OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Villalonga y Escalada

Juan Villalonga y Escalada (Palma, 14 de gener de 1794 - Madrid, 20 de març de 1880), primer marquès del Maestrazgo, fou un militar mallorquí del segle xix, tres cops capità general de València durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.
En 1808 va ingressar al Regiment d'Infanteria de Mallorca. En 1811 va ascendir a subtinent i anà al País Valencià i a Catalunya per lluitar en la guerra del francès. Va combatre a Castalla, Ibi, Cocentaina i Alcoi. En 1812 va ascendir a tinent i en 1815 a capità. Ingressà a les guàrdies valones i a la fi del trienni liberal hagué d'exiliar-se a França. Va tornar el 1828, però en 1832 hagué de marxar un altre cop. En 1833 fou ascendit a capità de la Guàrdia Reial i va combatre al País Basc durant la primera guerra carlina. Per les seves accions en 1834 va rebre la Creu Llorejada de Sant Ferran. En 1838 va ascendir a coronel i fou destinat a Catalunya, on fou novament condecorat. En 1840 va ascendir a brigadier i en 1843 a mariscal de camp.
En 1844 va combatre els guerrillers carlins del Maestrat i organitzà les fortificacions de Ceuta. Fou nomenat capità general de Burgos després del pronunciament de Martín Zurbano. En 1846 fou destinat a Galícia a combatre el pronunciament de Miguel Solís Cuetos, després de la qual fou ascendit a tinent general. Després d'una breu estada a Navarra, en 1848 fou nomenat Capità general de València, càrrec que va ocupar fins 1851. Allí va combatre les partides carlines de Forcadell i Arnau i des de Tortosa va impedir els moviments de Ramon Cabrera per creuar l'Ebre. Per aquest motiu la reina el va nomenar marquès del Maestrazgo.
Fou novament Capità general de València en 1854-1856 i 1864-1865. En 1859 fou nomenat Capità general d'Andalusia i el 1863 director general dels Cossos d'Estat Major de l'Exèrcit i de Places. En 1858 també fou nomenat senador vitalici.

## Referències

* ↑ La família de Villalonga
* ↑ Villalonga y Escalada, Juan de, Real Academia de la Historia
* ↑ Fitxa del Senat
# Llac Metelys

El llac Metelys és un llac situat al sud del comtat d'Alytus, a Lituània. Té una superfície de 1.292 hectàrees i una màxima profunditat de 15 metres. Un dels seus marges limita amb el Parc Regional de Meteliai. El llac està format a partir de blocs desfets de gel.
El llac és un hàbitat notable d'aus aqüàtiques: s'hi han vist poblacions de cabussó emplomallat, d'oca vulgar i de, l'espècie mundialment amenaçada, morell xocolater.

## Referències

* ↑ «Geographical data - administrative territorial division» (en lituà). Govern de Lituània. Arxivat de l'original el 2011-07-23. [Consulta: 7 desembre 2013].
* ↑ «Use Of The Information On Fauna In The Preparation Of Territorial Planning Schemes And Management Plans Of Protected Areas (Based On Meteliai Regional Park)» (en anglès). Universitat de Vílnius - Institut d'Ecologia. [Consulta: 7 desembre 2013].
# Blas Nasarre

Blas Antonio Nasarre y Férriz (Alquézar, província d'Osca, 1689 - Madrid, 1751) va ser un crític, erudit i cervantista aragonès.

## Biografia

Va estudiar humanitats a Madrid i Saragossa, i en aquesta última ciutat a més Filosofia. Doctor en tots dos drets, va exercir la càtedra d' Instituta (1711), la de Codi (1720) i la de Vespra de lleis (1722) a la Universitat de Saragossa. Va ser membre de la Academia del Buen Gusto i de la Reial Acadèmia Espanyola. Bibliotecari major del rei entre 1735 i la seva mort en 1751, va ser prior de San Martín de Acoba, dignatari de la Santa Església de Lugo i prior també de la insigne Col·legiata de Santa María d'Alquézar. Va editar per primera vegada junts, en 1749, les Comedias y entremeses de Miguel de Cervantes i va trobar i va publicar la partida de defunció del famós alcalaí. Va reimprimir en 1732 el Quixot d'Avellaneda, però el va considerar superior a la segona part de Cervantes; també va reimprimir la Comedia Eufrosina de Jorge Ferreira de Vasconcelos (Madrid, 1735) en la traducció de Fernando de Ballesteros Saavedra, amb una dedicatòria a Sofrosina Pacheco signada sota el pseudònim de Domingo Terruño Quexiloso. També va escriure sobre el teatre clàssic espanyol una Disertación o prólogo sobre las comedias de España on va considerar a Lope de Vega i Pedro Calderón de la Barca corruptors del bon gust establert pel Neoclassicisme, la qual cosa va iniciar una polèmica en què José Carrillo en el seu pamflet La sinrazón impugnada y beata de Lavapies (1750) i el Marquès de la Olmeda en el seu Discurso crítico sobre el origen, calidad y estado presente de las comedias de España contra el dictamen que las supone corrompidas y en favor de sus más famosos escritores el doctor Frey Lope Félix de Vega Carpio, y don Pedro Calderón de la Barca (Madrid: En la Impremta de Juan de Zuñiga, 1750) van intentar refutar-lo. El seu amic Agustín de Montiano y Luyando va escriure a la seva mort un Elogio Historico Del Doctor D. Blas Antonio Nassarre Y Ferriz: Académico De La Real Academia Española, Madrid: en la Imprenta del Mercurio por Joseph de Orga, 1751.
L'obra de Blas Nasarre és menys important pels seus errats judicis crítics de biaix neoclàssic que per la informació i les dades que subministra.

## Obres

* Disertación o prólogo sobre las comedias de España. Edición de Jesús Cañas Murillo, Cáceres: Universidad de Extremadura, 1992.
* Elogio histórico de don Juan Ferreras, 1736.
* Elogio histórico del marqués de Villena, 1738.
* Relación del funeral de la reina doña María Luisa Gabriela de Saboya, 1714.

## Referències

* ↑ «Blas Nasarre». Gran Enciclopedia Aragonesa. Saragossa: DiCom Medios SL, sota llicència Creative Commons.
* ↑ Antonio Rey Hazas, Juan Ramón Muñoz Sánchez. El nacimiento del cervantismo: Cervantes y el Quijote en el siglo XVIII. Madrid: Verbum, 2006, p. 48-51.
* ↑ Blas Nasarre Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine. Enciclopèdia Micronet

## Enllaços externs

* Obres de Blas Nasarre Arxivat 2016-04-14 a Wayback Machine. a la Biblioteca Cervantes Virtual
* Blas Nasarre al Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya
# Amálie Wickenhauserová-Nerudová

Amálie Neruda, coneguda professionalment pel nom de casada Amálie Wickenhauserová-Nerudová o Amálie Wickenhauser (Brno, 31 de març de 1834 - Brno, 24 de febrer de 1890), fou una pianista i professora de piano.
Era filla del gran organista, instrumentista de viola, professor de piano i director de cor de Brno Josef Neruda. La seva mare era la pianista Francisca Neruda, de soltera Merta. Igual que els seus germans, va rebre la seva primera educació musical dins la família. Els altres cinc germans van arribar a ser músics amb aparició pública: Viktor (1836-1852), Wilma (1838-1911), Marie (1840-1920), Franz Xaver (1843-1915) i Olga (1858-1945). A partir de 1847, la família Neruda va començar a fer concerts en la formació amb Wilma al violí, Amálie al piano i Viktor al violoncel. A partir de l'estiu de 1847, el pare va començar a fer gires per Europea amb els seus fills.
El 1857 es va casar amb el pianista, cantant i director, Ernst Wickenhauser, i van viure a Brno. El matrimoni va tenir almenys quatre fills.
A Brno, també va treballar com a professora de piano i entre els seus alumnes hi havia Leoš Janáček, que li va donar suport com a patrona i amb qui va fer concerts a la ciutat natal entre 1877 i 1879. Tots dos van organitzar les actuacions de grans obres corals. Una baralla va posar fi a la col·laboració entre els dos artistes el 1879.

## Referències

* ↑ «Biografia». Enciclopèrdia de Brno. [Consulta: 10 març 2024].
* ↑ Hoffmann, Freia. «Biografia d'Amálie Neruda» (en alemany). Sophie Drinker Institut. [Consulta: 12 agost 2016].
# Deer Park (Washington)

Deer Park és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 3.017 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Deer Park tenia 3.017 habitants, 1.105 habitatges, i 756 famílies. La densitat de població era de 181,7 habitants per km².
Dels 1.105 habitatges en un 38,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,2% hi vivien parelles casades, en un 13,3% dones solteres, i en un 31,5% no eren unitats familiars. En el 26,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,69 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,5% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 18% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.470 $ i la renda mediana per família de 37.820 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.326 $ mentre que les dones 19.825 $. La renda per capita de la població era de 17.132 $. Aproximadament el 10,8% de les famílies i el 15,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Deer Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Deer Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Llorenç Tomàs Pons

Llorenç Tomàs Pons (Llucmajor, Mallorca, 1927 - 2016), baríton mallorquí.
Llorenç Tomàs debutà el 1959 com a professional al Teatre Barcelona, amb la companyia catalana de Joan Gual, per continuar amb actuacions a diferents teatres com el Calderón de Barcelona, els Principals de València, Palma, Maó i Ciutadella, i el Líric de Palma. El 1952 estrenà La duquesa Miria de Mateu Montserrat Puig. A partir del 1961 es dedicà a la cançó lírica a sales de Mallorca i d'altres ciutats europees. El 1962 enregistrà per a Columbia Records diversos discs amb interpretacions de Granada, O sole mio, Estrellita i Marta. Es retirà el 1964.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 17. Palma: Promomallorca, p. 208. ISBN 84-8661702-2.
# Lauservila

Lauservila(francès Lauzerville) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Juan Villalonga Navarro

Juan Villalonga Navarro (Madrid, 8 d'abril de 1953) és un empresari espanyol. Està casat amb la mexicana Adriana Abascal (vídua d'Emilio Azcárraga Milmo)

## Biografia

El seu besoncle va ser l'històric valencianista Ignasi Villalonga i Villalba, fundador del Banco Central. Juan va cursar els seus primers estudis en el Col·legi El Pilar, on coincideix amb Jose María Aznar, futur President del Govern d'Espanya. És llicenciat en Dret i Econòmiques per la Universitat de Deusto i Màster de Direcció d'Empreses per l'IESE de Barcelona.
Va treballar per a diverses companyies financeres com a Banco Central, Mckinsey, Banc de Santander, Fonfir (el 1989 va ser nomenat Director General) o Wallace Smith. President a la península Ibèrica de Bankers Trust i membre de la Comissió Trilateral, va assolir gran notorietat pública en ser nomenat president de Telefònica el 1996, duent a terme l'acabament del procés de privatització de l'empresa.
El juny de 1993 va ser nomenat conseller delegat per a Espanya del banc de negocis Crédit Suisse-First Boston. El 7 de juny de 1996, gràcies als suggeriments del President del Govern, va passar a presidir Telefònica, substituint Cándido Velázquez.
Durant el seu mandat, no exempt de crítiques i polèmiques, com la sospitosa i ruïnosa compra del portal Lycos per un bilió de pessetes d'aleshores -es revendria anys després a un grup sud-coreà per una quantitat irrisòria- es va produir un important procés d'internacionalització i diversificació de l'empresa. El 2000 el càrrec passa a César Alierta. Juan Villalonga continua sent present en els consells d'administració de diverses empreses i en negocis immobiliaris en països amb una estructura social i econòmica dèbil.

## Vinculació al futbol

El 9 de juliol del 2008 arriba a un acord amb Juan Soler, el màxim accionista del València CF, per portar la gestió del club. Aquest acord es trenca pocs dies després de dures negociacions per ampliar el capital del club no exemptes de polèmica. Juan Villalonga va guanyar 714.285 euros al dia durant les dues setmanes que va romandre com a gestor del València CF, en total 10 milions d'euros que van ser pagats de la butxaca del mateix Juan Soler.
L'octubre de 2008 anuncia la seva intenció de presentar-se a les eleccions del Reial Madrid, havent intentat anys enrere prendre el control de Liverpool Football Club. Però finalment no es presenta al procés electoral de 2009.

## Referències

* ↑ «Villalonga gana 714.285 euros al día durante su fugaz estancia como gestor del Valencia» (en castellà). El Mundo, 25-07-2008. [Consulta: 6 octubre 2014].
* ↑ article en Elmundo.es «Villalonga: 'Mi modelo es Florentino Pérez' | Fútbol | deportes | elmundo.es».
# Llac Medvejie

El Llac Medvejie és un llac llarg, estret i alimentat per les aigües del desglaç del l'illa Baranof al sud a prop de Sitka, Alaska a l'Alaskan Panhandle, que vessa les seves aigües a la Silver Bay, 8 km al sud-est de Sitka, a la costa oest de l'illa, a l'Arxipèlag Alexander.

## Etimologia

Medvejie deriva de la paraula russa que significa "ós". Molt probablement el nom del llac és un vestigi de l'època de la colonització russa d'Alaska i de la zona de Sitka.
Conegut també com:
* Bear Lake
* Medvejia Lake

## Geografia

El Llac Medvejie i la Vall del Llac Medvejie són uns enclavaments entre els gegants Bear Mountain i Cupola Peak a 73 metres sobre el nivell del mar. Només hi ha una petita franja de massa forestal entre les muntanyes i les ribes del llac a causa del fort pendent de la topografia del voltant. D'aquesta manera, la geografia de la zona forma un túnel estret natural per on bufa el vent provocant ensorraments que són habituals a la vall. A l'hivern, amb aigua, o sense, movent-se en el llac perquè totes les precipitacions són en forma de neu al nivell de l'aigua, el llac normalment es congela i lentament s'encongeix deixant fragments de gel que queden escampats per l'antic fons de llac actualment a la superfície. El torrent de la sortida del llac buida les seves aigües a la Bear Cove, Silver Bay, i l'oceà Pacífic.

## Temperatures

La temperatura a la Vall del Llac Medvejie Lake, en part perquè la llum del sol es veu bloquejada pels pics que l'envolten (i també a l'aire fred que bufa a la conca de la vall que prové de la neu de les muntanyes i els camps de gel propers), és aproximadament cinc graus més baixa que la temperatura de Sitka o de la piscifactoria de Medvejie.

## Activitats a l'aire lliure

El Llac Medvejie és la porta recreativa d'entrada a destinacions interiors com el Peak 5390 i el Llac Indigo. El llac és també el començament o (l'acabament) d'un segment del Baranof Cross-Island Trail.
Existeixen dues formes de passar pel llac i pujar a la vall: un camí de caçadors gairebé abandonat i rocós per la riba nord del llac, i un conjunt de canoes comunitàries i rems que es troben a la sortida del llac.
Els treballadors de la piscifactoria i la ciutat de Sitka col·laboren per mantenir en bon estat el camí que va des de Bear Cove a la sortida del llac.

## Referències

* 1 2 3 «Medvejie Lake». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units. [Consulta: 4 maig 2009].
# Referèndum de 2010 del govern d'unitat nacional de Zanzíbar

El 31 de juliol de 2010 es va celebrar a Zanzíbar un referèndum sobre l'establiment d'un govern d'unitat nacional després de les eleccions d'octubre de 2010 a Tanzània. La proposta va ser aprovada i el partit perdedor de les eleccions va poder ser designat posteriorment com a Vicepresident Primer.

## Referències

* ↑ «Most supports government of national unity in Tanzania's Zanzibar: referendum - People's Daily Online». English.people.com.cn, 01-08-2010. [Consulta: 21 agost 2010].
# Picaflors pectoral

El picaflors pectoral (Dicaeum pectorale) és un ocell de la família dels diceids (Dicaeidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i vegetació secundària de les terres baixes de l'oest de Nova Guinea, incloent illes properes.

## Referències

* ↑ «Picaflors pectoral». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Domènec Feliu de Móra i d'Areny

Domènec Feliu de Móra i d'Areny (Barcelona, 1731 - Barcelona, 1791) fou un aristòcrata i polític català regidor perpetu de la ciutat de Barcelona.
Fill de Josep Francesc de Móra i Catà, primer marquès de Llo, títol concedit pel rei de França, a la mort del seu pare va succeir-lo en el títol. El 1752 ingressà a l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, que també dirigí. En tres ocasions, hi llegí composicions catalanes. També catalogà els manuscrits del monestir de Sant Jeroni de la Murtra.

## Referències

* ↑ «Marquesos de Llo». Arxivat de l'original el 2017-03-06. [Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ Mireia Campabadal i Bertran La Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona en el segle XVIII p. 387
* ↑ «Domènec Feliu de Móra i d'Areny». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Al-Ahli SC Amman

* No s'ha de confondre amb Al-Ahli.
L'Al-Ahli SC Amman (àrab: النادي الأهلي الرياضي, an-Nādī al-Ahlī ar-Riyāḍī, ‘Club Esportiu Nacional') és un club jordà de futbol de la ciutat d'Amman.
Va ser fundat l'any 1944 amb el nom Koban.

## Palmarès

Font:
* Lliga jordana de futbol:
       1947, 1949, 1950, 1951, 1954, 1975, 1978, 1979
* Copa jordana de futbol:
       2015-16
* Supercopa jordana de futbol:
       2016

## Referències

* ↑ Info Arxivat 2017-09-08 a Wayback Machine. ahliclubjo.org
* ↑ «nationalfootballteams.com». Arxivat de l'original el 2012-06-05. [Consulta: 28 maig 2018].
* ↑ Team details on Kooora.com
* ↑ Al-Ahli SC (Amman) on Soccerway.com
* ↑ «Jordan - List of Foundation Dates Clubs». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Historia Arxivat 2019-12-30 a Wayback Machine. ahliclubjo.org
* ↑ Palmarès Arxivat 2019-12-30 a Wayback Machine. a ahliclubjo.org
* ↑ «Jordan - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* 1 2 «Jordan - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Al-Ahli Club website
# Franco Vázquez

Franco Damián Vázquez (nascut el 22 de febrer de 1989) és un futbolista professional italoargentí, que juga com a migcampista pel Parma de la Serie B.

## Referències

* ↑ «Franco Vázquez : 1989 - Argentina» (en italià). Generazione di Talenti, 01-08-2010 [Consulta: 6 setembre 2011]. Arxivat 7 de setembre 2017 a Wayback Machine.
# Les Cloches de Corneville

Les campanes de Corneville és una òpera còmica en tres actes de Robert Planquette, en un llibret de Clairville i Charles Gabet, creat a París, al Théâtre des Folies-Dramatiques, el 19 d'abril de 1877. Aquesta és l'obra més famosa de Planquette.
El 1877, el director de Les Folies-Dramatiques, una sala especialitzada en operetes on es realitzaven les obres de Hervé i Lecocq, buscava una nova obra per substituir l'èxit desigual de La Fille de madame Angot. Escull Les Cloches de Corneville d'un compositor bastant desconegut: Robert Planquette.
La recepció crítica va ser molt erràtica, per no dir negativa, però va ser un triomf amb el públic.
L'opereta es va traduir a diversos idiomes i es va representar en anglès (sota el títol The Chimes of Normandy) al Fifth Avenue Theatre de Nova York, del 22 d'octubre de 1877. Una altra versió anomenada The Bells of Corneville va ser representada al Victoria Teatre, Nova York, del 21 d'abril de 1902. També es va presentar a Londres el 1878 tot sumant 705 espectacles.
L'acció es realitza a Normandia a finals del segle xvii.
Davant d'una llarga absència, el marquès de Corneville confia la gestió dels seus diners i la seva propietat al seu agricultor Gaspard. Acaba apropiant-se’ls fent creure que el castell està ara perseguit. Germaine, filla del comte de Lucenay, també se li ha encomanat, passa per la seva neboda amagant els seus nobles orígens. També troba un bebè al mateix temps enmig d'un camp de farigola salvatge que el marquès anomena Serpolette i el converteix en la seva criada. Per assegurar-se de mantenir tots els seus beneficis, destrueix la pàgina del registre on es registren els naixements dels dos fills.
La història comença vint anys més tard, quan el nou marquès, Henri, torna al poble i descobreix com ha estat i els secrets de Corneville.

## Repartiment

Serpolette (un nen trobat convertit en servent): Juliette Simon-Girard
Germaine (vescomtessa perduda): Conchita Gélabert
Henri (Marquès de Corneville): Ernest Vois
Jean Grenicheux (un pescador): Simon-Max
Gaspard (Un agricultor gassiu): Ange Milher
Le Bailli: François-Louis Luco

## Referències

* ↑ «Anunci» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 25 gener 2018].
* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2017. [Consulta: 24 gener 2018].
# Daigo Kobayashi

Daigo Kobayashi (Prefectura de Shizuoka, Japó, 19 de febrer de 1983) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Daigo Kobayashi va disputar 1 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Picaflors dorsibrú

El picaflors dorsibrú (Dicaeum everetti) és un ocell de la família dels diceids (Dicaeidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i vegetació secundària de les terres baixes al sud de Malaia, illes Riau i nord de Borneo, incloent illes properes.

## Referències

* ↑ «Picaflors dorsibrú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Domènec Perramon

Domènec Perramon és el nom dels següents personatges:
* Domènec Perramon i Folch (1872 - 1940), autor dramàtic
* Domènec Perramon i Torrús (1906 - 1976), poeta català
# Demiànivka (Simferòpol)

* Per a altres significats, vegeu «Demiànovka».
Demiànivka (en (ucraïnès): Дем'янівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 382 habitants. Pertany al districte de Simferòpol.

## Referències

* ↑ «Об установлении границ поселка Айкаван, сел Ана-Юрт, Дружного, Ивановки, Строгановки, Трудового Трудовского сельского совета (Симферопольский район) Автономной Республики Крым». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 14 desembre 2015].
* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Joana d'Aragó i d'Enríquez

Joana d'Aragó (Barcelona 1455 - Nàpols 1517), princesa d'Aragó i reina consort de Nàpols (1476-1494).

## Orígens familiars

Fou filla del comte de Barcelona i rei d'Aragó Joan II d'Aragó i la seva segona muller, Joana Enríquez. Era neta per línia paterna del comte-rei Ferran I d'Aragó i Elionor d'Alburquerque, i per línia materna de Fradrí Enríquez.
Per línia paterna era germanastra de l'infant Carles de Viana així com de les reines Blanca II de Navarra i Elionor I de Navarra, i fou germana del comte-rei Ferran el Catòlic.

## Núpcies i descendents

El 14 de setembre de 1476 es casà amb el seu cosí Ferran I de Nàpols, fill natural del seu oncle Alfons el Magnànim. D'aquest matrimoni tingueren:
* la infanta Joana de Nàpols (1478-1518), reina consort durant el regnat del seu nebot Ferran II de Nàpols
* l'infant Carles de Nàpols (1480-1486)
Joana d'Aragó morí el 9 de gener de 1517 a la ciutat de Nàpols.

## Referències

* ↑ «Joana d'Aragó i d'Enríquez». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Levinhac (Alta Garona)

Levinhac (francès Lévignac-sur-Save) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 27 agost 2010].