4.
* ↑ Lucio Junio Moderato Columela. Los doce libros de agricultura que escribió en latín Lucio Junio Moderato Columela: Comprende los siete primeros libros. Imprenta de Miguel de Burgos, 1824, p. 132–.
* ↑ Ismael Zapater Zapater. La Ribera Baixa del Cinca: una comarca-frontera. IEBC, 1992, p. 140–. ISBN 978-84-86856-78-6.
* ↑ Richard Bradley. A Survey of the Ancient Husbandry and Gardening, Collected from Cato, Varro, Columella, Virgil, and Others the Most Eminent Writers Among the Greeks and Romans. B. Motte, 1725, p. 355–.

## Vegeu també

* Quincunci
# Capo Nord

Capo Nord és una pel·lícula italiana del 2003 dirigida per Carlo Luglio. És el viatge de quatre adolescents que decideixen fer un viatge a Cap Nord per canviar les seves vides. Allà fan un viatge vital, on tenen l'oportunitat de madurar.

## Argument

Quatre joves napolitans, impulsats pel somni del cop que podria arreglar la resta de les seves vides, encara tan precaris i insatisfets, es veuen involucrats en una aventura amb trets pirates i implicacions tragicòmiques a la llunyana Noruega.
Arribar a final de mes per aquells que no són delinqüents endurits, però que ni tan sols han tingut contacte amb el dur món de la classe obrera, demostra ser el punt de partida d'una sèrie de trames i experiències que obligaran els joves a créixer i prendre el control de consciència de la pròpia condició socioexistencial. L'amor, el treball, la trobada amb la diversitat i la mort forjaran les ànimes dels quatre, protagonistes d'un crim sense càstig, obligats a fer front a l'expiació dels seus propis sentiments de culpa, en un fosc i inquietant Nord d'Europa. La trobada amb altres cultures i ètnies serà fonamental per traspassar el llindar entre l'adolescència ostentosa i la maduresa inesperada.

## Repartiment

* Francesco Vitiello: Francesco
* Luca Riemma: Fofó
* Emanuele Valenti: Ettore
* Alberto Cretara: Jenny
* Stig Henrik Hoff: Laurence
* Ingar Helge Gimle:Jack
* Sofian Guermi: Abdu
* Ella Ege Bye: Carolyne

## Reconeixements

* Festa del Cinema di Roma: 2002; Premi Opera Prima
* Festival Internacional de Cinema de Brooklyn: 2003; Spirit Award e Best male Actor
* LAIFAFEST: (Los Angeles, 2003); Millor pel·lícula italiana
* XXIV edició de la Mostra de València: 2003; Palmera d'argent

## Referències

* ↑ Capo Nord a cineuropa.org
* ↑ Capo Nord a Il Cinematografo
* ↑ La película israelí «James´s Journey to Jerusalem», Palmera de Oro de la Mostra, ABC, 23 d'octubre de 2003

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Casa Carreras (Figueres)

La Casa Carreras és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici molt malmès durant la Guerra Civil i reconstruït per l'arquitecte Pelayo Martínez.

## Descripció

Edifici al centre històric de la ciutat, a davant de la plaça Doctor Ernest Vila i molt a prop de la Rambla de Figueres. Està situat en cantonada, amb planta baixa, dos pisos i cobert per terrassa. A la planta baixa trobem el portal d'accés a l'edifici i un gran local comercial. Als dos pisos superiors, balconada correguda al llarg de tota la façana (amb cinc obertures) i dues finestres renovades als extrems fora de la balconada; aquestes estan suportades per mènsules. Les obertures estan emmarcades per motllures laterals d'arrebossat que neixen del sòcol. Per sobre del segon pis, motllura, cornisa sobre petites mènsules i terrassa superior.

## Referències

* 1 2 «Casa Carreras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Casa al carrer Bernat Tallaferro (Besalú)

La Casa al carrer Bernat Tallaferro és una obra de Besalú (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa del segle XII-XIII, que conserva part de l'estructura interna de l'època. La façana és una part molt interessant ja que conté una porta de fusta ben conservada i també dos finestrals geminats amb columnes.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Bernat Tallaferro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].
# Casa al carrer Bernat Vilar, 21 (Olot)

La casa al carrer Bernat Vilar, 21 d'Olot (Garrotxa) és una obra noucentista inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Actualment està enderrocada.

## Descripció

La casa era de forma irregular seguint la forma del xamfrà, entre la plaça Balmes i el carrer Bernat Vilar, amb teulades a diferents nivells i cobertes amb teules planes. Els amplis voladissos se sostenen amb bigues de fusta. Els careners tenen uns acabaments de terracota vermella en forma de caps de monstre i unes boles. Disposava de planta, pis i golfes. Les obertures eren de punt rodó i carrades, les del primer pis amb guardapols sostinguts per mènsules, molts sortits en estuc. A la façana de ponent, donant sobre el jardí, hi havia una galeria coberta. El jardí es tancava amb una bonica reixa decorada amb motius florals que es repeteixen a les obertures.

## Història

A finals del segle xix s'urbanitza el passeig d'en Blay i poc després el Firalet. A principi del segle XX s'edificà en els terrenys compresos entre el Firalet i la carretera de Sant Joan de les Abadesses. La urbanització d'aquest sector rebrà un fort impuls després de la guerra civil. Es concep com un eixample, amb carrers radio-cèntrics que desemboquen a la plaça Balmes.

## Referències

* 1 2 Text importat de: «Casa a la plaça Balmes - carrer Bernat Vilar (enderrocat)». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural. Llicència CC-0 [Importat: 23 setembre 2016] (Vegeu l'avís legal per a reutilitzacions).
# ADIC (desambiguació)

«ADIC» té aquests significats:
* Assemblees en Defensa de les Institucions Catalanes
* Abu Dhabi Investment Council, organisme del govern d'Abu Dhabi
* Asociación Deportiva de Integración Colegial
* Associació per a la Defensa dels Interessos de Cantàbria
# Castell de Vernet (Vernet)

El Castell de Vernet és una antiga fortificació medieval del poble de Vernet, de la comuna del mateix nom, a la comarca del Conflent (Catalunya del Nord).
És situat al capdamunt del turó on es dreça el poble vell de Vernet, al costat de llevant de l'església parroquial, d'origen romànic, de Sant Sadurní de Vernet.
A partir del 885 comença a esmentar-se el castell, que era de domini comtal, i al voltant del qual es desenvolupà posteriorment el poble de Vernet. La seva senyoria va ser en mans de l'abadia de Sant Martí del Canigó fins a la Revolució Francesa, tot i que hi hagué moments de conflicte amb els Vernet, que tingueren infeudat el castell des del segle xiii. El 1428 patí els efectes d'un terratrèmol, i fou parcialment reconstruït a partir del 1440 per l'abadia del Canigó, que hi situà magatzems de gra i vi. El 1654 havia estat desmantellat per les tropes franceses del príncep de Conti. El 1793 fou comprat per un particular, que l'utilitzà de pedrera: va aterrar una part dels murs per a reaprofitar-ne els carreus.
Reconstruït el segle xix per la família Lacroix, fou en part refet, i s'hi van incloure peces procedents de Sant Martí del Canigó, tornà a ser reformat al segle xx, i actualment només conserva, de l'antic castell medieval (segles XII-XIII), una torre rectangular molt refeta. Avui dia és una residència privada.

## Referències

* ↑ El Castell de Vernet en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ (castellà) Claustro.com, Monasterio de Sant Martí del Canigó

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan; Puigferrat i Oliva, Carles; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Vernet: Castell de Vernet». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «188 - Vernet». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Carabasa, Lluïsa; Pladevall, Antoni. Guies Catalunya Romànica. El Conflent. Barcelona: Pòrtic, 2001. ISBN 84-7306-691-X.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Vernet». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Casa Adell (Amposta)

La casa Adell és un edifici d'habitatges d'Amposta inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici d'habitatges de planta rectangular, amb planta baixa i dos pisos i coberta plana. Té un pis elevat sobre la terrassa amb teulat a dues aigües. L'ordenació de la façana principal respon a tres registres horitzontals: una gran porta amb arc rebaixat més balcó amb dues portes de senzill emmarcament rematat en forma de frontó al primer pis; dos balcons amb mènsules lleugerament esculturades al segon pis, amb els mateixos emmarcaments, cornisa amb tres grans mènsules també esculpides i barana d'obra amb dues pinyes a banda i banda. El material predominant als forjats és el maó.

## Història

Edifici construït per l'empenta del senyor Abdon Lafont en un solar on existien un parell de petites cases que, degut a la creixença de la família i per falta d'espai vital, foren enderrocades per a edificar la nova casa.

## Referències

* 1 2 «Casa Adell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Casa Adelaida

La Casa Adelaida és una obra de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Ca l'Adelaida se situa en el centre del nucli de Vilamitjana, en la cantonera del carrer Entravessat.
És un edifici de quatre altures, planta baixa, dos pisos i àtic. Es troba modificat, amb la façana restaurada, així com l'augment del volum superior, on s'ubica l'àtic i la terrassa, fruit d'una remodelació relativament recent.
Destaca de la façana, la portalada d'accés a l'habitatge. És un arc de mig punt amb dovelles de grans dimensions i amb un escut a la dovella clau, on s'hi pot llegir la data "1555", marcant la fase constructiva més significativa de l'edifici. La resta de la façana no conserva altres elements d'aquesta cronologia. La resta d'obertures es presenten en els diferents pisos, de forma no simètrica, acusant diferents fases de construcció.
El parament és de pedra amb morter i la coberta de teula àrab.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Adelaida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Castilló de Sobrarb

Castilló de Sobrarb (Castillón de Sobrarbe en aragonès; Castejón de Sobrarbe en castellà) és una localitat aragonesa del municipi de l'Aïnsa, en el Sobrarb, província d'Osca, Aragó. Antigament va tenir ajuntament propi.
El 1049, el poble es denominava Castellone. Una placa recull la grafia del primer document en què apareix reflectit aquest nom, l'original es guarda en l'Arxiu de la Corona d'Aragó a Barcelona. Fins a mitjan segle XVII que el nom de la localitat era simplement Castillón.
Està situat a 22,1 km de l'Aïnsa, en el vessant meridional d'un petit pujol en el qual estava radicat el castell que li dona nom.
Destaca l'església de l'Asunción, gòtica del segle xvi amb una gran nau amb absis poligonal que data de 1557. La torre del campanar és de carreus. En el púlpit figura la inscripció del mestre d'obra Chuan Tellet. És un exemple del gòtic tardà amb alguns elements renaixentistes. La localitat també compta amb dues ermites, la de Santa Waldeska i la de Sant Hipòlit.
Les seves festes se celebren el 28 de maig i el romiatge es fa a Santa Waldesca. El 13 d'agost se celebra el romiatge de Sant Hipòlit. El 15 d'agost se celebra la festa en honor de l'Assumpció.
S'hi pot arribar per la A-138 des de Barbastre en direcció a l'Aïnsa. A l'altura de l'embassament d'o Mediano es troba el desviament a la comarcal HU-V-3611 i 7 km després s'arriba a la Plaça, davant d'un gran arc obert a l'edifici que va albergar l'Escola-Ajuntament i tenint ja a la vista l'Església.

## Referències

* ↑ «Topónimos: pueblos con nombre local en aragonés en Gran Enciclopedia Aragonesa». Arxivat de l'original el 2012-01-11. [Consulta: 7 desembre 2017].
* ↑ (castellà) TOMÁS ARIAS, Chabier. El aragonés del Biello Sobrarbe. Instituto de Estudios Altoaragoneses. Uesca, 1999. ISBN 84-8127-095-4
* ↑ «INEbase. Alteraciones de los municipios». [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ (castellà) Índice de pueblos del Alto Aragón, el origen de sus nombres. Por Manuel Benito Moliner. Consultau l'11 d'agosto de 2011.
* ↑ Zapater, P. «La iglesia de Castejón de Sobrarbe, hundida en el olvido». Heraldo, 02-03-2017. [Consulta: 7 desembre 2017].
# Castilnuevo

Castilnuevo és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 12 | 12 | 8 | 9 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Casa Rotllan

La Casa Rotllan és un edifici del municipi de Guardiola de Berguedà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia d'estructura clàssica de planta baixa i tres pisos superiors coberta a dues aigües amb teula àrab i el carener perpendicular a la façana principal. El parament és de pedra sense treballar, de molt diverses dimensions, unida amb morter. Les obertures, parcialment modificades amb el temps, són petites i allindanades, disposades de forma arbitrària per les façanes. Algunes d'elles, però, en algun moment han estat cegades. Està situada prop del centre de l'antic municipi de Brocà, prop del Bastareny. També destaquem les construccions annexes de dimensions considerables que trobem al seu voltant, la major part, però, molt derruïdes.

## Història

Situada prop de l'església romànica de St. Martí de Brocà, la masia és documentada des de la baixa edat mitjana. La trobem en el fogatge de 1553, en Rollan, i els seus estadans eren vassalls dels Pinós. Al s. XVII es construí un nou edifici, ampliat un segle més tard.
En les darreries del s. XX es trobava deshabitada, en procés de degradació i l'ús que se li donava era agrícola i ramader.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Rotllan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Nomenclatura de Flamsteed

La nomenclatura de Flamsteed és un sistema de designació d'estrelles introduït per l'astrònom John Flamsteed en una versió preliminar de la seva Historia coelestis Britannica i publicat per Edmond Halley i Isaac Newton el 1712 sense el permís de Flamsteed. Curiosament, en la versió final de la seva obra Flamsteed no inclogué cap mena de sistema de designació.
La nomenclatura consisteix en l'assignació d'un nombre seguit del genitiu del nom llatí de la constel·lació on es troba l'estrella. L'ordre de numeració és per ascensió recta creixent dins de cada constel·lació; per exemple, 51 Pegasi o 61 Cygni. Tot i així, a causa de la precessió dels equinoccis, actualment algunes estrelles no es troben en l'ordre correcte. A més, Flamsteed només catalogà estrelles visibles des del Regne Unit, de manera que bona part de les estrelles de l'hemisferi sud no tenen nombres de Flamsteed assignat.
Actualment la nomenclatura de Flamsteed s'utilitza per a les estrelles que no disposen d'una designació segons la nomenclatura de Bayer. Quan aquesta existeix els nombres de Flamsteed s'utilitzen molt rarament.

## Vegeu també

* Nomenclatura de Bayer
* Henry Draper Catalogue (HD)
* Harvard Revised Catalogue (HR)
* Bonner Durchmusterung (BD)
# Aclou

Aclou és una població i municipi de França, en la regió de Normandia, departament de l'Eure. El 2021 tenia 336 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 27 gener 2024].
# Casa Gran (Sants)

La Casa Gran és un bloc de pisos situat als carrers de Rosés i Melcior de Palau del barri de Sants de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Va ser projectat el 1925 per l'arquitecte Modest Feu per iniciativa del fabricant Antoni Pidelaserra com a primer gran bloc de pisos per a obrers del barri, tot i que el projecte fou modificat el 1930 pel mateix autor.

## Descripció

El bloc, de vuit plantes (amb quatre habitatges per planta) i quatre porteries, va ser tota una revolució en un barri on la majoria de cases era de planta i pis. Estava pensat per ser autònom, amb cisternes d'aigua i fossa sèptica pròpies. Els 128 apartaments eren de mides reduïdes (una mica més de 50 m²), amb dos dormitoris, menjador, cuina i lavabo i WC (però sense banyera ni dutxa), aquests dos darrers a la façana, deixant així els dormitoris donant al pati de llums, i el menjador amb sortida a una galeria exterior.
El llenguatge de les façanes mostra formes decoratives hereves de la Secessió de Viena a la part superior dels cossos d'accés on donen les cuines, inserides en una solució compositiva que s'acosta al racionalisme, especialment pel que fa a la forma de les galeries, rectangulars i horitzontals, recordant les Siedlung alemanyes (conjunts habitacionals per a obrers).

## Referències

* 1 2 3 «Casa Antonio Pidelaserra II». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Antoni Pidelaserra. Rosés (11-17) i Pare Gallifa (ara Melcior de Palau 6-12). Construir casa a un solar». Q127 Foment 3219/1925. AMCB, 27-04-1925.
* ↑ D3, Red Zeppelin. «La casa gran del carrer Rosés». Passat de Sants i veïns (blog), 18-02-2009.
* ↑ Giralt, Agus. «La Casa Gran». Memòria de Sants. La història de Sants, Hostafrancs i La Bordeta (blog), 19-01-2009.
* 1 2 3 «La Casa Gran. Un edifici d'habitatges per a obrers als anys 20». El Globus Vermell.

## Enllaços externs

* «Casa Antoni Pidelaserra». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Casa Gran (Sallent)

La Casa Gran és un edifici a la vila de Sallent (Bages) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. No s'ha pogut confirmar el possible origen d'aquest edifici. La hipòtesi més versemblant és que fos construït com a palau de residència dels senyors de la vila, els bisbes de Vic, que per alguna circumstància no complí aquesta funció, adaptant-se com a habitatge i comerç fins que fou adquirida per la Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvis per ubicar-hi les seves oficines. Es restaurà totalment la façana i l'interior intentant retornar-lo al seu estat més o menys original adaptat als nous usos. La restauració fou inaugurada l'abril del 1928.
L'edifici consta de planta baixa i dos pisos. La façana, refeta totalment, és de pedra picada. La planta baixa té cinc portals i una finestra. El portal central serveix d'accés als pisos superiors, els dos dels costats de l'anterior serveixen de porta d'accés a una farmàcia i a una caixa d'estalvis. Els portals extrems han estat convertits en finestrals. El primer pis està senyalat per quatre finestres coronelles de caràcter gòtic. El segon pis en té dues i una galeria amb sis arcades amb arcs carpanells. Tots els pisos estan coberts amb embigat. L'escala està il·luminada per la claraboia d'un cimbori que sobresurt de la teulada.

## Notes

* 1 2 «Casa Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Casa Gran (Sant Joan de Vilatorrada)

La Casa Gran és una masia del municipi de Sant Joan de Vilatorrada (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Construcció civil, es tracta d'una masia de grans dimensions que correspon al tipus de masia amb galeries seguint la forma i el model clàssic format per una planta gairebé quadrada, coberta amb teulades a quatre vessants i una torre d'il·luminació central.
Les galeries estan afegides a la façana de migdia amb un cos rectangular afegit, cobert a una vessant. La masia està adossada als murs de l'església i cementiri de Sant Martí de Torroella. Es correspon a un model del segle xviii amb les façanes arrebossades i amb obertures a totes les façanes.

## Història

Aquesta masia està vinculada a la història de Sant Martí de Torroella; la Casa Gran devia pagar censos al monestir de Sant Benet de Bages del qual depenia l'església de Sant Martí. Forma, amb l'edifici religiós el nucli del poble dispers de Torroella.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].