OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Triglops xenostethus

Triglops xenostethus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* La femella fa 9,7 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima boreal (55°N-50°N, 180°E-158°E) que viu entre 50 i 178 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord: les illes Aleutianes.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Reinhardt J. C. H., 1830. Om Grönlands Fiske. A: H. C. Örsted Overs. Kgl. Danske Vidensk. Selsk. Forhand. (Kjøbenhavn) 1829-30. 15-20.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert, C. H., 1896. The ichthyological collections of the steamer Albatross during the years 1890 and 1891. Rep. U. S. Fish Comm. v. 19 (1893): 393-476, Pls. 20-35.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Acadèmia Russa de les Ciències, 2000. Catalog of vertebrates of Kamchatka and adjacent waters. 166 p.
* ↑ Evermann, B.W. i E.L. Goldsborough, 1907. The fishes of Alaska. Bull. U.S. Bur. Fish. 26: 219-360.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Pietsch, T.W., 1993. Systematics and distribution of cottid fishes of the genus Triglops Reinhardt (Teleostei: Scorpaeniformes). Zool. J. Linn. Soc. 109:335-393.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Trignac

Trignac (en bretó Trinieg) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 7.230 habitants. Limita amb els municipis de Saint Nazaire, Saint-Joachim i Montoir-de-Bretagne.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 6.917 | 7.076 | 7.253 | 7.180 | 7.020 | 6.956 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-2008 | Jean-Louis Le Corre | PCF |
| 2008- | Sabine Mahé | PCF |
# Txeliabinskita

La txeliabinskita és una espècie mineral no aprovada per la IMA. La classificació de Nickel-Strunz classifica el mineral com a sulfat. La txeliabinskita és una substància d'origen antropogènic (escombreres de carbó que cremen). Les regles actuals de l'IMA no accepten substàncies d'aquestes característiques com a mineral, és per això que va ser rebutjada com a tal l'any 1986; a més a més, és possible que sigui identica a la thaumasita. Presenta fluorescència blava sota llum ultraviolada i bull intensament en HCl, tot deixant un residu silicic. Va ser descrita per primer cop a la conca de carbó de Txeliàbinsk als Urals (Rússia).

## Referències

* 1 2 «Chelyabinskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Trespando

Traspando és una parròquia del conceyu asturià de Siero, amb 234 habitants (INE, 2008), d'una superfície de 4.10 km² i situada a 230 msnm. D'ambient tranquil, envoltada de molt de camp, en plena zona minera i en una comarca sidrera.

## Entitats de població

| Trespando El Barrial La Brañuca La Cabaña La Capilla Llamargón El Molinón | El Pascuale La Quintana Recullá La Vallina La Viesca La Caleya El Cantu | Los Carabales La Cuesta La Facienda La Gallega La Llanca El Molín La Peña | La Peñasca La Peruyal El Puente La Pumará El Robedal El Toral |

## Referències

* ↑ «Expedient amb els topònims oficials de Siero». BOPA.
# Txub

Txub (en rus: Чуб) és un poble (un possiólok) de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 14 habitants.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Txornomorske

Txornomorske (en ucraïnès: Чорноморське, tàtar de Crimea: Aqmeçit, rus: Черноморское, Txernomorskoie) és un assentament de tipus urbà (un possiólok) de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2019 tenia 11.379 habitants. És la seu administrativa del districte homònim.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Tàngara de matollar cendrosa

La tàngara de matollar cendrosa (Chlorospingus semifuscus) és un ocell de la família dels passerèl·lids (Passerellidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc molsós, clars i selva pluvial dels Andes de l'oest de Colòmbia i oest de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Tàngara de matollar cendrosa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/02/2023(català)
# Tàngara de matollar gorjagroga

La tàngara de matollar gorjagroga (Chlorospingus flavigularis) és un ocell de la família dels passerèl·lids (Passerellidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i vegetació secundària de les terres baixes a l'oest de Panamà, Colòmbia, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins l'oest de l'Equador i, fins l'est de l'Equador, est del Perú i oest de Bolívia.

## Taxonomia

Alguns autors consideren que la població de Panamà occidental és en realitat una espècie de ple dret:
* Chlorospingus hypophaeus - tàngara de matollar de gorja taronja.

## Referències

* ↑ tàngara de matollar gorjagroga«Tàngara de matollar gorjagroga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/02/2023(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ tàngara de matollar de gorja taronja«Tàngara de matollar gorjagroga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/02/2023(català)
# Tàngara de pit castany

La tàngara de pit castany (Tangara arthus) és una espècie d'ocell de la família dels tràupids (Thraupidae) que habita la selva humida de les muntanyes de Veneçuela, ambdues vessants dels Andes de Colòmbia i l'Equador i vessant oriental del Perú i oest de Bolívia.

## Taxonomia

Alguns autors consideren que a l'espècie Tangara arthus correspon únicament la població septentrional de Veneçuela, i que totes les altres formarien una espècie diferent:
* Tangara aurulenta (Lafresnaye, 1843) - tàngara daurada

## Referències

* ↑ tàngara de pit castany«Tàngara de pit castany». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
* ↑ tàngara daurada«Tàngara de pit castany». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Tschörtnerita

La tschörtnerita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de les zeolites. Rep el nom en honor de Jochen Tschörtner (n. 1941) natural de Colònia (Alemanya), farmacèutic i col·leccionista de minerals, qui va descobrir l'espècie.

## Característiques

La tschörtnerita és un silicat de fórmula química Ca₄(Ca,Sr,K,Ba)₃Cu₃[Al₃Si₃O₁₂]₄(OH)₈·nH₂O. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tschörtnerita pertany a «09.GF - Tectosilicats amb H₂O zeolítica; altres zeolites rares» juntament amb els següents minerals: terranovaïta, gottardiïta, lovdarita, gaultita, chiavennita, tschernichita, mutinaïta, thornasita i direnzoïta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Institut für mineralogie de la Universitat de Bochum, a Alemanya.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Caspar, situada al volcà Bellerberg, a Mayen (Renània-Palatinat, Alemanya), sent aquesta pedrera l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Tschörtnerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 maig 2020].
# Tschernitz

Tschernitz (baix sòrab: Cersk) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Brandenburg. Forma part de l'Amt Döbern-Land i es troba a 30 kilòmetres de Cottbus, al costat de la frontera de Polònia. Està format pels nuclis de Tschernitz (1.092 h) i Wolfshain.
# Ubikh

* Per a altres significats, vegeu «Ubikh (grup ètnic)».
* Per a altres significats, vegeu «Úbikh».
L'ubikh és una de les llengües caucàsiques del nord-oest. Actualment extingida (des del 1992), formava una branca independent dins la seva família lingüística i era l'idioma propi de l'ètnia ubikh. És una llengua ergativa i aglutinant que presenta un sistema consonàntic força complex, amb 84 sons amb valor fonològic i presència de consonants faríngies, poc freqüents en altres idiomes, riquesa que contrasta amb l'ús de solament dues vocals. La concordança verbal té en compte tant el subjecte com els complements amb valor argumental i es complementa amb prefixos que determinen la posició en l'espai dels agents implicats a l'oració. El vocabulari està fortament influït per les llengües veïnes com el turc. Tevfik Esenç de Turquia va ser l'últim parlant d'aquesta llengua.

## Referències

* ↑ http://www.aljazeera.com.tr/gorus/buyuk-cerkes-surgununun-151-yili-acilar-talepler-ve-isyan
* ↑ http://www.sabah.com.tr/yazarlar/uluc/2012/02/01/dunya-guzeli
# Uda (Nara)

Uda (宇陀市, Uda-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura de Nara, a la regió de Kansai, Japó. El nom de la ciutat vé donat pel districte d'Uda, ja que el municipi es creà mitjançant una recent fusió de petits municipis del districte l'any 2006 amb l'excepció de Mitsue i Soni, els únics que encara resten independents al districte.

## Geografia

La ciutat d'Uda es troba localitzada a la part nord-est de la prefectura de Nara, trobant-se envoltada de muntanyes per totes les direccions. El terme municipal d'Uda limita amb els de Nara i Yamazoe al nord; amb Yoshino i Higashi-Yoshino al sud; amb Soni i Nabari, aquesta última pertanyent a la prefectura de Mie, a l'est i amb Sakurai a l'oest.

### Clima

La ciutat d'Uda té un clima subtropical humit, el qual és calent i humid a l'estiu, amb temperatures mitjanes de vora 30 graus, i amb hiverns freds, quan baixa la temperatura dràsticament fins vora els 0 graus.

## Història

Des del període Nara fins a la fi del període Tokugawa, la zona on actualment es troba localitzada la ciutat d'Uda, va pertànyer a l'antiga província de Yamato. L'1 de gener de 2006, les viles de Ôuda, Utano i Haibara, així com el poble de Murô, tots ells pertanyents al districte d'Uda, es van fusionar creant així l'actual ciutat. Durant el procés de fusió, els pobles de Mitsue i Soni van debatre integrar-se al nou projecte de ciutat, però finalment aquesta idea fou rebutjada i actualment (2020), són els dos únics municipis restants del districte d'Uda. La practica totalitat dels municipis del districte des de la fundació d'aquest es troben avui dia integrats en la nova ciutat.

## Administració
### Alcaldes

* Sadao Maeda (2006-2010)
* Mikio Takeuchi (2010-2018)
* Shōji Takami (2018-2020)
* Kazutoshi Kongō (2020-present)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| ND | ND | ND | 43.376 | 41.569 | 37.963 | 41.101 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 41.736 | 39.762 | 34.233 | 27.910 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Ferrocarril Kinki Nippon (Kintetsu)
** Haibara - Murōguchi-Ōno - Sanbonmatsu

### Carretera

* Nacional 165 - Nacional 166 - Nacional 369 - Nacional 370
* Carreteres d'àmbit prefectural de Nara.

#### Autocar

* Nara Kōtsu
* Autobus municipal d'Uda.

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=29212
* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=29&city=1292120&cmp=1
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Tsuyama

Tsuyama (津山市, Tsuyama-shi) és una ciutat de la prefectura d'Okayama, Japó. El 2017, la ciutat tenia 102.294 amb una densitat de 200 persones per km². L'àrea total és de 185.73 km². L'àrea va augmentar el 2005 amb la fusió de diverses ciutats adjacents. La seva població també va augmentar en més de 100.000 habitants.

## Història

Tsuyama és conegut pel castell Tsuyama del segle XVII, baluard dels seus veïns rivals de la prefectura de Hyōgo en el castell Himeji. El castell va ser destruït el 1874 i avui dia només queden els fonaments de pedra, excepte una sola torreta que es va reconstruir el 2005. Les ruïnes del castell segueixen sent la principal atracció turística de Tsuyama juntament amb el carrer Joto, un carrer estret d'edificis antics i tradicionals part de la ruta de peregrinació de Kyoto a Izumo i el jardí Shurakuen, un jardí tradicional japonès construït el 1657.
El 28 de febrer de 2005, la ciutat de Kamo, el poble d'Aba (tots dos del districte de Tomata), la ciutat de Shōboku (del districte de Katsuta) i la ciutat de Kume (del districte de Kume) es van fusionar a Tsuyama.

## Demografia

Segons les dades del cens japonès, aquesta és la població de Tsuyama en els últims anys.
| Any del cens | Població |
| 1995 | 113.617 |
| 2000 | 111.499 |
| 2005 | 110.569 |
| 2010 | 106.788 |
| 2015 | 103.746 |

## Clima

Tsuyama té un clima subtropical humit (Classificació climàtica de Köppen) amb estius molt càlids i hiverns freds. Les precipitacions són importants durant tot l'any, però a l'hivern són una mica més baixes.

## Transport

L'estació de ferrocarril principal de Tsuyama és l'estació de Tsuyama. L'estació és servida per la línia Tsuyama (fins a Okayama), la línia Kishin (fins a Himeji i Niimi) i la línia Imbi (fins a Tottori). Tots els serveis són operats per JR Oest. Tsuyama és una de les principals ciutats de l'autopista Chūgoku. Com passa amb moltes ciutats japoneses, la bicicleta és una forma de transport molt habitual, sobretot entre els estudiants de l'escola.

## Persones notòries

* Yusuke Kodama, lluitador professional
* Joe Odagiri, actor
* Koshi Inaba, vocalista de B'z
* Shun Yashiro, actor
* Shinji Takahashi, jugador de beisbol
* Ayane Sakurano, actriu
* Hiranuma Kiichirō, polític de dretes de la Segona Guerra Mundial

## Referències

* ↑ «Official website of Tsuyama city» (en japanese). Japan: Tsuyama City. [Consulta: 11 abril 2017].
* ↑ Tsuyama population statistics

## Enllaços externs

* oficial de la ciutat de Tsuyama (japonès)
* Tsuyama tourism information (anglès)
# Una dona es rebel·la

Una dona es rebel·la (original: A Woman Rebels) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Mark Sandrich, estrenada el 1936 i doblada al català.

## Argument

Pamela és una dona anglesa de finals del segle xix que té una idees molt avançades per la seva època. Entre altres coses, no pensa casar-se, sinó que desitja desenvolupar-se com a persona. Després de moltes dificultats per trobar feina, finalment troba un lloc a la típica revista de dones sobre cuina i feines de la llar. Quan l'editor emmalalteix, Pamela comença a tractar temes com la igualtat, l'atenció a la infantesa, les cures mèdiques, i la recerca de feina. Aviat es veu convertida en líder d'un moviment per aquests temes, i a més s'haurà d'enfrontar a la difícil tasca de criar un fill sola, un l'escàndol per a la societat.

## Repartiment

* Katharine Hepburn: Pamela 'Pam' Thistlewaite
* Herbert Marshall: Thomas Lane
* Elizabeth Allan: Flora Anne Thistlewaite
* Donald Crisp: Juge Byron Thistlewaite
* Doris Dudley: Flora 'Floss', de jove
* David Manners: Tinent Alan Craig Freeland
* Lucile Watson: Betty Bumble
* Van Heflin: Lord Gerald Waring Gaythorne
* Molly Lamont (no surt als crèdits): La jove dona amb un bebè malalt

## Crítica

El realitzador d'alguns dels més famosos musicals de la parella Astaire-Rogers, va fer aquí un treball més seriós i va sortir-ne moderadament airós, amb un producte correcte dissenyat pel lluïment de la poc convencional Katharine Hepburn, intèrpret ideal de personatges inconformistes i amb independencia de criteri.

## Referències

* ↑ Una dona es rebel·la
* ↑ «A Woman Rebels». The New York Times.
* ↑ Calderon, pàg. 600

## Bibliografia

* Calderón, Teo. Calderón & Villamandos. Movie Movie (en castellà). ISBN 84-605-6130-5.
# Turó dels Rogers

El Turó dels Rogers és una muntanya de 628 metres que es troba al municipi de Rubió, a la comarca de l'Anoia.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó dels Reis

El Turó dels Reis és una muntanya de 945 metres que es troba al municipi de Tagamanent, a la comarca del Vallès Oriental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Varisulca

Varisulca és un grup de protists zooflagelats amb solc ventral o amebes filoses no flagel·lades amb una obertura ventral circular i una capa dorsal. Tenen una grandària d'al voltant de 5-20 μm i es troben en el sòl i en hàbitats aquàtics, on s'alimenten de bacteris. Inclou tant organismes nedadors com uns altres que es llisquen sobre el substrat. Aquests organismes presenten 0, 2 o 4 flagels i els pseudòpodes poden estar presents o faltar. Les crestes mitocondrials poden ser planes o vesiculares.

## Filogenia

Varisulca va ser proposat per Cavalier-Smith, qui recolzat en una recent anàlisi filogenètica considera que pogués ser un grup basal, germà de Unikonta (Opisthokonta + Apusozoa + Amoebozoa), i possiblement monofiletic, per bé que també és probable que sigui parafilétic d'acord amb aquests resultats:
| Opimoda | Ancyromonadida Malawimonadea Metamonada  Podiata  Varisulca Mantamonadida Rigifilida Diphylleida (=Collodictyonidae) Unikonta (=Amorphea) Amoebozoa Obazoa Breviatea Apusomonadida Opisthokonta Holomycota → (Fungi) Holozoa → (Animalia) |

## Referències

* ↑ Cavalier-Smith, T., Chao, E. E., Snell, E. A., Berney, C., Fiore-Donno, A. M., & Lewis, R. (2014). Multigene eukaryote phylogeny reveals the likely protozoan ancestors of opisthokonts (animals, fungi, choanozoans) and Amoebozoa. Molecular phylogenetics and evolution, 81, 71-85.
* ↑ Thomas Cavalier-Smith et al 2019, Multigene phylogeny resolves deep branching of Amoebozoa. Molecular Phylogenetics and Evolution Volume 83, February 2015, Pages 293–304
* ↑ Romain Derelle et al 2015, Bacterial proteins pinpoint a single eukaryotic root. Proceedings of the National Academy of Sciences 112(7) · January 2015 with 248 Reads DOI: 10.1073/pnas.1420657112
# Tutela

* Aquest article tracta sobre la institució legal. Si cerqueu la població romana de Navarra, vegeu «Tutela (vascons)».
La tutela és la institució principal en la protecció de les persones incapacitades, a les quals ha d'assegurar la protecció, l'administració i guarda de drets i béns. Normalment, és l'autoritat conferida a una persona física o jurídica, anomenada tutor, per a tenir cura d'una persona i els seus béns, per ésser menor d'edat o haver estat declarat incapaç. Les funcions que se li confereixen són: atenció personal, administració dels seus béns, representació legal.

## Referències

* ↑ Llei 25/2010 del llibre segon del Codi Civil de Catalunya
* ↑ LLEI 14/2010, del 27 de maig, dels drets i les oportunitats en la infància i l'adolescència
# Vela aurica

* No s'ha de confondre amb vela cangrea.
La vela aurica és un tipus particular de vela amb forma trapezoïdal que s'estén de proa a popa a partir dels pals. Va fixada (inserida, en el cas de fer servir ralinga de cordó), per tres dels costats del trapezi sobre l'aparell del pal: la part anterior vertical fixada a la part posterior del pal, amb algun tipus de guia, com poden ser cèrcols o garrutxos (slugs, cars..) per la que pot ser hissada o arriada, la part superior fixada a una antena gairebé horitzontal i sense fixació a la part inferior o pujament. Quan aquesta part inferior o pujament està fixada sobre una botavara rep el nom de vela cangrea.

## Distinció amb vela cangrea

Ricard Jaime Pérez va albirar el problema en el seu "Diccionari de l'aparell i del velam en els grans velers." i el va resoldre de la següent manera:
| « | Proposem el terme cangrea quan es tracti d’una vela aurica amb botavara, i mantenir el mot aurica, per aquelles veles de tallant i trapezoidals que no guarneixen botavara. Aquesta distinció, necessària, la fa també l'espanyol, que distingeix entre cangreja (amb botavara) i cangrejo (sense), a més d’aurica com a terme que engloba totes dues. | » |
| — Jaime Pérez, Ricard. Diccionari de l'aparell i del velam en els grans velers. |||

## Exemples

* Vela mística
* Vela al terç

## Referències

* ↑ Robert KIPPING. Elementos de construcción de velas. Imp. de T.Fortanet, 1860.
* ↑ Jaime Pérez, 2006, p. 17.

## Vegeu també

* Vela major
* Floc
* Vela llatina
* Aparell proa-popa

## Bibliografia

* Whitewright, Julian. «The Mediterranean Lateen Sail in Late Antiquity». The International Journal of Nautical Archaeology, 38, 1, 2009, p. 97–104.
* Jaime Pérez, Ricard. Diccionari de l'aparell i del velam en els grans velers. Barcelona: Museu Marítim de Barcelona, 2006. ISBN 978-84-934431-1-5.
# Vellamo

Vellamo, també escrit Wellamo, és la deessa de l'aigua, els llacs i els mars de la mitologia finesa.
Es diu que Vellamo és alta i bonica, i és molt respectada pels pescadors, que li preguen per tenir sort de pescar. Vellamo també pot controlar els vents per ajudar els mariners, i ella controla les tempestes i les onades. Vellamo té vaques màgiques que viuen als camps submarins. De vegades, durant la boira del matí, porta les seves vaques per sobre de la superfície per menjar fenc d'aigua. Vellamo porta un vestit blau fet d'escuma de mar.
El nom "Vellamo" prové de la paraula finesa "velloa", que significa "moviment de l'aigua i les ones". El marit de Vellamo és el déu marí finlandès Ahti.
El Centre Marítim Vellamo que es troba a la ciutat de Kotka, Finlàndia, porta el nom de Vellamo.
Se la pot veure representada com una sirena a l'escut d'armes de Päijänne Tavastia.

## En la cultura popular

L'artista Ambient Folk Archaic Earth té una cançó "Vellamo's Song" a l'EP Hiraeth

## Referències

* ↑ VELLAMO, Unexpected points of view.
* ↑ [https://lma.fi/projects/maritime-centre-vellamo Maritime Centre Vellamo - Lahdelma & Mahlamäki architects]
* ↑ Päijät-Häme – Kuntaliitto (en finès)
* ↑ Maakuntatunnukset – Päijät-Hämeen liitto (en finès)
* ↑ «Vellamo's Song, by Archaic Earth». Archaic Earth. [Consulta: 27 setembre 2019].

## Bibliografia addicional

* Suomen sanojen alkuperä, Finnish Literature Society, 2000. (en finès)