OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Condal

Antoni Condal (Barcelona, 1745 - 1804) va ser un metge, botànic i naturalista català. Natural de Barcelona, participà com a naturalista, juntament amb Benet Paltor i Fiter, acompanyant al botànic Pehr Loefling en l'expedició organitzada el 1754 a l'Orinoco per fixar els límits de les possessions espanyoles i portugueses a l'àrea sud-americana, on també es preveien treballs de caràcter científic relacionats amb la història natural de l'àrea compresa entre l'Orinoco i el riu Amazones. Va formar part de l'equip del botànic suec, a les ordres de Loefling. Com altres membres de l'expedició, després de la mort el febrer de 1756, Condal va desertar.
Els botànics Hipólito Ruiz López i José Antonio Pavón van descriure i batejaren en honor d'Antoni Condal el gènere Condalia. Descrigueren aquest gènere el 1794 en la seva obra Florae peruvianae, et chilensis prodromus i feren constar que el dedicaven a Antoni Condal: «Género dedicado á Don Antonio Condal, Médico Catalan, discípulo de Pedro Loefling, y uno de sus dos compañeros en el viaje al Orinoco».

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* 1 2 Guardiola, Elena; Baños, Josep-Eladi «Antoni Condal. Els gèneres Condalia». Quaderns de la Fundació Dr. Antoni Esteve, Núm. 38, 2016, pàg. 31-37. Arxivat de l'original el 19 de gener 2021. ISSN: 2385-5061 [Consulta: 1r maig 2020]. Arxivat 19 de gener 2021 a Wayback Machine.
* ↑ «Antoni Condal». I nomi delle piante. [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ «.xml Antoni Condal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Cavanilles, A.C. «Condalia Cav.». Anales de Historia Natural, Vol. 1, Núm. 1, 1799, pàg. 39–40.

## Enllaços externs

* "Condalia" - Cav., Anales Hist. Nat. 1: 39 (1799) a Índex Internacional de Noms de Plantes (International Organization for Plant)
# Eleccions legislatives de Gàmbia de 2007

El 25 de gener de 2007 es van celebrar eleccions legislatives a Gàmbia. Van ser triats 48 membres de l'Assemblea Nacional, i altres cinc van ser designats pel president. El resultat va ser una victòria de la governant Aliança per a la Reorientació i la Construcció Patriòtiques (APRC), que va obtenir 42 dels 48 escons.
Després de les eleccions, el president Yahya Jammeh va declarar que «les circumscripcions que van votar a l'oposició no han d'esperar els projectes de desenvolupament del meu govern. Vull ensenyar a la gent que l'oposició a Àfrica no és rendible». Va expressar la seva satisfacció pels resultats i va dir que «els votants han tirat als dos barrils buits de l'Assemblea Nacional»; es creu que això era una referència a la derrota de dos destacats polítics de l'oposició, Halifa Sallah i Hamat Bah. Salleh va atribuir els mals resultats de l'oposició a una divisió en les seves files i va declarar que tenia intenció de retirar-se de la política.

## Campanya

La Comissió Electoral Independent va aprovar un total de 103 candidats. El partit governant, APRC, va ser l'únic que es va presentar als 48 escons, i es va presentar sense oposició en cinc circumscripcions.

## Referències

* 1 2 «Q&A: Gambian legislative elections» (en anglès). BBC News, 25-01-2007 [Consulta: 28 gener 2023].
* 1 2 Republic of the Gambia Psephos
* ↑ «Gambian President laughs at opponents» (en anglès). afrol News. [Consulta: 28 gener 2023].
# Josep Pacreu Terradas

Josep Pacreu Terradas (La Bisbal, Girona, 28 de febrer de 1978) és un exjugador de bàsquet català. Amb 1,94 metres d'alçada, la seva posició a la pista era la d'escorta.

## Carrera esportiva

Va començar jugant a la cantera del CB La Bisbal, per passar a incorporar-se a les categories inferiors del Joventut de Badalona. La temporada 1995-96, formant part de l'equip júnior verd-i-negre, va debutar en la lliga ACB amb el primer equip del club; va ser en un partit a l'Olímpic davant el Reial Madrid. Les dues temporades següents les va fer al vinculat Sant Josep, de la lliga EBA, completant partits també amb el primer equip del Joventut. Se'n va anar cedit el 1998 al Cabitel Gijón, de la lliga LEB, i al Menorca Bàsquet el 1999, també de la LEB, per tornar la temporada 2000-01 al Joventut. El 2001 va seguir jugant a l'ACB, però al Gijón Baloncesto, i a partir d'aquesta temporada alternà diferents equips de LEB i EBA.
Va ser internacional sub22 amb la selecció espanyola.

## Referències

* ↑ Josep Pacreu Terradas jugador a l'ACB
# Gent per Formentera

Gent per Formentera (GxF) és una agrupació política formenterera que aparegué per concórrer a les eleccions, tant municipals com al Consell de Formentera, a més d'optar al Parlament de les Illes Balears.
És un partit polític d'ideologia progressista i insularista, establint com a prioritat la defensa de les necessitats específiques de l'illa.
A les eleccions a l'ajuntament del 2007, Gent per Formentera va ser la força més votada, aconseguint 1134 vots i 5 regidors. Aquest resultat, i un pacte amb els 2 regidors del PSOE, dugueren Jaume Ferrer Ribas (GxF) a la batlia.
En constituir-se el Consell de Formentera, el 10 de juliol de 2007, Gent per Formentera (amb el suport del PSOE) n'assumí el govern i Jaume Ferrer en fou elegit president. Gent per Formentera repetiria victòria a les eleccions del 22 de maig del 2011, amb 1666 vots i 6 consellers, formant govern en minoria i reeditant el pacte amb el PSOE 6 mesos després.
A les eleccions del 24 de maig del 2015, GxF aconseguí la majoria absoluta, amb 1817 vots i 9 consellers, repetint govern al Consell de Formentera.
Amb les eleccions del 26 de maig del 2019, GxF va perdre tres escons, aconseguint uns resultats de 1398 vots i 6 consellers, repetint de nou govern al Consell de Formentera gràcies a una coalició amb el PSIB, dividint-se el període de presidència entre els dos partits.
L'abril de 2023 van arribar a un acord amb el PSIB per a fer una candidatura unitària a les eleccions de 2023 amb l'objectiu de tenir més possibilitats que l’únic diputat que tenen al parlament sigui fos per a ells i no per a la dreta.

## Resultats electorals

| Elecció | Vots | % | Consellers | +/– | Candidat | Govern |
| 2007 | 1.134 | 32,78 | 5 / 13 | Nou | Jaume Ferrer Ribas | Coalició |
| 2011 | 1.662 | 44,04 | 6 / 13 | 1 | Jaume Ferrer Ribas | Coalició |
| 2015 | 1.817 | 49,75 | 9 / 17 | 3 | Jaume Ferrer Ribas | Majoria |
| 2019 | 1.398 | 35.50 | 6 / 17 | 3 | Alejandra Ferrer Kirschbaum | Coalició |

## Referències

* ↑ «Resultats eleccions 2007». ARA. [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ «Gent per Formentera y PSOE dan por "seguro" su pacto de gobierno». Diario de Mallorca, 06-06-2007 [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ «Eleccions municipals 2011». ARA [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ «Eleccions municipals 2015». ARA [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ «GxF i PSOE pacten un Govern de coalició al Consell», 14-06-2019. [Consulta: 25 juliol 2021].
* ↑ «L’esquerra apaga la crisi a Formentera i es presentarà unida a les eleccions». [Consulta: 16 abril 2023].

## Enllaços externs

* Gent per Formentera
# Boç

El boç, morrió o morral és un utensili que s'utilitza per a cobrir el musell d'un animal amb la fi que aquest no pugui menjar o mossegar.

## Descripció

El morrió consisteix en una estructura de cuir, plàstic o metall que s'adapta al musell de l'animal al qual es fixa per una cinta que passa per darrere del cap. El morrió s'ajusta al musell per tal d'impedir que l'animal obri la boca però és prou obert per permetre-li de respirar.

## Usos

Els morrions s'usen en diferents situacions:
* En els animals de càrrega quan treballen en el camp per a evitar que s'aturin a menjar.
* S'usa sovint en les curses de cavalls.
* Per raons de seguretat, es posen als cans considerats agressius quan es treuen a passejar.

## Normativa

L'ús de boç és obligatori en les races considerades com potencialment perilloses sempre que el gos es trobi en un espai públic. Aquestes races, segons estableix la llei, són les següents:
* American Staffordshire Terrier
* Rottweiler
* Pit Bull Terrier
* Staffordshire Bull Terrier
* Dog argentí
* Akita Inu
* Tussi Inu
* Mastí brasiler
En altres races de gossos l'ús de boç també és obligatori en certes situacions, com, per exemple, per a viatjar amb aquest en metro o tren en el cas de les ciutats i països que ho permeten (tret que el gos sigui molt petit i pugui anar en un traspontí).

## Menes

Els morrions metàl·lics ja existien en temps dels romans.

## Vegeu també

* Boç (equitació)

## Referències

* ↑ «Morrió». Termcat.
* ↑ «Morral». Diccionari normatiu valencià.
* ↑ «Bozales para perros».

## Enllaços externs

* El morrió
# Antoni Costa

Antoni Costa és el nom dels següents personatges:
* Antoni Costa (militar) (1767-1808), militar
* Antoni Costa i Costa (1953), polític eivissenc
* Antoni Costa i Ramon (1911-1969), pèrit industrial i investigador
* Antoni Costa i Blasi polític manresà
# Gòrgies (cirurgià)

Gòrgies (en llatí Gorgias, en grec antic Γοργίας) va ser un cirurgià grec d'Alexandria a Egipte, que Appuleu Cels menciona amb grans elogis. A jutjar pels comentaris que fa dels contemporanis de Gòrgies, hauria pogut viure al segle iii aC.

## Referències

* ↑ 2. Gorgias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 285
# Lliga LEB Bronze

La LEB Bronze va ser una quarta categoria del bàsquet espanyol que es va celebrar entre els anys 2007 i 2009. Es trobava just per sota de la LEB Plata.

## Equips participants en la temporada 2008-09

| Equip | Colors | Pavelló | Ciutat |
| Merida Patrimonio de la Humanidad | Negre | Polideportivo Guadiana | Mèrida |
| AD Molina | Groc | Pabellón Serreiras | Molina de Segura |
| ADT Tarragona | Negre i groc | Casal Esportiu Riu Clar | Tarragona |
| Rayet Guadalajara | Morat | Polideportivo San José | Guadalajara |
| Alaior Opel Coinga Jovent | Blanc | Pavelló Esportiu Municipal d'Alaior | Alaior |
| CB Sant Josep Girona | Blau | Pavelló Girona-Fontajau | Girona |
| Balneario Archena | Vermell | Pabellón Municipal Archena | Archena |
| Fundación Adepal Alcázar | Blau | Pabellón Antonio Díaz Miguel | Alcázar de San Juan |
| Alerta Cantabria | Negre | Palacio de los Deportes de Santander | Santander |
| Club Baloncesto Huelva | Blanc | Palacio de los Deportes de Huelva | Huelva |
| Matchmind Carrefour El Bulevar de Ávila | Verd festuc | Pabellón Municipal San Antonio | Àvila |
| CB Promobys Valle de Almanzora | Blanc | Pabellón Municipal Tíjola | Tíjola |
| Oviedo Club Baloncesto | Blau i taronja | Polideportivo Municipal de Pumarín | Oviedo |
| Racing Club Navalcarnero | Granat i groc | Pabellón la Estación | Navalcarnero |
| Real Madrid B | Blanc | Pabellón de la Ciudad del Fútbol | Madrid |
| Fundación Valdemoro Siglo XXI | Blanc | Pabellón Jesús España | Valdemoro |

## Enllaços externs

* (castellà) Pàgina oficial de la FEB - Adecco LEB Bronze
# Boç (equitació)

Un boç, una morralla, un morral o encara una destra o un ramal és un cabestre o corda unit a la cabeçada del bestiar de peu rodó per a lligar-los a la grípia o la menjadora o conduir-los. Està compost per l'anell o clatellera? (cast. cogotera), travesser? (cast. travesaño), ?? (cast. hociquera), cabeçada o tirs, testera i barballera.

## Tipus de morralles

* Mitja morralla: és una morralla improvisada fent un mig nus escorredor al voltant del musell de l'animal amb la mateixa soga que es té lligada al bescoll; serveix per a fermar-lo i menar-lo més fàcilment.
* Morralla de dos botons: morralla que duu dos botons, un a cada costat, amb els seus corresponents repunts, de manera que sigui possible de desprendre'l de qualsevol costat. Facilita la tasca quan un poltre es troba ajagut i desitja desfer-se el morral del costat dret.
* Bocet: cabeçada-morralla que porta una mitja ?? (cast. hociquera), però sense clatellera ni travesser.

## Vegeu també

Boç

## Referències

* ↑ J.D.W.M. Diccionario militar: contiene las voces técnicas, términos, locuciones y modismos antiguos y modernos de los ejércitos de mar y tierra, 1863, p. 646.
# Pompònia

Pompònia és el nom dels següents personatges:
* Gens Pompònia, gens romana plebea.
* Pompònia (Pomponia) fou la dona de Publi Corneli Escipió, cònsol el 218 aC, i mare de Publi Corneli Escipió Africà el Vell (Sil. Ital. xiii. 615; comp. Gell. vii. 1.)
* Pompònia (esposa de Quint Ciceró), germana de Tit Pomponi Àtic i esposa de Quint Ciceró
* Pompònia Àtica, filla de Tit Pomponi Àtic. Va néixer el 51 aC i molt jove es va casar amb Marc Vipsani Agripa.
* Pompònia Grecina, dona d'Aule Plauci.
# Diploglena capensis

Diploglena capensis és una espècie d'aranya araneomorf de la família dels capònids (Caponiidae). És endèmica de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Taxon details Diploglena capensis Purcell, 1904». World Spider Catalog. [Consulta: 25 febrer 2016].

## Enllaços externs

* (anglès) World Spider Catalog: Diploglena capensis Holmberg, 1882 en la família Caponiidae +base de dades
# Emili Caula i Quintanas

Emili Caula i Quintanas (Girona, 1921 – Girona, 2010) va ser un porter, entrenador i directiu d'hoquei sobre patins.
Jugà amb el Girona HC i el GEiEG. Amb el Girona guanyà dos Campionats de Catalunya (1941, 1942) i amb el GEiEG fou subcampió d'Espanya (1947). Després de retirar-se fou entrenador del GEiEG i, posteriorment, president (1966-74).
Empresari del sector alimentari i de la construcció. Ha estat vinculat a diverses entitats empresarials, esportives i cíviques, entre les quals cal remarcar la presidència del Sindicato Provincial de la Construcción, Vidrio y Cerámica (1961-1975), la Cambra de Comerç i Indústria, vicepresidència (1951-1966) i presidència (1966-1974) del Grup Excursionista i Esportiu Gironí i, també la vicepresidència des de la seva fundació (1986) de l'Associació Gironina Prevenció Malalties Cor - GICOR. Alcalde de Sant Gregori entre 1962 i 1975. Vuitè tinent d'alcalde i portaveu del Grup Municipal d'AP a l'Ajuntament de Girona entre 1983 i 1987.

## Reconeixements i homenatges

* Medalles President Macià (2001)
* Alcade de Sant Gregori, (28 de juny de 1962 au 14 de novembre de 1975)

## Referències

* ↑ «Emili Caula Quintanas | enciclopèdia.cat». [Consulta: 4 maig 2018].
* ↑ Girona, Diari de. «Emili caula quintanas - Diari de Girona». [Consulta: 13 maig 2018].
* ↑ «Emili Caula Quintanas». El Punt Avui.
* ↑ Girona, Diari de. «Mor Emili Caula, empresari i expresident del GEiEG - Diari de Girona». Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 4 maig 2018].
* ↑ «EMILI CAULA QUINTANAS». Joaquim Nadal.
* ↑ «Servei de Gestió Documental, Arxius i Publicacions (SGDAP). Ajuntament de Girona». [Consulta: 4 maig 2018].
* ↑ «EMILI CAULA I RAFEL MASIÀ». Joaquim Nadal.

## Vegeu també

* Sant Gregori
# Lliga Liberal de Luxemburg

Lliga Liberal de Luxemburg (luxemburguès Liberal Liga) fou un partit polític luxemburguès, actiu entre 1904 i 1925, predecessor del Partit Democràtic, un dels tres partits més importants fins a la Segona Guerra Mundial.
Durant la primera dècada de la seva existència va donar suport al govern del primer ministre Paul Eyschen. El 1908 va formar aliança amb els socialistes, i va mantenir enfrontaments amb el Partit de la Dreta pel secularisme. Durant la Primera Guerra Mundial va perdre bona part del seu electorat, que va anar al Partit de la Dreta. Cap a la dècada dels 20 esclataren les rivalitats entre l'ala progressista i conservadora del partit, que el van fer desaparèixer el 1925.

## Història

Fou fundat el 1904 com a formalització de l'aliança ideològica descentralitzada que ja existia a la Cambra dels Diputats, sota el lideratge del liberalista clàssic Robert Brasseur, i que va rebre el suport de la classe mitjana i d'alguns empresaris. Nogensmenys, el 1908 va formar junt al Partit Socialista (fundat el 1902) el Bloc d'Esquerra a Esch-sur-Alzette, amb la finalitat d'assegurar i estendre el secularisme a l'estat, cosa que es va veure com un atac a l'Església catòlica. La secularització del sistema escolar fou un dels temes vitals a les eleccions de 1908, 1911 i 1912.
Els liberals foren la força dominants, i Paul Eyschen fou primer ministre durant setze anys, tot i que no n'era membre, com tampoc ho eren cap dels seus ministres. A la mort d'Eyschen el 1915 es podria haver produït el col·lapse del partit durant el mandat dels seus successors Mathias Mongenast i Victor Thorn, però va mantenir encara la seva força fins i tot després de l'ocupació alemanya. Però, després, tota una sèrie d'esmenes constitucionals, com la introducció del sufragi femení, els van minar la base electoral, que passà als conservadors, excepte a Ciutat de Luxemburg i altres ciutats.
Això, i la pèrdua de la vella guàrdia, van provocar la divisió del partit, entre els clàssics liberals (Robert Brasseur) i els joves progressistes (Gaston Diderich). Un diputat trànsfuga procedent dels socialistes se'ls va unir, formant un grup "radical-socialista" que va qüestionar el lideratge de Brasseur.
El 1925, finalment, el partit es va trencar i el va succeir el Partit Radical Socialista, Esquerra Liberal i Partit Radical, que el 1932 es van reunificar en el Partit Radical Liberal, que fou el nucli del Partit Democràtic de la postguerra.

## Referències

* (francès) Guy Thewes [ http://www.gouvernement.lu/publications/download/gouvernements_1848_2.pdf Les gouvernements du Grand-Duché de Luxembourg depuis 1848] PDF Édition limitée 2003 Service Information et Presse, Ciutat de Luxemburg ISBN 2-87999-118-8
* Hearl, Derek (1988). "The Luxembourg Liberal Party". a Emil Kirchner. Liberal Parties in Western Europe. Cambridge: Cambridge University Press. pp. pp. 373 – 395. ISBN 0521323940.
* (francès) Trausch, Gilbert (1981). Le Luxembourg à l'epoque contemporaine (2nd Edition ed.). Luxembourg City: Bourg-Bourger.
# Makàrov

Makàrov (en rus: Макаров) és una ciutat de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2019 tenia 6.393 habitants. És la seu administrativa del districte homònim.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19. [Consulta: 21 novembre 2019].
# Kamimuria coreana

Kamimuria coreana és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia: Corea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ra, Kim, Kang & Ham, 1994. Korean J. Syst. Zool. 10(1):7.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2014-10-16 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Ricard Casals i Alexandri

Ricard Casals i Alexandri (Barcelona, 1949) és un enginyer de so català.
Des de 1966 a 1970, compagina els estudis tècnics amb la participació en grups musicals: Els Mussols, grup de rock i pop en català (de 1966 a 1968), i Els Baldufes (de 1968 a 1970), amb els que grava un disc EP de 4 cançons (Els 4 Vents, 1969).
A finals de 1969 s'inicia en l'enregistrament musical als estudis Gema 2 de Barcelona (ja desapareguts), on grava i mescla, entre d'altres: Maria del Mar Bonet, Orquestra Mirasol, Ia i Batiste, Antonio Machín, Companyia Elèctrica Dharma, Dolors Laffitte, Toti Soler, Pau Riba, Jordi Sabatés, Màquina!, Pi de la Serra, Moncho, Ovidi Montllor, Núria Feliu, Jaume Sisa i La Trinca.
L'any 1975 s'incorpora al grup de cançó i animació infantil Ara Va de Bo. També participa en els 2 discos LP del grup de cançó tradicional catalana, La Corranda. Fa de tècnic de gravació i mescles per a grups de cançó, dansa, teatre i titelles, on destaquen les més d'una dotzena de gravacions amb Xesco Boix. Realitza 3 discos LP per al segell Pu-put! (de la casa Zafiro), entre ells el disc de sons per a nens "Ep! El món parla: escoltem-lo". Col·labora com a músic amb la cantant Dolors Laffitte, el grup Titelles L'Estaquirot Arxivat 2020-02-06 a Wayback Machine. i el grup d'animació al carrer, Planxet i Sia.
Des de finals de 1981 a principis de 2014, ha estat enginyer de mescles de so de pel·lícules als estudis Sonoblok (Barcelona). I a partir de 1990, també n'és el cap tècnic. Entre els directors catalans amb els que ha treballat hi ha: Marc Recha (amb 6 títols), Vicente Aranda (6), Antonio Chavarrías (6), Bigas Luna (5), Cesc Gay (4), José Luis Guerin (3), Agustí Villaronga (3), Jaime Camino (3), Albert Serra (3), Pere Portabella (2), etc.
L'any 1991 obté el premi Goya al millor so per El rey pasmado. Novament candidat als anys 1992, 1994; 1996 i el 2010, amb Pa negre obtenint el premi al millor so als III Premis Gaudí. Es jubila professionalment al març de 2014.

## Referències

* ↑ Ricard Casals - a sonograma.org
* ↑ Els Mussols - al web de Josep Ma Francino
* ↑ El Bon Déu Empipat - Els Baldufes a Youtube
* ↑ Ricard Casals - a discogs.com
* ↑ Ep! El món parla: Escoltem-lo - disc LP de sons quotidians, per a nens
* ↑ El rey pasmado - al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* Quadern de sons - Blog (2003-2014) de Ricard Casals.
* Desons - Web (des del desembre de 2021) de Ricard Casals.
# Ditionit de sodi

El ditionit de sodi (també conegut com a hidrosulfit de sodi) és una pols blanca cristal·lina amb olor de sofre. És la sal sòdica de l'àcid ditionós. Es descompon amb aigua calenta i sòlucions àcides. Es pot obtenir del bisulfit de sodi per la següent reacció:
    2 NaHSO₃ + Zn → Na₂S₂O₄ + Zn(OH)₂

## Aplicaqcions
### Indústria

És una sal soluble en aigua i es pot usar com agent reductor en solucions aquoses. Es fa servir en alguns processos industrials de tintat. Les propietats rductores del ditionit de sodi també eliminen l'excés de tint, òxid residual i pigments no desitjats i en total milloren la qualitat de l'acoloriment.
També es fa servir en el tractament de l'aigua, purificació del gas neteja i extracció. També es pot utilitzar en processos industrials com un agent de sulfonació o una font de ions de sodi. A més de la indústria tèxtil, aquest compost s'utilitza en indústries relacionades amb cuirs, aliments, polímers, fotografia i molts altres. El seu ampli ús és atribuïble a la seva baixa toxicitat Plantilla:LD50 a 5 g/kg i, per tant, a la seva àmplia gamma d'aplicacions. També s'utilitza com a agent decolorant en reaccions orgàniques.

### Ciències biològiques

La dionionita de sodi s'utilitza sovint en experiments de fisiologia com a mitjà per reduir el potencial redox de les solucions (E$^{o'}$ -0.66 V contra Electrode d'hidrogen estàndard a pH 7). La ferricianida de potassi se sol utilitzar com a substància química oxidant en aquests experiments (E$^{o'}$ ~ .436 V a pH 7). A més, la dionionita de sodi s'utilitza sovint en els experiments de la química del sòl per determinar la quantitat de ferro que no s'incorpora en minerals de silicat primaris. Per tant, el ferro extret per ditionita de sodi també es coneix com a "ferro lliure". La forta afinitat de l'ió ditionita per a cations metàl·lics i trivalents (M $^{2+}$, M $^{3+}$) permet millorar la solubilitat del ferro i, per tant, la ditionita és un agent quelant útil.

### Geociència

S'ha utilitzat dionionita de sodi en la recuperació de petroli recuperació de petroli reforçada per estabilitzar polímers de poliacrilamida contra la degradació radical en presència de ferro. També s'ha utilitzat en aplicacions ambientals per propagar un front baix E$_h$ en el subsòl per tal de reduir components com el crom.

## Referències

* ↑ Pratt, L. A. «The Manufacture of Sodium Hyposulfite». Industrial & Engineering Chemistry, vol. 16, 7, 1924, pàg. 676–677. DOI: 10.1021/ie50175a006.
* ↑ Božič, Mojca; Kokol, Vanja «Ecological alternatives to the reduction and oxidation processes in dyeing with vat and sulphur dyes». Dyes and Pigments, vol. 76, 2, 2008, pàg. 299–309. DOI: 10.1016/j.dyepig.2006.05.041.
* ↑ MAYHEW, Stephen G. «The Redox Potential of Dithionite and SO-2 from Reactions of Equilibrium with Flavodoxins, Methyl Viologen and Hydrogen plus Hydrogenase». European Journal de Bioquímica, pàg. 535-547. DOI: 10.1111 / j.1432-1033.1978.tb12269.x. ISSN: 0014-2956.