OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josip Uhač

Josip Uhač (Brseč, actualment Croàcia, 20 de juliol de 1924 – Roma, 18 de gener de 1998) va ser un arquebisbe catòlic croat, diplomàtic al servei de la Santa Seu.

## Biografia

Nascut a un petit poble de pescadors situat vora 30 kilòmetres de Fiume (actual Rijeka) dins l'antic Regne de Iugoslàvia (actualment Croàcia). Va rebre formació teològica i filosòfica a Fiume, Venècia, Gorizia i Roma. Es doctorà tant en teologia com en dret canònic i es va preparar per al servei diplomàtic. Fou ordenat prevere a Roma el 16 d'abril de 1949. Després va treballar com assessor en diverses comunitats de Roma i va continuar els seus estudis universitaris. Entre 1954 i 1970 es va exercir com a secretari i assessor a les nunciatures apostòliques de la República Federal Alemanya i Espanya, i va treballar a Panamà i Egipte.
El 1970 el papa Pau VI el va nomenar arquebisbe titular de Tharros i nunci apostòlic al Pakistan. En 1976 fou nomenat nunci apostòlic a Camerun i Guinea Equatorial (i en 1977 endemés a Gabon), que deixà el 3 d'agost de 1984 quan fou nunci apostòlic a Alemanya.
El 21 de juny de 1991 entrà en la Cúria Romana amb el càrrec de secretari de la Congregació per a l'Evangelització dels Pobles. El papa Joan Pau II tenia la intenció d'elevar-lo a cardenal en el consistori del 21 de febrer de 1998, però va morir tres dies abans de ser publicat el seu nomenament.

## Referències

* ↑ Josip Uhač Arxivat 2016-03-27 a Wayback Machine. a Salvador Miranda: The Cardinals of the Holy Roman Church, al web de la Universitat Internacional de Florida
* ↑ «Apostolic Nunciature to Pakistan». Arxivat de l'original el 2016-05-31. [Consulta: 28 abril 2016].
* ↑ Josip Uhač a vicariatusurbis.org
# Valdis Muktupāvels

Valdis Muktupāvels (Municipi de Līvāni, 9 de novembre de 1958) és un compositor, etnomusicòleg doctor en crítica d'art i professor universitari letó.

## Vida professional

Muktupāvels es va graduar el 1980 en la Universitat de Letònia on va adquirir una especialitat en química el 1983. Va completar els seus estudis a l'Acadèmia Letona de Música Jāzeps Vītols el 1996 amb un doctorat en crítica d'art. Ha treballat per a la Universitat de Letònia des de 1989; des de l'any 1999 a la Facultat d'Història de l'Art i Filologia i des de 2002 com a professor i cap de departament a la Facultat d'Humanitats: divisió d'Estudis de Folklore del Bàltic i departament d'Etnologia.
Des de l'any 2002 ha estat membre del Consell Nacional de Cultura de Letònia. És un dels pioners en el rescat dels instruments tradicionals letons i ha actuat a diversos països d'Europa, Amèrica del Nord, Austràlia, l'Índia i el Japó. Va ser fundador i director del conjunt folklòric «Rasa», que va estar actiu entre 1988 i 1998. Ha estat guardonat l'any 2001 amb la Creu de Cavaller de l'Orde del Gran Duc Gediminas de Lituana. És president de la AKKA/LAA (Agència de Consultoria de Drets d'autor i Comunicació/Associació d'Autors letons).

## Obres clau
### Bibliografia

* Tautas mūzikas instrumenti Latvijas PSR teritorijā, 1987.
* Mūzikas instrumentu mācība. Tradicionālā un populārā mūzika, Riga: Musica Baltica, 1997.
* Pasaulio muzika, su B. Avramecu, Vilnius: Kronta, 2000.
* Kokles un koklēšana Latvijā/The Baltic Psaltery and Playing Traditions in Latvia, 2009, 2011.
* Tautas mūzikas instrumenti Latvijā, 2017.

### Obres musicals

* Pontifex / Parcēlājs, oratorija 2005.
* Skaņumeža mistērija, 2008.

### Documentals musicals

* Lettand. Wildnis zwischen Russland und Riga, režisierius U. Cekulis ir B. Stoepel, 2005.
* Dina, režisierius P. Krilovas, 2005.
* Litauen – grünes Herz Europas, režisierius V. Abolas ir U. Cekulis, 2008.

### Àlbums musicals

* Lettonie. Musiques des rites solaires, 1995.
* Dūdas Latvijā, 2000.
* Valdis Muktupaveis. Kokles, 2002.
* Vairas dziesmas, 2008.

## Referències

* 1 2 «Valdis Muktupāvels» (en letó). Arxivat de l'original el 2015-06-14. [Consulta: 12 juny 2015].
* ↑ «Valdis Muktupāvels» (en letó). Latvijas universitate, 2009-2015. Arxivat de l'original el 2017-06-16. [Consulta: 12 juny 2015].
* ↑ «AKKA/LAA padomes prezidents turpmākos gadus būs Valdis Muktupāvels» (en letó). TVNET -LETA, 31-05-2013. [Consulta: 12 juny 2015].
# José Manuel Muñoz Calvo

José Manuel Muñoz Calvo (Cornellà de Llobregat, Baix Llobregat, 13 de novembre de 1978) es el un guitarrista i compositor català, que al costat del seu germà David, cantant, del grup català de música rock i pop rock, amb tocs de rumba catalana, Estopa, creat en 1999.

## Referències

* ↑ Salgado, María «Estopa: "Quien crea que el éxito es fruto del talento es un pamplinas"». 20 Minutos, 13-06-2008 [Consulta: 23 juny 2021].
* ↑ Sánchez, Angel «David y José Muñoz, Estopa». Diario Córdoba, 04·03·2004 [Consulta: 23 juny 2021].
* ↑ Baena, Ana «José Muñoz El 50% de Estopa, que actuará la semana que viene en Vigo. “Mi hermano y yo somos un tándem desde niños en que uno enjabonaba y otro enjuagaba”». Atlántico, 17-05-2014 [Consulta: 23 juny 2021].
# Velló

«Velló o billó» té aquests significats:
* Velló (pell)
* Billó un aliatge
# Jove decadent

Jove decadent és una pintura a l'oli realitzada per Ramon Casas el 1899 a París i que actualment exposada al Museu de Montserrat de Montserrat.
Aquesta obra marca el retrobament amb les obres parisenques i, a diferència de les que va realitzar durant la seva estada al Moulin de la Galette, en aquest nou període representa dones elegants i cosmopolites.

## Referències

* Doñate, Mercè; Mendoza, Cristina: Ramon Casas. El pintor del modernismo. MNAC. 2001. ISBN 84-8043-077-X
# Juli Ticià

Juli Ticià (en llatí: Julius Titianus) va ser un escriptor romà, pare del retòric Ticià el Jove que va ser mestre del jove Maximí. Per tant, Juli Ticià se situa als regnats de Còmmode, Pèrtinax i Sever. Totes les seves obres s'han perdut. Es veu que li deien «el simi», perquè imitava tots els escrits de la seva època.
Va escriure:
* 1. Una descripció de les províncies de l'Imperi, que probablement és l'obra coneguda per Chorographia
* 2. Epistolae, que havia escrit per a dones distingides i imitava l'estil de Ciceró.
* 3. Rhetorica.
* 4. Themata, temes o assumptes per declamar, imitats de Virgili.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/1165?rgn=pages;view=image;q1=TitianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1157. ]
# John Deere

John Deere (Rutland, 7 de febrer de 1804 - Moline, 17 de maig de 1886) fou un inventor estatunidenc. Va néixer a Rutland, Vermont, fill de William Deere. Després de la mort del seu pare, Deere es va criar amb la seva mare a Middlebury, Vermont, on rebé l'educació bàsica.
Va treballar durant quatre anys com a aprenent de ferrer, entrant al negoci el 1825. El 1827 es va casar amb Demarius Lamb, i el 1836 la parella ja tenia quatre fills, amb un cinquè en camí. El negoci no funcionava gaire bé i Deere tenia problemes amb els seus proveïdors. Per evitar la fallida, Deere va vendre la botiga al seu sogre, i va marxar a Illinois. Va deixar la seva família i dona, els quals es reagruparen amb ell posteriorment.
Deere s'establí a Grand Detour, Illinois. Com que no hi havia cap altre ferrer a la zona, Deere no va tenir dificultat per trobar feina. Va notar que les arades no funcionaven massa bé a la terra de la praderia d'Illinois, i va arribar a la conclusió de què una arada de ferro polit i correctament format (una arada d'acer d'una única peça) podria adaptar-se millor a les terres de la praderia.
El 1837 desenvolupà i construí la seva primera arada d'acer. El dur ferro polit tenia una part d'acer que el feia ideal pel sól del Mig Oest, treballant millor que altres arades. El 1843 Deere es va associar amb Leonard Andrus per produir més arades per mantenir el ritme de construcció de la demanda. El 1848, Deere va dissoldre l'empresa amb Andrus i es traslladà a Moline, Illinois per mor de la seva localització a la vora del riu Mississippi, i ser un nus de comunicacions. Pel 1855, havia venut més de 10.000 arades de la fàbrica de Deere. Des del principi Deere insistí en la fabricació d'equips d'alta qualitat. El 1868, Deere creà la corporació Deere & Company a partir del seu negoci.
Més endavant, Deere centrà la seva atenció en assumptes civils i polítics. Fou alcalde de Moline dos anys. Serví com a president del Banc Nacional de Moline, director de la Biblioteca Pública de la mateixa ciutat i membre actiu de la primera església congregacional.
Deere va morir a casa seva el 17 de maig de 1886. La companyia que va fundar va continuar funcionant, i va esdevenir una de les majors fabricants d'equips agrícoles i de construcció del món.

## Referències

* ↑ Biografía de John Deere a la pàgina oficial de John Deere Arxivat 2007-05-05 a Wayback Machine., vist el 24 d'abril de 2006.
* ↑ «John Deere, icona agricultural». Arxivat de l'original el 2006-11-05. [Consulta: 15 febrer 2008].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Deere & Company (castellà)
# Vassos Falireas

Vassos Falireas (grec: Βάσος Φαληρέας; Atenes, 1905- Tessalònica, 7 d'octubre de 1979) va ser un escultor grec. És el responsable del disseny de moltes monedes gregues.

## Biografia

Va estudiar belles arts a l'Escola de Belles Arts d'Atenes, es va llicenciar el 1929 i l'any següent va emigrar a París on va viure durant 6 anys. Durant la seva estança a la capital francesa va exposar diverses obres i va rebre diversos distintius.
Arrant la Segona Guerra Mundial moltes de les seves obres es van destruir.
El 1955 va dissenyar i crear una escultura de Leònides I que es troba al pas de les Termòpiles.

## Referències

* 1 2 3 4 «Vasos Falireas». Coins Universe. [Consulta: 21 març 2021].
# Juan Joseph Sigüenza y Vera

Juan José Sigüenza y Vera és conegut pel seu tractat per a impressors Mecanismo del arte de la Imprenta para facilidad de los operarios que le exerzan, un dels primers (sino el primer) en llengua castellana, publicat a Madrid el 1811 als tallers de la Imprenta de la Compañía i publicada una segona edició ampliada amb addició a Madrid l'any 1822. La primera edició està dedicada a la neta de l'impressor Joaquin Ibarra, de qui el mateix Juan José Sigüenza y Vera va ser deixeble. En el llibre es mostren diversos graus de lletra, tots ells gravats per Eudald Pradell, menys el grau de nomparell que pertany a Espinosa.
La importància d'aquest tractat és que per primera vegada s'expliquen els procediments de l'Art d'imprimir, establint una metodología i una certa racionalitat en els processos d'impressió.
Existeix una edició facsímil d'aquest tractat: Vera, Juan Joseph Sigüenza y. Mecanismo del arte de la imprenta. "Edición Facsimil.". Santiago de Compostela [Spain]: Universidade de Santiago de Compostela, 1992. ISBN 9788478950140.

## Referències

* ↑ https://books.google.cat/books?id=Qqf-7dc_L9sC&printsec=frontcover&hl=ca&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false
* ↑ https://books.google.cat/books/about/Mecanismo_del_arte_de_la_imprenta_para_f.html?hl=ca&id=fTw3SGuHG-4C
# Josep Botey Puig

Josep Botey Puig (el Masnou, Maresme, 14 de febrer de 1869 - el Masnou, Maresme, 20 de desembre de 1933) fou un metge català.
Fou metge municipal del Masnou des de finals del segle xix. Es va presentar a les eleccions municipals de 1899 pel partit Unió Conservadora al Masnou. Va arribar a ser tinent segon d'alcalde de 1899 a 1902 i regidor de 1902 a 1904.
L'any 1919 l'Ajuntament del Masnou feu un homenatge als dos metges de la vila, ell i Jaume Curell i Sampera, per llurs serveis professionals durant l'epidèmia de grip de 1918.
Després de la seva mort, l'any 1934 l'Ajuntament del Masnou decidí posar el seu nom a un carrer (carrer del Doctor Botey). Fins aleshores aquest carrer s'havia anomenat carrer de Sant Joan.

## Referències

* ↑ «Esquela de Josep Botey i Puig». La Vanguardia, 21-12-1933.
* ↑ Toran, Rosa. Atles electoral: els consistoris del Masnou 1812-1979. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2013.
* 1 2 Toran, Rosa. Història Contemporània del Masnou. El Masnou: Ajuntament del Masnou, 2017, p. 399 i 465.
* ↑ Almuzara, Rosa «La carrera d'Amèrica a través d'un vapor transatlàntic: memòries del capità Isidre Isern Fàbregas (1897-1911)». La Roca de Xeix, Núm. 14-15, 01-09-1997, p. 31.
# Vesak

La paraula Vesak o Phật Đảnté, té el seu origen en el primer mes del calendari hindú. És el dia més sagrat del calendari budista en què se celebra l'existència i il·luminació de Siddharta Gautama, el Buda.
A tots els països de l'Àsia amb forta presència budista acostuma a ser festa de vacances i en general és celebrat en tot el món budista. La decisió de celebrar el Vesak a nivell mundial per recordar el Buda es va prendre el 1950 en una conferència de la World Fellowship of Buddhists (WFB). Coincidint amb el fet que el calendari budista és de tipus lunar, es va acordar celebrar-la, a la lluna plena del mes de maig. Durant la celebració del Vesak els budistes acudeixen a temples i fan ofrenes.

## Festival

El Mestre tibetà Djwhal Khul convidava el 1925 a tots els deixebles a celebrar el festival durant un segle i a donar suport als fins de la Jerarquia Espiritual, centrant la meditació per aquests dies en pensaments d'amor amb base a la llei d'atracció. Això perquè visionava com probabilitat imminent l'aparició de l'Avatar cap a finals del segle xx, qui apareixeria com un instructor «d'Amor i d'Unitat», establint grups actius a tota ciutat i a tot país, que treballarien per aconseguir la fraternitat a tot lo científic, econòmic, social i religiós.

## Referències

* ↑ Alice Bailey. Tratado sobre Fuego cósmico. Buenos Aires: Fundación Lucis. 1995. Pàg. 605

## Enllaços externs

* Significance of Vesak. Buddhanet
* Vesak Arxivat 2011-12-08 a Wayback Machine..
# Joseph Leidy

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Leidy».
Joseph Leidy (9 de setembre del 1823 - 30 d'abril del 1891) fou un paleontòleg estatunidenc.
Leidy fou catedràtic d'anatomia a la Universitat de Pennsilvània, i més endavant catedràtic d'història natural al Swarthmore College. El seu llibre Extinct Fauna of Dakota and Nebraska (1869) contenia moltes espècies no descrites fins aleshores, moltes de les quals eren desconegudes anteriorment al continent nord-americà.
Es casà amb Anna Hardin. El matrimoni no tingué fills, i acabaren adoptant una nena òrfena.
Leidy descrigué l'holotip d'Hadrosaurus foulkii, excavat de les margues de Haddonfield. És notable perquè era el primer esquelet fossilitzat gairebé complet d'un dinosaure que es recuperava. L'exemplar fou originalment descobert per William Parker Foulke.
Leidy també era un parasitòleg cèlebre, i tan aviat com el 1846 determinà que la causa de la triquinosi era un paràsit en la carn poc cuita. També fou un protozoòleg pioner, i el 1879 publicà Fresh-water Rhizopods of North America in 1879 - una obra mestra que encara és referenciada avui en dia.

## Innovador forense

El 1846, Leidy fou el primer a usar un microscopi per resoldre un assassinat. Un home acusat de matar un granger de Filadèlfia tenia sang a la roba i al destraló. El sospitós afirmava que la sang era de gallines que havia estat escorxant. Amb el seu microscopi, Leidy no trobà cap nucli en els eritròcits (els eritròcits dels mamífers no tenen nucli). A més, descobrí que els eritròcits de gallina no perdien el nucli encara que romanguessin fora del cos durant hores. Per tant, arribà a la conclusió que no podia tractar-se de sang de gallina. El sospitós acabà confessant.

## Vegeu també

* Cosoryx
* Trogosus

## Enllaços externs

* Exposició en línia sobre Joseph Leidy al web de l'Academy of Natural Sciences Arxivat 2006-10-08 a Wayback Machine. (anglès)
* The Joseph Leidy Microscopy Portal (anglès)
# Vicente Ballester Muñoz

Vicente Ballester Muñoz (Borriana, Plana Baixa, 1890) fou un polític espanyol, procurador a Corts durant el període franquista i militant falangista castellonenc.
Exportador d'agraris, especialment amb els països bàltics. Durant la Guerra Civil, es passà al franquistes en octubre de 1936. Fou Procurador de representació sindical en la I Legislatura de les Corts Espanyoles (1943-1946) pels tècnics del Sindicat Nacional de Fruits i Productes Hortícoles.

## Referències

* Diario ABC 03/11/1942
# Jōkō-ji

Jōkō-ji (常光寺) és un temple budista situat a Yao, prefectura d'Osaka, Japó. Va ser fundada al període Nara per Gyōki.

## Vegeu també

* Tretze llocs budistes d'Osaka

## Referències

* ↑ «八尾市文化財情報システム 文化財詳細». [Consulta: 16 març 2022].
* ↑ «－河内音頭発祥の地 常光寺－». [Consulta: 16 març 2022].
# Vitalicio Seguros (equip ciclista)

El Vitalicio Seguros va ser un equip de ciclisme en ruta professional espanyol. Va competir entre 1998 i el 2000.
Va néixer el 1998 gràcies al patrocini de Vitalicio Seguros, una companyia d'assegurances. En aquest primer any l'equip ja té la llicència de primera categoria i així va poder tenir ciclistes com Andrea Ferrigato i Oliverio Rincón ajudats per joves com Óscar Freire i Juan Miguel Mercado.
L'equip va aconseguir competir a les grans voltes, amb victòries d'etapa al Giro i a la Volta a Espanya. En acabar el contracte de patrocini, l'equip va desaparèixer a la fi de la temporada de 2000.

## Principals victòries

* Volta a Catalunya de 1998: Hernán Buenahora

### Grans voltes

| Tour de França 2 participacions (1998, 1999) 0 victòries d'etapa: 0 victòria final | Giro d'Itàlia 3 participacions: (1998, 1999, 2000) 4 victòries d'etapa: 4 el 2000: Jan Hruška (2), Victor Hugo Peña, Álvaro González de Galdeano 1 victòria secundària Classificació per equips: 1999 | Volta a Espanya 3 participacions (1998, 1999, 2000) 6 victòries d'etapa: 3 el 1998: Andrei Zíntxenko (3) 2 el 1999: Igor González de Galdeano (2) 1 el 2000: Álvaro González de Galdeano 0 victòria final: |

### Campionats nacionals

* Campionat d'Espanya en ruta (3): 1998, 1999 (Ángel Luis Casero), 2000 (Álvaro González de Galdeano)

## Classificacions UCI

Fins al 1998 els equips ciclistes es trobaven classificats dins l'UCI en una única categoria. El 1999 la classificació UCI per equips es dividí entre GSI, GSII i GSIII. D'acord amb aquesta classificació els Grups Esportius I són la primera categoria dels equips ciclistes professionals. La següent classificació estableix la posició de l'equip en finalitzar la temporada.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 1998 | 18è | Daniel Clavero (69è) |
| 1999 | 14è | Igor González de Galdeano (23è) |
| 2000 | 13è | Jan Hruška (57è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI 2009 i arxius dels anys 1995 a 2008 Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
# Vitali Xentalinski

Vitali Aleksàndrovitx Xentalinski, rus: Виталий Алекса́ндрович Шенталинский, (Kémerovo, 7 d'octubre de 1939 - 27 de juliol de 2018) fou un poeta i assagista rus.
Fou el primer a tenir accés als arxius literaris del KGB. Durant la perestroika fundà la Comissió per a l'Herència Creativa dels Escriptors Víctimes de les Repressions a l'URSS. Recullí les seves investigacions al volum De los archivos literarios del KGB (1993), considerat, l'any de la seva publicació, un dels millors llibres a França. El seguí Les surprises de la Loubianka (1996), una nova recopilació dels manuscrits de milers d'escriptors russos. També publicà diversos reculls de poesia. Els seus llibres foren traduïts a nou idiomes, entre ells el francès, l'anglès i el castellà.

## Referències

* ↑ «Vitali Xentalinski». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). Arxivat de l'original el 3 de juliol 2017. [Consulta: 23 juny 2017].
# Vassilikí Thanu

Vassilikí Thanu-Khristofilu (Calcis, Grècia, 1950) és una jutgessa grega, primera dona en la història a assumir el càrrec de primer ministre de Grècia, tot i que de manera transitòria, el 27 d'agost del 2015.
El nomenament d'un Govern interí és necessari a Grècia quan la dissolució del Parlament es produeix a conseqüència de la dimissió d'un primer ministre. Poc abans de dissoldre el Parlament per la dimissió, el 20 d'agost, d'Alexis Tsipras, el dia 28 el president Prokopis Pavlópulos va prendre jurament als ministres del govern transitori del país amb Vassilikí Thanu, que ja havia pres possessió del seu càrrec el dia abans, com a primera ministra. El seu mandat hauria de durar fins a la celebració de les eleccions parlamentàries gregues convocades per al 20 de setembre de 2015, segons decret del mateix president.
Vassilikí Thanu és presidenta de la Cort de Cassació, un dels tres tribunals suprems de Grècia, des de l'1 de juliol del 2015, i la jutgessa de més antiguitat a Grècia en el moment de ser nomenada primera ministra.

## Referències

* ↑ «El president grec anuncia la celebració de les eleccions pel dia 20». El Punt Avui, 29-08-2013 [Consulta: 31 agost 2015].
* ↑ «Grècia tindrà eleccions anticipades el 20 de setembre». El País (edició en català), 28-08-2015 [Consulta: 31 agost 2015].
# Vassiliovo

«Vassiliovo» té aquests significats:
* Vassiliovo (Sóbinka), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Vassiliovo (Kirjatx), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
# Josep Reus i Garcia

Josep Reus i Garcia (Alacant, 15 de març de 1816 - Madrid, 1883) fou un jurista valencià.
Va estudiar a Alacant la seva formació primària. Després va passar a Oriola per estudiar filosofia i teologia, amb intenció de seguir la carrera eclesiàstica. No obstant això posteriorment va cursar la carrera de Dret. Tot just acabada aquesta carrera va ser triat substitut per a la càtedra de Dret Natural. Va ser redactor en cap de La Tribuna, fins que el pronunciament de 1843 el va obligar a fugir a Madrid. Allí va treballar de traductor. Va col·laborar en el Diccionario Geográfico de Pascual Madoz. Va fundar en 1852 l'Editorial Reus, especialitzada en dret. En 1853 va fundar la Revista de legislación i Jurisprudéncia.
Al pujar al poder el partit progressista en 1854 va ser triat diputat per Alacant en les eleccions del 4 d'octubre. Després de la caiguda del govern progressista -va cessar com a diputat el 2 de setembre de 1856- es va mantenir fora de la política activa fins a 1868, encara que no va acceptar cap càrrec fins a la seva elecció com a senador per a la legislatura 1872/1873. Va contribuir amb la seva influència política al desenvolupament del ferrocarril d'Alacant a Múrcia, incloent la cessió de terrenys de la seva propietat a Torre del Pla. Va morir abans de veure acabada aquesta obra.

## Obres

* Manual de desamortización civil y eclesiástica (Madrid, 1856).
* Ley de Enjuiciamiento civil comentada y explicada para su mejor inteligencia y fácil aplicación; con los formularios correspondientes a todos los juicios, y un repertorio alfabético de las materias comprendidas en la misma; Comentarios y Concordancias a la Ley de Enjuiciamiento civil; Código de Comercio arreglado a la reforma decretada el 6 de diciembre de 1868, anotado y concordado, precedido de una introducción histórica comparada, seguida de las leyes y disposiciones posteriores a su publicación que lo reforman y completan de las leyes especiales de enjuiciamiento en los negocios y causas de comercio y de un repertorio de la legislación mercantil (Madrid, 1869 y ediciones sucesivas).

## Referències

* ↑ «Josep Reus i Garcia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Editorial Reus