OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit de la Dreta

Partit de la Dreta (luxemburguès Rietspartei, francès Parti de la Droite, alemany Rechtspartei) fou un partit polític luxemburguès que va existir entre 1914 i 1944. Fou el precedent del Partit Popular Social Cristià (CSV).
Fou creat el 1914 com a partit conservador com a reacció a la formació d'aliances ideològiques a la Cambra de Diputats de Luxemburg. Amb aquest sentit el 1902 s'havia format el Partit Socialista i el 1904 la Lliga Liberal de Luxemburg (Bloc d'Esquerra). El Partit de la Dreta es beneficià del trencament de l'aliança entre socialistes i liberals a la mort de Paul Eyschen el 1915, i aviat esdevingué el partit dominant, reforçat per la introducció del sufragi universal el 1918. El cap del partit fou també primer ministre de Luxemburg des del final de la Primera Guerra Mundial fins al començament de la Segona, llevat un període curt de 14 mesos després de les eleccions legislatives luxemburgueses de 1925, quan fou nomenat l'independent Pierre Prüm.
Els líders del partit i també primers ministres foren Émile Reuter (1918-1925), Joseph Bech (1926-1937), i Pierre Dupong (1937-1944), que després fou un dels caps i primer ministre amb el Partit Popular Social Cristià.

## Referències

* (francès) Guy Thewes [ http://www.gouvernement.lu/publications/download/gouvernements_1848_2.pdf Les gouvernements du Grand-Duché de Luxembourg depuis 1848] PDF Édition limitée 2003 Service Information et Presse, Ciutat de Luxemburg ISBN 2-87999-118-8
# Silk Stockings

Silk Stockings és una pel·lícula musical americana de Rouben Mamoulian, estrenada el 1957.

## Argument

Després del fracàs de tres agents soviètics maldestres en una operació de repatriació d'un compositor, Ninotchka, una agent molt eficaç, és enviada a París per tal d'aconseguir-ho allà on els seus companys han fracassat. Comença per fer el procés d'un Occident decadent abans de caure sota l'encant d'un productor de cinema que, tant sí com no, l'entestarà a revisar el seu judici...

## Repartiment

* Fred Astaire: Steve Canfield
* Cyd Charisse: Ninotchka Yoschenko
* Janis Paige: Peggy Dayton
* Peter Lorre: Brankov
* George Tobias: Marcovitch
* Jules Munshin: Bibinski
* Joseph Buloff: Ivanov
* Wim Sonneveld: Boroff

## Al voltant de la pel·lícula

* Silk Stockings és un remake de la penúltima pel·lícula de Greta Garbo, Ninotchka. És també una de les últimes pel·lícules de Fred Astaire i una de les últimes pel·lícules musicals produïdes a Hollywood en els anys 1950.
* Aquesta pel·lícula presenta de manera molt estereotipada els soviètics i el seu estil de vida. Una escena ensenya una carta que Ninotchka rep: tota la carta és censurada excepte l'encapçalament i la signatura. Una altra escena és un diàleg entre Ninotchka i Steve Canfield: «Però Mr. Canfield, no el posa trist ser en una societat en què la gent és explotada?» -«No, formo part dels que exploten», seguida de somriures intercanviats.

## Referències

* ↑ «Silk Stockings». The New York Times.
# Obertures de la plaça d'en Dama

Les obertures de la plaça d'en Dama són una obra de Ripoll (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt format per una arcada a la planta baixa i dues obertures a la primera planta. L'arcada no és visible en la seva totalitat donat que el seu coronament està tapat pel balcó del primer pis i els laterals inferiors estan arrebossats. Sobre la dovella central es pot intuir una data (potser 1863). Algunes dovelles es troben tallades inferiorment degut a que l'arcada fou reconvertida en una porta rectangular. A la primera planta hi ha dues obertures amb un únic balcó, amb brancals i llinda de pedra picada -originalment eren dues finestres.

## Referències

* ↑ «Obertures d'una casa de la plaça Dama». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Poisson (Saona i Loira)

Poisson és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 583 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 572 | 603 | 544 | 563 | 578 | 590 | 583 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||

## Referències

Viccionari
# Paper moneda de la Baronia de Rialb

El paper moneda de la Baronia de Rialb fou la moneda de curs legal i obligatori en el conjunt d'aquest municipi durant el període de la Guerra Civil espanyola.

## Antecedents

El 18 d'agost de 1937 el Sindicat Agrícola de la Baronia de Rialb creà una emissió de vals de valors d'una pesseta i 50 cèntims, però se'n desconeix l'import total emès. Aquests vals foren de curs normal i corrent a tot el terme municipal a falta d'altra moneda divisionària. En aquests vals del Sindicat, impresos sobre cartolina, no hi figura cap emblema ni dibuix i no van signats malgrat haver-hi estat prevista la signatura d'un representant del Consell Directiu. En aquests cartonets, d'origen presentació bicolor -vermell i verd-, el nom del municipi està escrit Rialp en lloc de Rialb.

## Creació

Altrament, l'Ajuntament de la Baronia de Rialb creà oficialment, per acord del dia 10 d'octubre de 1937, una emissió de paper moneda amb els valors d'una pesseta, 25 cèntims i 10 cèntims en forma de petits bitllets impresos per ambdues cares, per un importat total de 15.000 pessetes.
Al costat esquerre de cada anvers hi figurava l'emblema de la Baronia de Rialb: la Casa Consistorial -una casa de planta baixa i un pis- emmarcada per una orla ovalada i envoltada de fulles de llorer. Estan signats per l'alcalde, Josep Ros i Raichs, i pel secretari municipal, Josep Fornell.
En crear-se aquesta emissió de l'Ajuntament, els bitllets del Sindicat Agrícola ja no foren admesos com a instrument de canvi. Hom suposa que l'import general del paper moneda emès a la Baronia fou aproximadament d'unes 18.000 pessetes d'aquell temps, amb una circulació simultània de 15.000 pessetes.

## Fitxes tècniques
### Bitllet del Sindicat

* Organisme emissor: Sindicat Agrícola de la Baronia de Rialb
* Denominació: VAL.
* Forma i mesures: rectangular, de 38 x 72 mm.
* Color: impressió en negre sobre fons meitat vermell i meitat verd només en l'anvers. Data d'emissió amb datador violeta al dors. Segell tampó violeta rectangular del Sindicat al dors. Numerador negre a l'anvers.

### Bitllet de l'Ajuntament

* Organisme emissor: Ajuntament de la Baronia de Rialb
* Denominació: VAL, de curs obligatori en tot el municipi.
* Forma, mesures i color: rectangular.
** 1 pesseta: de 59 x 110 mm i imprès en carmí amb numerador negre a l'anvers.
** 25 cèntims: de 55 x 99 mm i imprès en blau marí amb numerador negre a l'anvers.
** 10 cèntims: de 50 x 88 mm i imprès en verd fosc amb numerador negre a l'anvers.
* Impressor: Centre d'Administració Municipal de Barcelona.

## Bibliografia

* BACH I RIU, Antoni i GABRIEL I FORN, Manel. "La Baronia de Rialb: un esbós històric". Lleida: Diputació de Lleida, 1995. ISBN 84-87029-70-1
# Heulandita-K

La heulandita-K és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'heulandita. El terme heulandita va ser instaurat l'any 1822 per Henry James Brooke en honor del col·leccionista i comerciant anglès Johann Heinrich Heuland (1778-1856). El nom incorpora un sufix que destaca el potassi dominant.

## Característiques

La heulandita-K és un silicat de fórmula química (K,Ca,Na)₅(Si$_{27}$Al$_9$)O$_{72}$·26H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'heulandita-K pertany a «09.GE - Tectosilicats amb H₂O zeolítica; cadenes de tetraedres de T$_{10}$O$_{20}$» juntament amb els següents minerals: clinoptilolita-Ca, clinoptilolita-K, clinoptilolita-Na, heulandita-Ca, heulandita-Na, heulandita-Sr, heulandita-Ba, estilbita-Ca, estilbita-Na, barrerita, stel·lerita, brewsterita-Ba i brewsterita-Sr.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a prop de la localitat d'Albero Bassi, a Santorso, dins la província de Vicenza (Vèneto, Itàlia). També ha estat descrita en altres localitats italianes, tant al mateix Vèneto com a Trentino-Alto Adige i a Sardenya, així com a França, Anglaterra, Noruega, Rússia, el Canadà i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Heulandite-K» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 abril 2020].
# Mulay Zayn al-Abidin

Abu-l-Hàsan Alí Zayn-al-Abidin ibn Ismaïl as-Samin, més conegut com mulay Zayn-al-Abidín (en àrab زين العابدين, Zayn al-ʿAbidīn), fou un efímer sultà del Marroc de la dinastia alauita. Era fill de Mulay Ismail.
El 13 de juny de 1741, els Abid al-Bukhari (exèrcit de negres fundat pel seu pare Mulay Ismail) van deposar Abd-Al·lah ibn Ismaïl i van entronitzar Zayn-al-Abidín ibn Ismaïl. Tanmateix, Abd-Al·lah, amb l'ajut de grups amazics de l'Atles central i mitjà, va recuperar el poder al cap de pocs mesos, el 24 de novembre de 1741.

## Referències

* Genealogia
* Caps d'estat
# Fabian Figueiredo

Fabian Filipe Figueiredo (14 de gener de 1989) és un sociòleg i polític portuguès. Va ser breument diputat a l'Assemblea de la República a la XIV legislatura pel Bloc d'Esquerra, d'abril a juny de 2021.

## Referències

* ↑ Ralha, Leonardo. «Estou pronto para negociar um acordo com o próximo presidente da Câmara de Loures» (en portuguès de Portugal), 21-09-2021. [Consulta: 2 setembre 2022].
* ↑ «Biografia». www.parlamento.pt. [Consulta: 24 maig 2021].
# Oberwolfach

Oberwolfach és un municipi del districte d'Ortenau, Baden-Württemberg, Alemanya. Té una població aproximada de 2.700 habitants i es troba a la vall del riu Wolf, a la Selva Negra Central. El municipi és conegut, sobre tot, per ser la seu de l'Institut de Recerca Matemàtica d'Oberwolfach.

## Referències

* ↑ Baden-Württemberg, hrsg. von der Staatlichen Archivverwaltung. Das Land Baden-Württemberg / 6, Regierungsbezirk Freiburg.. Stuttgart: Kohlhammer, 1982. ISBN 3170071742.
# Poitou

«Poitou» té aquests significats:
* Poitou (província), província al centre del Regne de França, amb capital a Poitiers
* Comtat de Poitou o Comtat de Poitiers, jurisdicció feudal del regne de França
* Poitou-Charentes regió a l'oest de França formada pels departaments de Charente, Charente Marítim, Deux-Sèvres i Viena
# Chrysoblephus puniceus

Chrysoblephus puniceus és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 85 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de Moçambic i Madagascar fins a les de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Handa

Handa (半田市; Handa-shi) és una ciutat japonesa de la Prefectura d'Aichi. Fou fundada l'1 d'octubre de 1937.
El 2005 tenia una població aproximada de 117.748 habitants i una densitat de 2.421,35 persones per km²; ocupa una àrea de 47,22 km².
Una multinacional americana dedicada als productes químics, la Dow Chemical Company, va obrir-hi una planta i arran d'això Handa es va agermanar amb la ciutat de Midlan (Michigan, Estats Units).
Handa també és coneguda perquè hi va néixer l'escriptor japonès Niimi Nankishi.

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial Arxivat 2007-10-11 a Wayback Machine.
* Versió en anglès Arxivat 2007-10-11 a Wayback Machine.
# Saadet III Giray

Saadet III Giray (1645—1695) fou kan de Crimea (1691). Podria ser fill de Selim I Giray com diu alguna font, però Von Hammer i altres autors apunten que era germà d'Hacı II Giray basats en les monedes.
Va nomenar Devlet Giray (fill de Selim I Giray) com a khalgay i Fetih Giray com a nureddin. Poc després de ser nomenat fou enviat contra els imperials i va travessar Valàquia que estava devastada per una plaga de llagosta, i les seves tropes van tenir dificultats per abastir-se; al final no va arribar a temps a reunir-se amb les forces otomanes i el sultà va rebre queixes de les males relacions del kan amb els seus soldats. Per això fou deposat i exiliat primer a Chagisgan, prop de Yamboli, i després a Rodes on va morir el 1695. En lloc seu fou nomenat el seu cosí Safa Giray.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Orange Bank

Orange Bank és un banc en línia francès filial de l'operador francès Orange S.A. i l'asseguradora francesa Groupama. Orange Bank es distingeix dels altres bancs en línia francesos en definir-se com a "banc mòbil".
Després del llançament a França a finals del 2017, Orange Bank va anunciar la seva arribada a Bèlgica i Espanya el 2018, aprofitant la presència de l'operador de telefonia i la seva xarxa de botigues, com a França, als dos països. El desplegament està previst a Polònia, Bèlgica i Eslovàquia entre el 2020 i el 2023.

## Enllaços externs

* Orange Bank
# Poua de la Noguera

La Poua de la Noguera és una obra de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció cil·líndrica semisubterrània de 8m de diàmetre per 10 d'alçada fins a la clau de la cúpula que la cobreix. En la part aèria s'hi poden observar tres contraforts de 2,10 metres d'alçada per 3 metres de llargada disposats radialment a la banda del riu. A 8 metres del terra del pou, a 1,5 metres de l'arrencada de la volta, hi ha tres obertures de les quals dues estan obertes i la tercera està tapiada amb ciment i té una torreta construïda amb maons. Aquesta torreta té dues bigues horitzontals destinades a aguantar una politja i a fer-hi passar la corda. En època posterior a la de la construcció original, la cúpula ha estat reconstruïda amb maó, mentre la resta de la construcció és de maçoneria.

## Història

Els pous del gel, es construïren i obtingueren la seva major rendibilitat en el decurs dels segles XVII, XVIII i part del XIX quan la fabricació o comercialització del gel representava una bona font d'ingressos. No obstant, durant la primera meitat del segle XX alguns pous continuaren funcionant, malgrat que l'aparició del gel artificial amb l'arribada de l'electricitat i els transports moderns fessin desaparèixer aquest tipus d'indústria. Els últims pous en funcionament ja no comercialitzaven amb els hospitals, mercat, ... de Barcelona, sinó que eren d'ús propi.
Les condicions necessàries per a la construcció d'un pou de glaç, són la proximitat a les vies d comunicació, amb llocs de consum no gaire allunyats i la seva instal·lació en llocs de fortes glaçades i bones aigües. El gel es recollia a l'hivern a les basses o rieres properes al pou. Es tallava en blocs i s'emmagatzemava per capes recobertes de palla, vegetació i gel trossejat dins les poues fins de que l'estiu, segons la demanda, s'anava extraient i transportant dins de sàrries també cobertes de palla i boll.

## Referències

* 1 2 3 «Poua de la Noguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Alps del Tux

Els Alps del Tux (en alemany: Tuxer Alpen), o Prealps del Tux) (Tuxer Voralpen) són un subgrup dels Alps centrals de l'est, que al seu torn formen part dels Alps de l'est, a l'Europa Central. Tots ells estan situats a l'estat del Tirol, a Àustria. Els Alps del Tux són una de les tres serralades que formen el paisatge alpí d'Innsbruck. El seu cim més alt és el Lizumer Reckner, amb 2.886 metres d'altitud, que s'aixeca sobre la capçalera de la Wattental i la vall de Navisbach. El seu nom deriva del poble de Tux, amagat en una vall lateral de la Zillertal.
La classificació del club alpí dels Alps Orientals (AVE) anomenada a aquesta serralada com a Alps de Tux. El nom de Prealps del Tux es va declarar en l'edició de 1984 de l'AVE com a antiquada i ja no és aplicable. La realitat és que aquesta serralada difícilment es pot descriure com a "pre-alps", en vista del seva gran extensió i alçada. Aquesta descripció com a pre-alps té sentit només quan la serralada es veu en el context dels Alps de Zillertal al sud, que són considerablement més alts que els Alps Tux i permanentment coberts de glaceres.

## Geologia

La major part dels Alps de Tux inclou roques metamòrfiques de baix grau, que es classifiquen com a part del complex de quars-fil·lita d'Innsbruck (pissarra de fil·lita quarsítica). Al costat d'aquesta zona de roques paleozoiques al sud hi ha una zona localitzada de diverses roques mesozoiques, l'anomenada Mesozoic Tarntal. Aquesta zona complexa pertany, com la zona de quars-fil·lita, a la unitat tectònica dels Alps orientals inferiors. Entre les roques del Mesozoic del Tarntal es poden trobar dolomies i calcàries que són la base de parets rocoses (Kalkwand i Torwand) a la zona del Wattentaler Lizum. D'altra banda, també hi ha elements de l'antic llit oceànic, en forma de serpentinita que integren el Lizumer Reckner. El perímetre sud dels Alps de Tux pertany a la finestra Penninic Hohe Tauern, tectònicament més profunda. Aquí als Alps de Tux es tracta principalment de roques del Penninic Glockner Nappe (embolcall calc-esquist dels Tauern). La cantonada més al nord-est dels Alps de Tux, des de la zona de Schwaz fins a Fügen im Zillertal, pertany a la zona de greywacke alpí oriental superior, que consta de roques paleozoiques. La plata i el coure es van extreure extensament en aquesta zona a l'entorn de Schwaz.

## Serralades veïnes

Els Alps del Tux estan rodejats de les següents serralades alpines:
* Karwendel (al nord)
* Alps de Brandenberg (al nord-est)
* Alps de Kitzbühel (a l'est)
* Alps de Zillertal (al sud)
* Alps de l'Stubai (a l'oest)

## Cims principals

* Patscherkofel, 2.246 m
* Glungezer, 2.677 m
* Lizumer Reckner, 2.886 m
* Kellerjoch, 2.344 m
* Gilfert, 2.506 m
* Rastkogel, 2.762 m

## Referències

* 1 2 «Tux Alps» (en anglès). tyrol.tl. Peer S.r.l.. [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ Rainer Brandner u.a.: Überblick zu den Ergebnissen der geologischen Vorerkundung für den Brenner-Basistunnel in Geo.Alp, Vol. 5, pp. 165–174, Innsbruck, 2008.
* ↑ Tirol Atlas, Geologische Übersichtskarte von Tirol 1:300,000, Entwurf: Rainer Brandner.
# Hancourt

Hancourt és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 103 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Hancourt era de 103 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 16 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 44 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 44 habitatges eren cases. Dels 35 habitatges principals, 26 estaven ocupats pels seus propietaris, 8 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 1 en tenia tres, 6 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Hancourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 12 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 12 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 12 |
| 16 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 65 persones, 51 eren actives i 14 eren inactives. De les 51 persones actives 41 estaven ocupades (25 homes i 16 dones) i 10 estaven aturades (5 homes i 5 dones). De les 14 persones inactives 1 estava jubilada, 8 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Hancourt hi havia 7 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 356 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Hancourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Hancourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Màrino (Tambov)

* Per a altres significats, vegeu «Màrino».
Màrino (en rus: Марьино) és un poble de l'óblast de Tambov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 27 habitants.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «Тамбовская область» (en rus). База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России». Arxivat de l'original el 2022-02-11. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «Gavrilovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-20. [Consulta: 20 març 2022].
# Germanes de Sant Joan Baptista

Les Germanes de Sant Joan Baptista són una congregació religiosa femenina de dret pontifici. Les seves germanes reben el nom popular de Baptistines i posposen al seu nom les sigles C.S.S.G.B.

## Història

L'institut fou fundat el 26 de setembre de 1878 a Angri (província de Salern, Campània, a la diòcesi de Nocera Inferiore-Sarno) pel sacerdot Alfonso Maria Fusco (1839-1910) i la noble Maddalena Caputo, que en fou la primera superiora. El 2 d'agost de 1888 fou aprovat pel bisbe de Nocera Luigi del Forno. Obtingué el decretum laudis pontifici el 24 de juny de 1917 i fou aprovat per la Santa Seu l'1 de març de 1927. Les constitucions foern aprovades el 7 de maig de 1935.

## Activitat i difusió

Les baptistines es dediquen a l'ensenyament dels infants, l'assistència als ancians i malalts i la pastoral a les parròquies (catequesi i animació litúrgica).
Es troben a l'Argentina, Brasil, Canadà, Xile, Corea del Sud, Filipines, l'Índia, Itàlia, Madagascar, Malawi, Mèxic, Moldàvia, Polònia, Estats Units, Sud-àfrica i Zàmbia. La seu general és a Roma. En acabar 2005, la congregació tenia 894 religioses en 128 cases.

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Città del Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.
* Lloc web de la província italiana de les Baptistines
# Pedro Abad

Pedro Abad és una localitat de la província de Còrdova, Andalusia, Espanya.
Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 2.889 | 2.919 | 2.904 | 2.893 | 2.883 | 2.908 | 2.905 | 2.914 | 2.892 | 2.934 |

## Enllaços externs

* Pedro Abad - Sistema d'Información Multiterritorial d'Andalusia
* Formulari Dades Econòmics Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Bibliografia Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.