OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Faristol

Un faristol és un moble en forma de pla inclinat, amb peu o sense, que serveix per sostenir llibres, partitures, etc. i que permet llegir amb més comoditat. Hi ha faristols de sobretaula i faristols de peu; aquests darrers són usats, sobretot, pels músics per posar-hi les partitures. Antigament eren de fusta o metall i actualment també poden ser de plàstic.
En els temples és habitual la presència de faristols, s'utilitzen per a la realització de les lectures, de fragments diversos de la Bíblia que s'inclouen en les funcions litúrgiques, especialment a la Missa.
Actualment els optometristes que treballen amb teràpia visual, recomanen l'ús del faristol perquè els ulls funcionen millor quan escrivim o llegim amb el pla inclinat. L'ús del faristol també ens ajuda a millorar la postura de la nostra esquena sobretot a nivell cervical.
* Faristol metàl·lic plegat.
* Faristol d'obra, a l'ambó de l'església de Nra Sra del Sagrado Corazón, de Medellín
* Faristol de fusta
* Faristol de fusta plegat.

## Referències

* ↑ «faristol | enciclopèdia.cat». [Consulta: 5 abril 2019].
Viccionari
# Kerttu Regina Veronica Bernhard

Kerttu Regina Veronica Bernhard (Hämeenlinna, 29 de desembre de 1902 - Vihti, 26 de març de 1944) fou una pianista finlandesa.
Va ser considerada una de les representants més significatives de les arts escèniques del seu temps. Fou una respectada professora de piano, un dels principals professors de l'Acadèmia Sibelius del 1937 al 1944. Des del 1931, va ser l'esposa del violinista Arno Granroth.
Després d'assistir a l'escola de noies, Bernhard va estudiar piano a l'Institut de Música de Hèlsinki amb Ilmari Hannikainen el 1918–1922. Va estudiar a Leipzig com a alumne del professor Robert Teichmüller i a Berlín com a alumne d'Edwin Fischer del 1922 al 1924, i a París com a alumne de Jean Batalla i Nadia Boulanger durant diversos anys. Va donar el seu primer concert a Jyväskylä el 1921 i després va actuar no només a Finlàndia, sinó també a Berlín, París i Estocolm, entre d'altres. La creixent carrera de Bernhard es va veure interrompuda per la mort sobtada.
Els seus pares eren el propietari de la granja Constant Bernhard i Suoma Dagmar Wuolijoki.

## Referències

* 1 2 Otavan Iso Musiikkitietosanakirja osa 1, s. 377. Otava 1976. ISBN 951-1-02381-0
* 1 2 Otavan Iso tietosanakirja, osa 1, palsta 1207. Otava 1967.
* ↑ Pianistilehti, useita mainintoja Leea Isotalosta kertovassa artikkelissa.
* 1 2 Kuka kukin oli.
* ↑ Haapanen, Toivo ym. (toim.): Musiikin tietokirja, s. 50–51. Helsinki: Otava, 1948.
# Serra de Collestret

La Serra de Collestret és una serra situada al municipi d'Alcarràs a la comarca del Segrià, amb una elevació màxima de 178,4 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pukanec

Pukanec és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1075.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 24 desembre 2021].
* ↑ «História». [Consulta: 25 desembre 2021].
# Paul Ourselin

Paul Ourselin (Saint-Pierre-sur-Dives, 13 d'abril de 1994), és un ciclista francès, membre de l'equip Team TotalEnergies.

## Palmarès

* 2015
** 1r al Circuit du Mené
* 2016
** Campió de França en ruta sub-23
** 1r a la París-Mantes-en-Yvelines
** 1r al Circuit de la vall del Loira
** 1r a la Nantes-Segré
** 1r al Tour d'Eure-et-Loir
** 1r al Tour de la Dordogne
** 1r al Gran Premi Lorient Agglomération

### Resultats al Tour de França

* 2019. 95è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2020. 79è de la classificació general
* 2023. 26è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Paul Ourselin a ProCyclingStats
# Morter Tipus 87

El Morter Tipus 87 és un morter xinès de 82 mm desenvolupat per Norinco el 1987. Va reemplaçar l'anterior Morter Tipus 67 de 82 mm, utilitzat a nivell de batalló.
Una versió de 81 mm va ser desenvolupada per a l'exportació, amb la nomenclatura W87.
El W87 és una versió millorada del Morter Tipus 67. La gran novetat que mostrava quan va aparèixer era un nou sistema de retrocés, situat al voltant del canó. A mode de suport, utilitza un bípede convencional i una base triangular. Dispara munició de 82 mm xinesa, però és capaç d'utilitzar munició de l'OTAN. Està basat en el disseny del W84, així que pot utilitzar munició soviètica de 82 mm. Té una distància operativa superior a la del W91, ja que disposa d'un canó més llarg.

## Referències

* ↑ http://weaponsystems.net/weaponsystem/DD01%20-%20W87.html
# Artto Granroth

Artto Granroth (Hèlsinki, 12 de març de 1914 - 15 de març de 1987) va ser un artista de violoncel de Finlàndia.
Va estudiar a Hèlsinki sota la direcció d'Ossian Fohström i Tibor de Machula, i a Berlín i París. Ell va actuar en l'orquestra de Vyborg de 1933-1935, Hèlsinki Teatre Orquestra 1935-1937 i des de 1937 l'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Finlàndia, on va ser violoncel·lista principal des de 1947. Com a músic de cambra va interpretar, entre altres coses, la ràdio Simfonia a Ecstet, els anys 1938-1958, Al Quartet Sibelius entre 1938 i 1963, i al trio, on el seu germà el violinista Arno Granroth i el pianista Timo Mikkilä l'acompanyaven.

## Referències

* ↑ https://books.google.cat/books?id=iUQDFlj1ykkC&pg=PA102&lpg=PA102&dq=Artto+Granroth&source=bl&ots=ipMnf-R_ow&sig=ACfU3U19A6DNWC3
* 1 2 3 Hillila, Ruth-Esther & Blanchard Hong, Barbara: Diccionari històric de la música i els músics de Finlàndia. Greenwood Publishing Group, 1997, p. 102. ISBN 978-0-313-27728-3 (Google Llibres)
* ↑ Facta 2001, 5a part, columna 278. WSOY 1982.
# Artsimovich (cràter)

Artsimovich és un petit cràter d'impacte de la Lluna situat a la Mare Imbrium occidental. Aquest és un cràter circular amb una depressió en forma de copa a la superfície de la mar lunar. A l'est es troba el cràter Diophantus i al nord-est es troba Delisle. A menys de 20 km a nord-nord-est hi ha el petit cràter Fedorov.
* Localització d'Artsimovich
* Fotografia de la missió Apollo 15
* Vista obliqua des de l'Apollo 17
Artsimovich va ser identificat com Diophantus A abans de ser reanomenat per la UAI.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Luis Ricardo Falero

Luis Ricardo Falero (Granada, 23 de maig de 1851 - University College Hospital, 7 de desembre de 1896) va ser un pintor espanyol del segle xix. Estudià a Richmond, Anglaterra, i a França, on va desenvolupar una pintura de diverses figures femenines, principalment nues. És una pintura d'inspiració fantàstica i oriental.

## Galeria d'imatges

* La Pose obra de Falero.
* Bruixes anant al Sabbath obra de Falero.
# Luis Ricardo Guevara Mora

Luis Ricardo Guevara Mora (2 de setembre de 1961) és un exfutbolista salvadorenc.
Debutà amb 17 anys amb la selecció del Salvador, essent un dels porters més joves en debutar amb una selecció. Participà en la Copa del Món de Futbol de 1982. A la fase de classificació només va rebre un gol. A la fase final fou un dels porters més joves en disputar la competició. En el partit davant Hongria va encaixar 10 gols per un resultat global de 10 a 1, rècord de gols encaixats en un únic partit de la història de la competició.
Pel que fa a clubs, jugà principalment a equips centre-americans, principalment guatemalencs i salvadorencs.

## Enllaços externs

* elsalvador.com
* elsalvador.com
* elbaloncuscatleco.com
* elsalvador.com
# Astatotilapia calliptera

Astatotilapia calliptera és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes que es troba a l'Àfrica oriental (el llac Malawi, el riu Shire i els llacs Chiuta i Chilwa) i l'Àfrica Austral (els rius costaners orientals de Moçambic des del riu Rovuma fins al riu Save).
Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Tweddle, D; Bills, R; Kazembe, J.; Marshall, B. (2018). "Astatotilapia calliptera." 2018 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2018. [Consulta: 10 abril 2023]
* 1 2 «Astatotilapia calliptera» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Atelopus pachydermus

Atelopus pachydermus és una espècie d'amfibi que viu a l'Equador i, possiblement també, a Colòmbia.

## Referències

* Bolívar, W., Coloma, L.A., Ron, S., Lötters, S. & La Marca, E. 2004. Atelopus pachydermus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 d'abril del 2008.
# Athribis (Alt Egipte)

* Per a altres significats, vegeu «Athribis».
Athribis o Triphieion o Tripheion (egipci Hut-Repyt) fou una antiga ciutat d'Egipte al nomo Panopolità (nomo IX de l'Alt Egipte conegut com a Minu), la capital del qual era Panòpolis (actual Akhmin). Era a la part occidental del Nil.
És l'actual Wannina a uns 10 km al sud-oest d'Akhmim. Queden restes d'un temple construït per Ptolemeu IX Làtir, i un altre dedicat a la deessa Trifis (Repyt) construït durant el regnat de Ptolemeu XV Cesarió.
L'any 2021, els arqueòlegs van descobrir 13.000 òstracon en alfabet demòtic, hieràtic, copte, grec i àrab amb transaccions financeres.

## Referències

* ↑ Cache of 13,000 ostraca unearthed in Upper Egypt's Sohag
# Athribis (Baix Egipte)

* Per a altres significats, vegeu «Athribis».
Athribis fou una antiga ciutat de l'antic Egipte, anomenada en egipci Hut Ta-Hery-ib (una altra ciutat de nom Athrebis o Hut-Repyt era a l'Alt Egipte). Nom copte: Athrebi. Fou capital del nomós X del Baix Egipte. La ciutat es troba a uns 40 km al nord del Caire, a la riba oriental de la branca Damiata del Nil. Va ser ocupada principalment durant les èpoques ptolemaica, romana i romana oriental.
El déu local era el déu cocodril Khentekhtai. Tenia un temple dedicat a Amasis i temples dels períodes hel·lènic i romà: el de Physkon, el més antic, fou construït per Ptolemeu Apió, que també va construir un segon temple; el temple d'Auletes fou construït per Ptolemeu X Alexandre I. Una tomba làgida és coneguda com a tomba del Zodíac perquè té pintats dos zodíacs, ricament acolorits, com a fons, i on són enterrats Mery-Hor i Mehyt, fills d'Ab-Pe-Many. A la ciutat, hi ha la tomba de la reina Takhub, la dona de Psamètic II, així com altres tombes de l'Imperi nou, i hi van fer construccions alguns faraons, especialment Amenhotep III, que va construir un temple que no s'ha conservat. Un temple de la dinastia XXVI fet per Ahmose II és el més antic que es conserva en part. El 1924, es van trobar joies de l'antic Imperi que són al Museu d'Antiguitats Egípcies. També es conserva un cementiri de l'època ptolemaica.
Es considera existent des l'antic Imperi, però les restes més antigues són de la dinastia XII. Fou el lloc de naixement de l'arquitecte Amenhotep, fill d'Hapu. Durant l'època romana, va pertànyer a la província Augustamnica secunda.
Com a restes cristianes, cal esmentar al nord-oest el temple blanc (Ad-Dayr Al Abyad Al-Bahari) organitzat per Shenute (segle v), que fou el més famós i important dels monestirs egipcis per la reputació del seu abat; el monestir fou cremat durant la conquesta persa el 619, però fou reconstruït i encara es conserva.
Correspon al turó de Tell Atrib, prop del llogaret de Kom Sidi Yussuf, a tocar de Benha, a un 70 km al nord del Caire, a la branca Damiata del Nil. Les ruïnes són conegudes com a Medinat Ashaysh. Actualment, s'estan fent excavacions per una missió arqueològica polonesa-egípcia dirigida pel Dr. Karol Mysliwiek.

## Referències

* ↑ Gardiner, Alan H. «The supposed Athribis of Upper Egypt» (en anglès). The Journal of Egyptian Archaeology, 31, 1, 01-12-1945, pàg. 108–111. DOI: 10.1177/030751334503100117. ISSN: 0307-5133.
* ↑ Myśliwiec, K. «Archaeology meeting geophysics on Polish excavations in Egypt». Studia Quaternaria, 2013, pàg. 45–59.
* ↑ David, Rosalie. Religion and Magic in Ancient Egypt (en anglès). Penguin UK, 2002-10-03. ISBN 978-0-14-194138-7.
* ↑ Thomson, Dorothy J. «Egypt, 146–31 BC». A: The Cambridge Ancient History. Cambridge University, 1994, p. 310-326.
* ↑ Bunson, Margaret. Encyclopedia of Ancient Egypt (en anglès). Infobase Publishing, 2014-05-14, p. 59. ISBN 978-1-4381-0997-8.
# Auloron e Senta Maria

Auloron e Senta Maria (Auloron o Auloron e Senta Maria en occità, Oloron-Sainte-Marie en francès) és una ciutat capital de la comarca de l'Alt Bearn i dins del departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. L'any 1999 tenia 10.992 habitants.

## Història

Avui conegut com a Sant, Gratus d'Auloron esdevingué l'any 506 el primer arquebisbe conegut de l'antiga diòcesi d'Auloron, llavors coneguda com a "Iluro".
La història de la ciutat durant el període de migració és poc coneguda. L'any 1080, Cèntul V, vescomte de Béarn, va construir la nova ciutat de "Auloron" (versió medieval del nom romà Iluro) al costat oposat del riu des del centre de la diocèse. Cèntul V va restaurar les muralles romanes i va fundar la ciutat forta d'Auloron
Té com a monument destacat la catedral de Santa Maria, començada el 1102 sota l'impuls del comte de Bearn Gastó IV, i seu la diòcesi d'Auloron fins al 1802, i el parc Pommé, amb més de cinquanta espècies d'arbres.
Auloron fou vila vescomtal i la veïna Santa Maria vila episcopal. El 1858 es van unir ambdues. Fou la capital del Vescomtat d'Auloron.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 5 664 | 5 515 | 5 975 | 6 328 | 6 458 | 6 620 | 6 804 | 6 530 | 6 388 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 9 899 | 9 362 | 9 085 | 8 783 | 8 644 | 9 117 | 8 931 | 8 758 | 8 960 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 9 078 | 9 281 | 9 495 | 8 976 | 9 584 | 10 202 | 10 300 | 10 567 | 11 407 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 12 778 | 13 028 | 12 332 | 11 513 | 11 067 | 10 988 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1946-1959 | Paul Dabadie | |
| 1956-1959 | François Patie | |
| 1959-1965 | Albert Rioux | |
| 1965-1977 | Guy Ebrard | radical-socialista |
| 1977-1983 | Henri Laclau | PS |
| 1983-2001 | Raymond Dieste | PS |
| 2001-2008 | Hervé Lucbéreilh | UMP |
| 2008- | Bernard Uthurry | PS |

## Agermanaments

* Jaca

## Personatges famosos

* Xavièr Navarròt, escriptor occità.
* Marguerite Laborde (coneguda pel pseudònim Andrée Bearn), escriptora.
* Vaspin Lespin, gramàtic.
* Jules Supervielle escriptor nascut a l'Uruguai, hi és enterrat.
* Jean-Armand du Peyrer, comte de Treville, comandant de la companyia de mosqueters de Lluís XIII de França, popularitzat per la novel·la Els tres mosqueters d'Alexandre Dumas.
* Bernard Becaas, ciclista.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Atherinason hepsetoides

Atherinason hepsetoides és una espècie de peix pertanyent a la família dels aterínids i l'única del gènere Atherinason.

## Descripció

* Pot arribar a fer 9 cm de llargària màxima.
* Cos lleugerament comprimit i amb els flancs aplanats.
* 6-11 espines i 9-13 radis tous a l'aleta dorsal i 1 espina i 11-14 radis tous a l'anal.

## Hàbitat

És un peix d'aigua marina, pelàgic-nerític i de clima temperat (34°S-40°S), el qual viu entre 1-30 m de fondària (normalment, entre 1 i 4) a la plataforma continental, aigües costaneres, estuaris i badies costaneres.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: és un endemisme del sud d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Atherinason hepsetoides» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Kuiter, R.H., 1993. Coastal fishes of south-eastern Australia. University of Hawaii Press. Honolulu, Hawaii. 437 p.
* ↑ Kuiter, R.H., 1993.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Autobiografia

Una autobiografia és una narrativa de la pròpia vida. El narrador és el protagonista principal que explica els fets més destacats de la seva existència en primera persona. Tècnicament és el que s'anomena un narrador intrahomodiegètic. Aquest punt de vista és el que diferencia aquest gènere de la biografia ordinària, on un escriptor es documenta i tracta de ser objectiu respecte al personatge revisat. El valor de l'autobiografia (també coneguda com a memòries) rau en el caràcter testimonial, en els sentiments i interpretacions de l'autor-personatge. Alguna novel·la fa veure que és una autobiografia per aportar versemblança al que explica.
L'autobiografia és també una tècnica de recerca qualitativa.

## Referències

* ↑ «Autobiografia».

## Vegeu també

* Granny Made me an Anarchist
Viccionari
# Atelopus vogli

Atelopus vogli és una espècie d'amfibi de Veneçuela possiblement extinta.

## Referències

* Lötters, S., La Marca, E. & Vences, M. 2004. Atelopus vogli. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 d'abril del 2008.
# Aulonocara koningsi

Aulonocara koningsi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 «Aulonocara koningsi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C., 1991. Aulonocara. p. 11-17. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Tawil, P. 2003. Aulonocara koningsi n. sp., un cichlidé nouveau du lac Malawi apparenté à Aulonocara stuartgranti (Pisces: Teleostei: Cichlidae). L'an Cichlidé v. 3: 89-98.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Auri

* No s'ha de confondre amb Auris.
«Auri» té aquests significats:
* Auri (moneda)
* Auri (unitat de massa), mesura de pes usada en farmàcies
* Biografies
** Marc Auri, cavaller romà
** Aule Auri Melí, cavaller romà
Viccionari
# Auri (unitat de massa)

L'auri o aureus era una unitat de mesura de massa utilitzada en farmàcies que equivalia a quatre escrúpols o 80 grans.

## Referències

* ↑ Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 78, entrada: "auri o aureus". ISBN 84-297-3521-6.
Viccionari
# Aulus Licini Nerva (tribú)

Aulus Licini Nerva (llatí: Aulus Licinius Nerva) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Era fill d'un Gai Licini Nerva, personatge desconegut però sens dubte un romà destacat, i germà del pretor Gai Licini Nerva.
Va ser elegit tribú de la plebs l'any 178 aC i va proposar limitar el comandament del cònsol Aulus Manli Vulsó a Ístria fins a un determinat dia, ja que el volia processar per la mala direcció de la guerra.
L'any 171 aC va ser un dels tres comissionats enviats a Creta per reclutar arquers per l'exèrcit del cònsol Publi Licini Cras. El 169 aC va ser enviat, juntament amb altres persones, al Regne de Macedònia per estudiar l'estat de l'exèrcit romà en aquest país i els recursos del rei Perseu de Macedònia.
L'any 166 aC va ser pretor i després va tenir una de les dues Hispànies com a província.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLII,35; XLIV,18; XLV,44
# Llista superciliar

La llista superciliar és una franja molt marcada que presenten alguns ocells al plomatge de la cara. Es tracta d'una banda, de gruix variable, que comença a la base del bec, i va per sobre de l'ull i per sota del pili per acabar a la part posterior del cap. També se la coneix com cella. Es diferencia de la brida i de la llista ocular perquè aquestes van a la mateixa altura que els ulls, per davant i per darrere respectivament. Quan la línia està present només per sobre de la brida i no continua per darrere de l'ull s'anomena llista supraloral.
Molts cops, el color, la forma, la longitud i altres característiques de la llista superciliar són útils per a la identificació de l'espècie a què pertany l'ocell. Com per exemple, la llista superciliar del mosquiter fosc s'usa per distingir-lo del mosquiter de Schwarz. La llista superciliar del mosquiter fosc és blanquinosa, estreta i amb una forma molt definida davant de l'ull i que es va ampliant i enfosquint a mesura que va cap enrere, mentre que la del mosquiter de Schwarz és groguenca i més ampla a la part davantera fent-se més estreta i blanquinosa a mesura que va cap enrere. La llista superciliar de la bosquerola xivitona la diferencia subtilment del seu parent proper (i de similar plomatge) la bosquerola de Lousiana. La primera té la llista superciliar bicolor que s'amplia significativament darrere de l'ull, mentre que la segona la té de color crema uniforme i és gairebé de la mateixa amplada a banda i banda de l'ull o fins i tot una mica més estreta darrere de l'ull.
* Bitxac rogenc.
* Ocell sol.
* Mosquiter de doble ratlla.

## Referències

* 1 2 3 Dunn i Alderfer, 2006, p. 10.
* ↑ Dunn i Alderfer, 2006, p. 11.
* ↑ Svensson, Lars. Collins bird guide (en anglès). Londres: HarperCollins, 1999, p. 306-307. ISBN 0-00-219728-6.

## Bibliografia

* Dunn, Jon L; Alderfer, Jonathan. Field Guide to the Birds of North America (en anglès). Washington, D.C: National Geographic Society, 2006. ISBN 0-7922-5314-0.
* Hayman, Peter; Marchant, John; Prater, Tony (1986). Shorebirds. Breckenham, UK: Croom Helm. ISBN 0-7099-2034-2.