OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escut d'Oriola

L'escut d'Oriola és un símbol representatiu d'Oriola, municipi del País Valencià, a la comarca del Baix Segura. Té el següent blasonament:
| « | Escut quadrilong de punta redona, partit. Al primer quarter, en camper d'or, quatre pals de gules. Al segon quarter, de sinople, un oriol d'or perxat sobre una branca i sostenint una espasa amb la pota de la destra. Per timbre, una corona reial oberta. | » |
Aquesta descripció correspon a l'escut de la ciutat en temps d'Alfons XII. Els quatre pals de la primera partició al·ludeixen a la seva pertinença al Regne de València com a vila reial i cap de governació, i a la segona l'oriol és un senyal parlant.
Actualment l'escut utilitzat per l'Ajuntament incorpora altres elements: uns llambrequins d'atzur, gules i sinople que l'envolten per dalt i pels costats, el timbre és una corona reial tancada i la forma de l'escut és quadrilong amb el centre inferior en punta. També n'utilitza una altra versió simplificada amb els llambrequins d'or, una corona sense el folrat de gules i una cinta per sota amb la inscripció Orihuela. I en actes festius de rememoració històrica, com el mercat medieval, utilitza l'escut més antic, amb els quatre pals i l'oriol separats en escuts diferents.

## Galeria d'escuts

* Escut medieval d'Oriola (1304-1874), amb diverses modificacions en els ornaments exteriors
* Escut utilitzat des d'Alfons XII, que és també l'escut heràldic (1874-1931) i (1939-1982)
* Escut utilitzat durant la segona república (1931-1938)
* Escut utilitzat en actes solemnes, històrics i, de vegades, festius
* Escut utilitzat per l'Ajuntament des de 1982
* Proposta de nou escut aprovat pel Ple de l'Ajuntament el 28 de desembre de 2017.

## Referències

* ↑ «Alicante». Arxivat de l'original el 2009-02-06. [Consulta: 19 novembre 2008].
# Serrat Roi (Castilló de Tor)

El Serrat Roi és un serrat de l'antic terme de Llesp, actualment del Pont de Suert (Alta Ribagorça). Es troba just al nord del poble de Castilló de Tor.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya i fer un pas d'aproximació
# La truita

La truita (títol original: La Truite) és una pel·lícula francesa dirigida per Joseph Losey, adaptació de la novel·la homònima de Roger Vailland, i estrenada l'any 1982. Ha estat doblada al català.

## Argument

Traumatitzada des de la seva infantesa, Frédérique (anomenada la Truita) es venja sobre els homes provocant-los, sense donar-se mai a ells. Es casa amb un homosexual, Galuchat, i cohabita durant un cert temps amb l'amant d'aquest, el comte de Sant-Genis…

## L'heroïna

En el seu estudi de la pel·lícula, Stéphanie Dast comenta la protagonista en aquests termes: « Frédérique sembla inaccessible al món dels sentiments ; la seva fredor imperturbable, la seva insensibilitat i la seva indiferència fan d'ella una criatura inhumana.

## Repartiment

* Isabelle Huppert: Frédérique
* Jean-Pierre Cassel: Rambert
* Jeanne Moreau: Lou
* Daniel Olbrychski: Sant-Genis
* Jacques Spiesser: Galuchat
* Isao Yamagata: Daigo Hamada
* Jean-Paul Roussillon: Verjon
* Roland Bertin: El comte
* Lisette Malidor: Mariline
* Craig Stevens: Carter, President de la companyia
* Ruggero Raimondi: Convidat de la festa
* Alexis Smith: Gloria
* Lucas Belvaux: El comesos
* Pedra Forget: Pare de Frédérique
* Anne François: Hostessa d'Air France
* Ippo Fujikawa: Kumitaro
* Yuko Kada: Akiko
* Pascale Morand: Una tabolaire
* Frédérique Briel: Una tabolaire
* Joseph Losey Un home al bar japonès

## Referències

* ↑ esadir.cat. La truita. esadir.cat.
* ↑ «La Truite». The New York Times.
* ↑ La puresa en La Truite, in: CinémAction no 96, L'Univers de Joseph Losey, col·lectiu, dirigit per Denitza Bantcheva, éd. Corlet, 2000)
# Cantó de Naucèla

El cantó de Naucèla és un cantó francès del departament de l'Avairon, situat al districte de Rodés. Té 8 municipis i el cap cantonal és Naucèla.

## Municipis

* Cabanas
* Camjac
* Centres
* Meljac
* Naucèla
* Quins
* Sent Just de Viaur
* Tauriac de Naucèla

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1931-1967 | Adrien Viguier | |
| 1985-1992 | Pierre Lacombe | PS |
| 1992-2004 | Joël Fouillade | UDF |
| 2004- | Jean-Pierre Mazar | PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 5.780 | 6.394 | 6.057 | 5.502 | 5.027 | 4.544 | 4.758 |
# Ibn Bibi

Al-Hussayn ibn Muhàmmad ibn Alí al-Jafarí ar-Rughadí (àrab: الحسين بن محمد بن علي الجعفري الرغدي, al-Ḥusayn b. Muḥammad b. ʿAlī al-Jaʿfarī ar-Ruḡadī), més conegut com a Ibn al-Bibi al-Munàjjima (àrab: ابن البيبي المنجمة, Ibn al-Bībī al-Munajjima, literalment ‘el fill de la «senyora» astròloga’) o, senzillament, com Ibn Bibi (àrab: ابن بيبي, Ibn Bībī; persa: ابن بی‌بی) (m. després de 1285) fou un notable historiador persa, autor de l'obra Al-awàmir al-alaïyya fi-l-umur al-alaïyya, escrita en persa el 1281, i essencial per a la història dels seljúcides de Rum. Era originari de Nixapur o de Gurgan; la família el 1231 s'havia establert a Damasc i després a Konya.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn Bībī".
* Tahsin Yazici, "EBN BĪBĪ, NĀṢER-AL-DĪN ḤOSAYN" a Encyclopaedia Iranica
# Vitorino Antunes

Vitorino Gabriel Pacheco Antunes (nascut l'1 d'abril de 1987 a Freamunde, Paços de Ferreira), és un futbolista professional portuguès que juga pel Sporting CP, com a lateral esquerre.

## Enllaços externs

* Fitxa al web de la Roma (italià)
* Estadístiques a ForaDeJogo Arxivat 2012-11-02 a Wayback Machine.
# Tap

«Tap» té aquests significats:
* Tap (estri), peça generalment troncocònica que, introduïda o adaptada a la boca d'un recipient de boca relativament estreta o d'un conducte, intercepta la comunicació del seu contingut amb l'exterior
** Tap de suro, peça de suro que es posa a la boca de l'ampolla
** Tap corona, tap metàl·lic d'un sol ús per a ampolles de vidre
* Tap (bàsquet), acció defensiva on un jugador defensor desvia un tir efectuat anteriorment per un atacant
* Tap (castells), una posició dins de la pinya
* TAP, acrònim de Tarraco Arena Plaça, antigament plaça de Toros de Tarragona, equipament a la ciutat de Tarragona
* TAP Air Portugal, aerolínia de Portugal fundada el 1945
* Tap dance o claqué, gènere de dansa en què els balladors acompanyen la música amb picant amb les sabates contra el terra
** Tap dancing, pel·lícula del 1989
# Vaga del cotó de Mont-real

La vaga del cotó de Mont-real va ser una vaga de 100 dies de durada en 1946 duta a terme pels treballadors tèxtils de Mont-real. Destaca pel paper de les dones en reivindicar drets col·lectius, que va marcar un punt d'inflexió per a la seva participació en l'esfera pública.

## Causes

Pràcticament tota la ciutat de Salaberry-de-Valleyfield depenia de la feina de la Montreal Cotton, que tenia el monopoli del tèxtil a la zona. El sindicat del sector havia organitzat abans vagues de protesta pels baixos salaris. En 1946 van demanar una negociació als amos de l'empresa. Els treballadors demanaven una jornada de 40 hores setmanals, un augment salarial i que es paguessin les hores extres. Davant la negativa patronal, es va decidir convocar una vaga.
A nivell nacional, la vaga s'ha d'emmarcar en un període de descontentament conegut al Canadà com la Grande Noirceur, marcat per les mesures del govern conservador, que penalitzava les unions sindicals. Diverses vagues en diferents sectors es van succeir al llarg del mandat de Duplessis per protestar per l'empitjorament de les condicions de vida dels treballadors.

## Esdeveniments

El sindicat Textile Workers Union of America va cridar a les mobilitzacions i uns 3000 treballadors van aturar la producció de manufactures de cotó. Ben aviat la vaga es va estendre per tota la regió. Després de la intervenció policial, es va desactivar en uns dies a la majoria de poblacions, però no així al lloc d'inici. Allà l'església va reclutar uns 400 treballadors substituts, els quals anaven a la fàbrica fortament escortats per la policia. La situació es va perllongar mesos
Com que aquests treballadors feien perillar la unitat sindical, les dones de la població van decidir al setembre actuar i marxar en protesta contra els esquirols, al costat dels seus marits i fills. La policia va dispersar la manifestació amb gasos lacrimògens i es va desencadenar un fort enfrontament, amb pluja de pedres. L'empresa es va avenir a negociar després de veure la violència al carrer i va desactivar la vaga, cent dies després del seu inici.

## Conseqüències

La vaga va acabar amb un resultat positiu per als treballadors, que van aconseguir més salari per als torns nocturns, reconeixement de les hores extres, una setmana de vacances pagades cada any i reduccions de jornada en el cas dels treballadors més grans. Un dels punts més rellevants és que es va reconèixer el dret a una negociació col·lectiva, que afectés a tots els empleats de l'empresa, fet que incrementà la popularitat del sindicat i marcà una fita en el moviment obrer del Quebec.
Una segona conseqüència fou l'augment de la participació pública de les dones. Durant la vaga s'ocupaven de mantenir els piquets, participar en manifestacions, organitzar caixes de resistència i discutir amb els delegats empresarials. Van suposar un factor decisiu de pressió per fer cedir la Montreal Cotton, ja que l'opinió ciutadana de tot el país es va indignar amb les notícies de les dones atacades per la policia.

## Referències

* ↑ Larivière, Claude. Histoire des Travailleurs de Beauharnois et Valleyfield. Montréal : Éditions Albert St-Martin, 1974.
# Rectoria de Bellver de Cerdanya

La Rectoria de Bellver de Cerdanya és una obra de Bellver de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici fent cantonada a la plaça Major i davant l'església.
Consta de planta baixa, dos pisos i sota coberta.
Arcades de mig punt a la planta baixa. Balcó de llosa de pedra semicircular, finestra i fornícula a la primera planta. Balcó rectangular i finestra a la segona planta. Important ràfec sostingut per tornapuntes de fusta a la façana i mènsules de pedra.

## Referències

* 1 2 3 «Rectoria de Bellver de Cerdanya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Cantó de Versalles-Sud

El cantó de Versalles-Sud és un antic cantó francès del departament d'Yvelines, que estava situat al districte de Versalles. Comptava amb 5 municipis i part del de Versalles.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Versalles-1, cantó de Versalles-2 i el cantó de Maurepas.

## Municipis

* Versalles (part)
* Jouy-en-Josas
* Buc
* Châteaufort
* Les Loges-en-Josas
* Toussus-le-Noble

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Robert Gravaud | PCF |
| 1951-1958 | M. Richard | RPF, després sense etiqueta |
| 1958-1973 | M. Meissonnier | Divers droite |
| 1973-1979 | Jacques Toutain | Divers droite, després UDF |
| 1979-1998 | André Damien | UDF-CDS |
| 1998-2011 | Monique Le Saint | RPR, després UMP |
| 2011- | Marie-Hélène Aubert | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Erkki Kantola

Erkki Kantola (Hèlsinki, 3 de setembre de 1946 - Hèlsinki, 12 de gener de 2013) va ser un artista i pedagog finlandès de violí.
Va estudiar a l'Acadèmia Sibelius amb Arno Granroth i va actuar per primera vegada com a solista als 11 anys en un concert escolar de la Radio Symphony Orchestra. Es va matricular com a estudiant a l'Escola Mixta de Finlàndia a Hèlsinki el 1964 i va donar el seu primer concert el mateix any. Després va continuar els seus estudis a París. Al Concurs de violí Sibelius de 1970, va rebre el premi al millor participant finès.
Va desenvolupar una important carrera com a educador a l'Acadèmia Sibelius, on va treballar com a professor durant quaranta anys des del 1969. Va ser membre del Sibelius Academy Quartet, els altres membres del qual eren Seppo Tukiainen (violí), Veikko Kosonen (viola) i Arto Noras (violoncel). El quartet va fundar el Festival de Música de Naantali el 1980.

## Fonts

* Gran diccionari musical d'Otava, part 3 (ISBN 951-1-04553-9)

## Enllaços externs

* https://www.hs.fi/muistot/art-2000002627353.html
# X Premis Días de Cine

Els X Premis Días de Cine foren atorgats pel programa de televisió Días de cine el 17 de gener de 2023. Els premis no tenen assignació econòmica, però no descarten «tenir-la en un futur».
L'entrega es va fer a l'Auditorio 400 Museu Reina Sofia i fou presentada per Gerardo Sánchez en una gala força emotiva. Fou retransmesa per La 2 i RTVE Play.

## Premiats

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor documental | The Storms of Jeremy Thomas | Mark Cousins |
| Millor pel·lícula d'animació | Unicorn Wars | Alberto Vázquez Rico |
| Millor pel·lícula espanyola | As bestas | Rodrigo Sorogoyen |
| Millor pel·lícula internacional | Argentina, 1985 | Santiago Mitre |
| Millor actriu espanyola | Susi Sánchez | Cinco lobitos |
| Millor actriu internacional | Martha Plimpton | Mass |
| Millor actor espanyol | Luis Zahera | As bestas |
| Millor actor internacional | Ricardo Darín | Argentina, 1985 |
| Millor música | Julio de la Rosa | Modelo 77 |
| Premi del Públic | Alberto Rodríguez Librero | Modelo 77 |
| Premi Ha Nacido una Estrella | Carla Quílez Alonso | La maternal |
| Premi Somos Cine | Un año, una noche | Isaki Lacuesta |
| Premi Vida en Sombras | L'última pel·lícula | Pan Nalin |
| Premi El Resplandor | Carme Elias | Las consecuencias |
| Premi Elegidos para la gloria | Pedro Olea | per la seva carrera |
| Premi El futuro es mujer | Cinco lobitos | Alauda Ruiz de Azúa |
| Premi millor edició DVD/Blue ray | L'amor en el seu lloc | |

## Referències

* ↑ 'As bestas' y 'Cinco lobitos' triunfan en los X Premios Días de Cine: Todos los ganadores, RTVE, 18 de gener de 2023
* ↑ X Gala de Días de Cine: celebrar la pasión, Huffington Post, 20 de gener de 2023
* ↑ Premios Días de Cine 2023: Ganadores, cine.com, 18 de gener de 2023

## Vegeu també

* XXVIII Premis Cinematogràfics José María Forqué

## Enllaços externs

* Entrega dels X Premis Días de Cine a YouTube
# Taourirt

Taourirt (en àrab تاوريرت, Tāwrīrt; en amazic ⵜⴰⵡⵔⵉⵔⵜ) és un municipi de la província de Taourirt, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 103.398 persones. Es troba a 100 kilòmetres d'Oujda.
La ciutat és important com a enllaç de transport: el tren principal d'est a oest de Casablanca - Rabat - Fes, a l'oest d'Oujda, a l'est a través de Taourirt. També les línies d'autobús que van des de diverses ciutats de la província de Nador (incloent la ciutat de Nador) fan una parada a la ciutat.
La nova línia de la branca dels ferrocarrils marroquins que van de Taourirt a Nador va obrir en 2009. Aquesta línia discorre al llarg del camí existent, a través de les muntanyes, a Nador.

## Galeria

* La Kasbah de Taourirt.
* El ferrocarril vora Taourirt.
* Foto aèria de la ciutat
* Estació de Taourirt

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ussat

Ussat és un municipi francès, situat al departament de l'Arieja i a la regió d'Occitània.
La famosa Marie Lafarge mori en els banys d'aquest municipi el 7 de setembre de 1852.
# Rectoria d'Hostalric

La Rectoria d'Hostalric és un habitatge entre mitgeres del nucli urbà d'Hostalric (Selva). Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Consta de planta baixa i tres pisos. La façana està arrebossada i pintada de color ocre. A la planta baixa, hi ha dues arcades de mig punt, una de les quals ha estat reconvertida en finestra, i amb decoracions vegetals en guix sobre la llinda. Al primer pis hi ha dues obertures amb motllura de guix, que tenen un balcó amb barana de ferro forjat que ocupa quasi tota la façana. Sobre les obertures tornem a trobar ornamentacions florals de guix. El segon pis segueix la mateixa estructura que el primer, però el balcó queda sustentat per unes mènsules. El tercer pis, separat visualment de la resta, per una contundent cornisa, fou afegit posteriorment i només té dues senzilles finestres.

## Referències

* 1 2 3 «Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 novembre 2014].
# Cantó de Versalles-Nord

El cantó de Versalles-Nord és un antic cantó francès del departament d'Yvelines, que estava situat al districte de Versalles. Comptava amb part del municipi de Versalles.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Versalles-1 i el cantó de Versalles-2.

## Municipis

* Versalles (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Émile Labeyrie | PCF |
| 1949-1977 | André Mignot | RPF, després CNI |
| 1977-1994 | Jacques Leport | UDF-CDS |
| 1994- | Alain Schmitz | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Institut de Reforma Agrària

L'Institut de Reforma Agrària (IRA) va ser un òrgan nascut el 1932 durant la Segona República Espanyola, encarregat de dur a terme l'aplicació de la Llei de Reforma Agrària d'Espanya. Durant el govern de Manuel Azaña, (bienni progressista o republicà-socialista) aquesta va ser la reforma més transcendental, ja que Espanya vivia en una agricultura estancada en la tradició latifundista.
Cercava promoure l'explotació col·lectiva del terreny, i nacionalitzar els latifundis. No obstant això l'Institut va funcionar molt lentament, i va ser ineficaç pel seu baix pressupost. Es va crear, paral·lelament a l'IRA, el Banc Nacional Agrari, que serà mal vist per la banca privada, i semiestatal. Al costat d'això, es formen coalicions oposades a l'Institut i a les Reformes, com l'Associació de Propietaris de finques rústiques, que impossibilitarà l'avenç del programa esquerrà rural, que serà bloquejat el 1935, durant el bienni radical-cedista (CEDA), amb l'arribada de la dreta al govern republicà, mitjançant la Llei de Contrareforma Agrària.
Després de la guerra, la dictadura anul·la totalment el programa de l'IRA. No obstant això, la Llei de Reforma Agrària de la Segona República Espanyola va suposar un important antecedent en l'alliberament dels latifundis.

## Enllaços externs

* La reforma agraria en la Segunda República d'Inma Teruel (p.12)
* La reforma agrária en la Segunda República Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a nuevarevista.net
# Sical citrí

El sical citrí (Sicalis citrina) és una espècie d'ocell pertanyent a la família Thraupidae.
Habita en els matolls, pasturatges i muntanyes. A Amèrica es distribueix per Colòmbia, Argentina i el Brasil.

## Referències

* ↑ «Sical citrí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Ussinsk

Ussinsk (en rus Усинск; en komi: Ускар) és una ciutat russa dins la República Komi, està a 757 km de Siktivkar i a la riba del riu Usa. Segons el cens de 2010 tenia 41.100 habitants.
Ussinsk va ser fundada el 1966 com un assentament en els recents descoberts jaciments de petroli. Va tenir l'estatus de ciutat el 1984. La superfície de la ciutat és de 30.600 km² (només una mica menys que la superfície de Catalunya).
Aquesta ciutat és el centre de la producció de petroli i gas de la República Komi i tres quartes parts del petroli que produeix la república prové del territori d'Ussinsk. Des de 1980 està connectada per tren.

## Enllaços externs

* Official website of Ussinsk Arxivat 2010-11-26 a Wayback Machine. (rus)
* Ussinsk. History. Nature Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine. (rus)
# Deerfield (Wisconsin)

Deerfield és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 1.971 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Deerfield tenia 1.971 habitants, 726 habitatges, i 527 famílies. La densitat de població era de 667,6 habitants per km².
Dels 726 habitatges en un 40,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,9% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 27,3% no eren unitats familiars. En el 21,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 35% entre 25 i 44, un 17,5% de 45 a 60 i un 9,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.439 $ i la renda mediana per família de 55.278 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.250 $ mentre que les dones 27.115 $. La renda per capita de la població era de 20.209 $. Aproximadament el 0,9% de les famílies i el 2,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Deerfield» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Deerfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Llac Taimir

El llac Taimir (rus: Таймыр) és un llac de les regions centrals de la península de Taimir, al krai de Krasnoiarsk, a la Federació russa. Es troba al sud de les muntanyes Birranga. Amb una superfície de 4.560 km² és el 45è. més gran del món i 5è. de Rússia, el segon de la zona asiàtica rere el llac Baikal. Té una llargada màxima de 165 km i una forma irregular, amb nombrosos braços que es projecten en diferents direccions. La seva màxima amplada se situa en uns 23 km, cap a l'extrem oriental del llac.
El llac Taimir està cobert de gel des de finals de setembre fins a primers de juny. El principal riu que hi aporta les seves aigües és el Taimir superior, que desemboca al llac des de l'oest. El Taimir inferior surt del llac i va en direcció nord creuant les muntanyes Birranga.
La vegetació que predomina pels voltants del Taimir és la pròpia de la tundra.

## Enllaços externs

* Encyclopedia.com
* Informació sobre la zona, amb fotografies Arxivat 2008-04-13 a Wayback Machine.
* Dades geològiques i paleontòlogiques Arxivat 2007-11-18 a Wayback Machine.
* Sobreexplotació d'algunes espècies de peixos
# Caparals

Les caparals (Capparales) són un ordre de plantes amb flors. Va ser usat en el Sistema Cronquist per a un ordre dins la subclasse Dilleniidae i en el Sistema Kubitzki, actualment. En la versió de 1981 del sistema inclou :
* ordre Capparales
* : família Tovariaceae
* : família Capparaceae
* : família Brassicaceae
* : família Moringaceae
* : família Resedaceae
L'APG II system inclou totes les plantes implicades en l'ordre (expandit) Brassicales.

## Referències

* ↑ «ITIS Standard Report Page: Capparales». [Consulta: 11 juliol 2021].
* ↑ «Capparales - an overview». ScienceDirect Topics. [Consulta: 11 juliol 2021].
* ↑ Rodman, James E. «Capparales» (en anglès). Access Science, 2021. DOI: 10.1036/1097-8542.107200.
# Ibn al-Qutiyya

Abu-Bakr ibn Úmar ibn Abd-al-Aziz ibn Ibrahim ibn Issa ibn Muzàhim (en àrab Abū Bakr b. ʿUmar b. ʿAbd al-ʿAzīz b. Ibrāhīm b. ʿĪsà b. Muzāḥim), més conegut com a Ibn al-Qutiyya (en àrab Ibn al-Qūṭiyya, literalment "el Fill de la Goda", perquè un seu avantpassat, Issa ibn Muzàhim, es va casar amb Sara, neta de Vítiza) (?-Qúrtuba, 977), fou un filòleg i historiador andalusí. Va viure a Ixbíliya i va morir, ja vell, a Qúrtuba el 6 de novembre de 977.
De les seves diverses obres només se'n conserven dues, entre les quals una història de la conquesta de l'Àndalus i els primers temps de l'emirat.

## Bibliografia

Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn al-Ḳūṭiyya".