OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lent anamòrfica

L'anamorfosi és el procés pel qual una imatge es deforma mitjançant un sistema que requereix adoptar un determinat punt de vista per poder-lo visionar correctament. Aquest procés, ha estat utilitzat en el cinema mitjançant les lents anamòrfiques.
La lent anamòrfica es refereix, en termes d'òptica, a una lent que augmenta de manera diferent l'eix vertical i l'horitzontal la imatge. Si ens referim a l'àmbit cinematogràfic, fa referència a un tipus d'objectiu compost per un sistema de lents cilíndriques i prismàtiques que permeten distorsionar les imatges en l'eix horitzontal per després a l'hora de projectar-la, descomprimir els costats deformats i aconseguir un format més ample de visualització

## Història

L'inventor del primer objectiu anamòrfic (denominat Hypergonar) l'any 1924 va ser Henri Chrétien. Aquest objectiu va permetre reduir gairebé fins a la meitat (horitzontalment) la imatge del fotograma, i al col·locar l'objectiu oposat davant del projector, va aconseguir retornar la proporció expandint la mida de la imatge. Coneixent aquest recurs, Claude Autant-Lara va decidir utilitzar-lo per primer cop al cinema el 1928 amb el film "Construire".
L'ús universal d'aquests objectius no va ser fins que la 20th Century Fox l'adoptés després que la seva patent expirés i experimentés amb les primeres Hypergonar de Chrétien. Quan el 1953 es va comercialitzar un nou objectiu anamòrfic, el Cinemascope, el cinema es trobava en batalla contra la televisió i va aprofita aquesta innovació per la creació de sistemes de pantalla ampla i so estereofònic de gran espectacularitat.
Aquest objectiu va permetre la compressió de la imatge en el fotograma, permetent el format panoràmic en una pel·lícula de 35 mm. abaratint la producció en contrast dels sistemes costosos com el Cinerama, que necessitava tres càmeres. Encara que els nous objectius suposaven més estalvi en la producció, d'altra banda complicaven l'enregistrament ja que l'ús d'aquests necessitava alguns requisits tècnics: una il·luminació intensa per evitar dificultats en l'enfocament i l'aparició d'algunes aberracions i distorsions a la imatge (estiraments horitzontals, centellejos, etc.). Poc després, l'any 1954, Panavision va desenvolupar un sistema de lents que disminuïa alguns problemes tècnics de les anteriors.
D'ençà que s'han anat creat una gran diversitat d'objectius anamòrfics, algunes compatibles amb càmeres digitals. A dia d'avui, continua sent una tècnica utilitzada al cinema fins i tot a la publicitat, pel seu atractiu, en les qualitats que les caracteritzen i l'estètica d'aparença cinematogràfica clàssica del cel·luloide.

## Bibliografia

* Konigsberg, Ira. 2004. Diccionari tècnic Akal de cinema. Akal, pàg. 291
* Russo, Eduardo A. 1998. Diccionari del cinema. Paidós, pàg. 144-145
* Sánchez Escalonilla, Antonio (coord.). 2003. Diccionari de la creació cinematogràfica. Barcelona: Ariel Cinema. pàg. 279.
# Nitrat de coure(I)

* No s'ha de confondre amb Nitrat de coure(II).
El nitrat de coure(I) és un compost iònic constituït per cations coure(1+), ${\ce {Cu^+}}$, i anions nitrat, ${\ce {NO3^-}}$, amb la fórmula química ${\ce {CuNO3}}$. És un compost inestable que només és conegut formant part de complexes de coordinació.

## Referències

* ↑ Moody, Bernard. Comparative Inorganic Chemistry (en anglès). Elsevier, 2013-10-22. ISBN 9781483280080.
# Mesos majors

Els mesos majors eren, en la societat preindustrial, sobretot en l'Antic Règim, els d'abril, maig, juny, és a dir: en els quals anava apropant-se el moment de la collita de cereals (més tardana com més al nord).
Determinaven una alça dels preus atès que s'anaven acabant les reserves de la collita de l'any anterior, sobretot si havia estat escassa i es preveia que la collita per recollir també ho seria. Les deficients comunicacions i la inexistència d'un mercat lliure o d'institucions eficaces de previsió feien impossible evitar-ho. El fet que el pa fos la base principal de l'alimentació, agreujava més aquestes crisis alimentàries, ja que es convertia en objecte d'una demanda inelàstica: es demanda més com més pugi el seu preu (al contrari del que prediu la llei de l'oferta i la demanda per a qualsevol altre tipus de producte); ja que en ser l'aliment més barat (i ho segueix sent malgrat el seu encariment enfront d'uns altres com la carn, en un context d'escasíssima varietat en els aliments quotidians), és una decisió racional, encara que perversa per al funcionament del mercat, augmentar la quantitat de pa i disminuir la quantitat d'aquests altres aliments més cars en la dieta per compondre la mateixa quantitat de despesa monetària, sempre en el límit de la subsistència.
L'escassetat i consegüent carestia determinava la reducció de l'alimentació de les capes populars, la gana i el descontentament social, que moltes vegades acabava produint conflictes, coneguts com a motins de subsistències, moltes vegades aprofitats políticament: Motí dels Gats (28 d'abril de 1699), Motí de Squillace (diumenge de rams de 1766), o la pròpia Revolució francesa (14 de juliol de 1789) es van iniciar en el final de la primavera i començament de l'estiu (en canvi, la Independència dels Estats Units, encara que se celebra el 4 de juliol, no té a veure amb cap protesta similar, com tampoc el Motí d'Aranjuez de 17 de març de 1808).

## Referències

* ↑ Cuaderno de las leyes, y agravios reparados a suplicacion de los tres Estados del Reino de Navarra, en sus Cortes Generales, celebradas en la ciudad de Pamplona los años 1817 y 1818 por la Magestad Real del Señor Rey don Carlos VI de Navarra y III de Castilla y en su real nombre por el Excmo. Señor Conde de Ezpeleta de Beire, pg. 212
* ↑ Gonzalo Anes Cultivos, cosechas y pastoreo en el España moderna, pg. 282.
# Neide Van-Dúnem

Neide Núria de Sousa Van-Dúnem Vieira (Luanda, 4 de juliol de 1986), també coneguda com a Neide o Neide Vieira, és una cantant, compositora, i actriu d'Angola. Neide va començar la seva carrera artística al teatre de Luanda en 2003 a l'edat de 17 anys i va debutar a la televisió a la mini sèrie Sede de Viver un any més tard. La seva carrera musical començà oficialment en 2007 amb el llançament de la cançó Olá Baby, inclosa al recopilatori Eu e Elas (vol 1), en duet amb Caló Pascoal, el videoclip de la qual fou el segon més valorat al Video Chart de MTV Africa. En 2016 fou nomenada consultora del ministeri de Joventut i Esports.

## Música
### 2006-2007: Olá Baby

En col·laboració amb el productor Caló Pascoal, l'aposta inicial de Neide en el negoci musical va venir en forma de duet amb el productor de la cançó Olá Baby, el senzill principal de l'àlbum de compilació Eu e Elas (vol 1) publicat el 29 d'abril de 2007. L'èxit comercial de la cançó va llançar la carrera de cantant de Neide i la va establir com una "doble amenaça" en el negoci de l'espectacle (cant i actuació).

### 2008-present: Teu Marido Casou/Esta Noite

Neide va decidir deixar la seva carrera com a artista independent i va començar a treballar en el seu àlbum de debut en solitari, escrivint totes les seves cançons. Els estils de música que va utilitzar van ser principalment kizomba i semba, però la influència de R&B és forta. Teu Marido Casou (com outra) va ser la primera cançó per reproduir a la ràdio, que es fou llançat posteriorment com un sol CD juntament amb la cançó Esta Noite. L'àlbum complet està programat per ser publicat durant el segon semestre del 2009.

## Filmografia

| Any | Títol | Paper | Observacions |
| 2008 | Momentos de Glória | | Curtmetratge |
| 2014 | One Helluva Day | | Curtmetratge |
| 2015 | Aram Aram | Club Goer | Llargmetratge |
| 2016 | Dias Santana | Celia Reis | Llargmetratge |

### Televisió

| Any | Títol | Paper | Observacions |
| 2008 | Para Além do Preconceito | | |
| 2006-2007 | Sede de Viver | Anita Bronca | |

## Referències

* ↑ MTV Base estreia esta noite primeiro vídeo clipe do projecto Eu e Elas, ANGOP, 28 de juny de 2007
* ↑ Ministro leva consultora ao congresso do MPLA, club-k.net, 31 d'agost de 2015
* ↑ Ministro nomeia atriz de novela como sua consultora, clube-k, 18 d'agost de 2016
* ↑ Caló Pascoal Ft Neide Van-Dúnem - Olá Baby videoclip a jet7angola

## Enllaços externs

* Neide Van-Dúnem a last.fm
# Mataplana

«Mataplana» té aquests significats:
* Mataplana (llinatge), antic llinatge de l'aristocràcia militar catalana
* Mataplana (la Pedra), masia al poble de la Pedra, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès)
* Castell de Mataplana, edifici al municipi de Gombrèn (Ripollès)
* Sant Joan de Mataplana, església romànica al municipi de Gombrèn (Ripollès)
* Serra de Mataplana, serra a cavall dels municipis de Cava (Alt Urgell) i Montellà i Martinet (Baixa Cerdanya)
# Felipe Aláiz de Pablo

Felipe Aláiz de Pablo (Bellver de Cinca (Baix Cinca), 1887 - París, 1959) fou un periodista i anarquista aragonès, militant de la CNT i de la FAI.
Fill de pare militar, que havia participat en la Guerra de Cuba i mare culta, estudià als instituts d'Osca i Lleida, i posteriorment, per a pilot de la marina mercant. A punt d'acabar-los, abandona els estudis, i passà a treballar coma periodista, col·laborant a El Sol de Madrid, entre 1912 i 1914, i a la Revista de Aragón de Saragossa i ben aviat dirigiria el setmanari Aragón. El 1920 fou membre del Comitè Regional de la CNT per Tarragona i el 1921 va formar part del Comitè de la CRTC en representació de Tarragona. Participà en la Conferència de Saragossa de 1922. Anà a Tarragona i a Barcelona on co-dirigí, amb Antonio García Birlán, la Revista Nueva. Col·laborà a Día Gráfico, La Noche i La Revista Blanca de Barcelona, i també a Lucha Social de Lleida des del 1919 al 1922. A Barcelona edità Crisol, junt amb Llibert Callejas el 1923, i fou director de Los Galeotes, de "Tierra y Libertad" el 1930, i redactor i director de Solidaridad Obrera (octubre 1931 - 1933), substituint Joan Peiró.
Fou detingut durant les vagues de principi de 1932, però des de la presó continuà dirigint Solidaridad Obrera. En acabar la guerra civil espanyola s'exilià a França des d'on seguí col·laborant a Solidaridad Obrera que s'editava a París. En l'escissió de la CNT de 1945, s'alineà amb els apolítics juntament amb Federica Montseny, Josep Peirats Valls i Germinal Esgleas Jaume. És autor d'una biografia de Buenaventura Durruti.

## Publicacions

* Quinet (1924)
* Un club de mujeres fatales (1932)
* María se me fuga de la novela
* Los aparecidos (1933)
* Para que la propaganda sea eficaz (1937)
* Vida y muerte de Ramon Acín (1938)
* Arte se escribir sin arte (1946)
* Hacia una federación de Autonomías Ibéricas (1945-)
* Tipos Españoles (1965)

## Referències

* 1 2 3 4 Martínez de Sas, María Teresa. Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. L'Abadia de Montserrat, 2000, p. 48–49. ISBN 978-84-8415-243-9.
* ↑ Soriano Jiménez, 2016, p. 155.
* ↑ Soriano Jiménez, 2016, p. 109.

## Bibliografia

* Carrasquer, Francisco. Felipe Alaiz. Estudio y Antología del primer anarquista español. Ed. Júcar, 1981.
* Soriano Jiménez, Ignacio Clemente. L'anarquisme a Tarragona (1917-1924). Formós Plaja i Carme Paredes. Publicacions Universitat Rovira I Virgili, 1 de febrer de 2016, p. 109. ISBN 978-84-8424-418-9.
* Espinet i Burunat, Francesc «TAVERA, S.. Solidaridad Obrera. El fer-se i desfer-se d'un diari anarcosindicalista (1915-1939)». Anàlisi: quaderns de comunicació i cultura, Núm.: 16, 1994. ISSN: 2340-5236 [Consulta: 7 agost 2016].

## Enllaços externs

* «Felipe Alaiz de Pablo». Fundación Acín. Arxivat de l'original el 9 de març 2016. [Consulta: 7 agost 2016].
* «Felipe Alaiz de Pablo». Ateneu Llibertari Estel Negre. [Consulta: 7 agost 2016].
* «Felipe Alaiz de Pablo – periodista, escritor y militante anarquista». CNT Puerto Real. Arxivat de l'original el 26 d’agost 2016. [Consulta: 7 agost 2016].
# Laura Blanco Guerrero

Laura Blanco Guerrero (Andújar, província de Jaén, 6 d'octubre de 1965) és un antiga ciclista de muntanya espanyola.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Atlanta, acabant 20a a la prova de Camp a través.

## Palmarès

* 1996
** Campiona d'Espanya en Camp a través

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Capverdians de Guinea-Bissau

Els capverdians de Guinea Bissau són residents de Guinea Bissau que són originaris o amb ascendència capverdiana.
L'Instituto das Comunidades estimà que l'any 2007 hi havia 2.000 capverdians vivint a Guinea Bissau. La majoria d'ells viuen a la capital del país, Bissau, o poden rastrejar llurs arrels capverdianes a l'illa de Santiago.

## Notables capverdians de Guinea Bissau

Els capverdians de Guinea Bissau són:
* Amílcar Cabral, líder pel moviment per la independència de Cap Verd i Guinea Bissau
* Luís Cabral, primer president de Guinea Bissau
* Honório Barreto, governador de la Guinea Portuguesa
* Carlos Lopes, assistent del Secretari General Adjunt i Director d'Afers Polítics en la seva Oficina Executiva

## Referències

* 1 2 "Quadros De Paises e Ciadades de Acolhimentos de Caboverdianos." Instituto das Comunidades

## Enllaços externs

* Central Intelligence Agency. "Guinea-Bissau." The World Factbook. 19 d'octubre de 2007. Arxivat 2010-12-28 a Wayback Machine.
# Silly (Bèlgica)

Silly (en való Ch’li, neerlandès Opzullik) és un municipi belga de la província d'Hainaut a la regió valona. Està situada en un triangle amb les viles d'Ath, Enghien i Soignies. Està compost per les seccions de Silly, Bassilly, Fouleng, Gondregnies, Graty, Hellebecq, Hoves i Thoricourt.
Viccionari
# Capverdians senegalesos

Els capverdians senegalesos són residents del Senegal que són originaris o amb ascendència capverdiana. En 1995 hi havia uns 25.000 capverdians a Senegal, principalment a Dakar.

## Història de l'emigració

Senegal es va fer popular com a destinació dels emigrants capverdians en la dècada de 1920, quan la immigració als Estats Units es va fer més difícil a conseqüència de la Llei de Quotes d'Emergència de 1921 i després de la Llei d'Immigració de 1924. Prèviament els Estats Units havien estat una via d'escapament per als capverdians que esperaven evitar la migració forçada a altres colònies portugueses com São Tomé i Príncipe o Angola. Les autoritats portugueses sovint es van negar a emetre passaports o permisos de viatge per a altres destinacions; tanmateix la proximitat del Senegal a Cap Verd va permetre als emigrants viatjar de forma clandestina. Normalment, les dones es van ocupar com a treballadores domèstiques a les cases dels colons francesos, mentre que els homes van ser emprats com a artesans. El flux d'emigrants de Cap Verd a Dakar va continuar fins a la dècada de 1950. Quan Senegal va aconseguir la independència el 1960 alguns capverdians van seguir els seus patrons colons francesos a França, augmentant el nombre de capverdians que ja es trobaven a França a ciutats com París, Versalles i Niça. No obstant això, molts altres van optar per romandre al Senegal.
Hi ha al voltant de 300 persones entre la comunitat capverdiana al Senegal que ha emigrat de tornada a Cap Verd. La majoria van completar la seva educació al Senegal, però després, incapaços de trobar una feina adequada al país del seu naixement, va arribar a Cap Verd buscant treball com a mestres o al camp de la salut. No obstant això, pocs pares capverdians senegalesos han seguit els seus fills de tornada a Cap Verd.

## Personatges destacats

* José Brito, Ministre d'afers exteriors capverdià
* Maria de Barros, cantant capverdiana estatunidenca, nascuda a Senegal
* Patrick Vieira,nascut a Senegal, antic futbolista jugador de la selecció francesa.
* Patrice Evra, nascut Senegal, antic futbolista que ha jugat a França.

## Referències

* ↑ Arena, 2002.
* ↑ «Cape Verdean Diaspora Population Estimates». [Consulta: 26 agost 2009].
* ↑ Carling i Batalla, 2008, p. 21.
* 1 2 Carling i Batalla, 2008, p. 23.
* ↑ Gilbert, Andrew «Maria De Barros opens a window to Cape Verde». Seattle Times, 26-05-2009 [Consulta: 19 abril 2010].

## Bibliografia

* Carling, Jørgen; Batalha, Luís. «Cape Verdean Migration and Diaspora». A: Transnational Archipelago: Perspectives on Cape Verdean Migration and Diaspora. Amsterdam University Press, p. 13–34. ISBN 978-90-5356-994-8.
* Arena, Joaquim. «The French-speaking Creoles of Cape Verde». A: Migrations et diversités au Cap-Vert, en Guinée-Bissau et Sao Tomé et Principe. PANOS Institute West Africa, 2002-11-01 [Consulta: 27 agost 2009].

## Enllaços externs

* Central Intelligence Agency. "Senegal." The World Factbook. 19 d'octubre e 2007. Arxivat 2020-08-31 a Wayback Machine.
* Border service authorities strengthen presence at Cape Verdean Embassy in Senegal Arxivat 2008-02-10 at Archive.is
# Neil Kinnock

Neil Gordon Kinnock (Tredegar, Gal·les 1942) és un polític britànic que fou Vicepresident de la Comissió Europea entre els anys 1999 i 2004 en la Comissió Prodi.

## Biografia

Va néixer el 28 de març de 1942 a la població de Tredegar, situada al comtat de Blaenau Gwent, fill d'un miner i d'una infermera. Va estudiar història a la Universitat de Cardiff, aconseguint graduar-se l'any 1965.
Actualment és president de la Universitat de Cardiff i del British Council. A pesar de les seves severes crítiques a la Cambra dels Lords acceptà l'any 2005 el títol honorífic de "baró de Kinnock".

## Activitat política
### Política nacional

Membre del Partit Laborista, l'any 1969 aconseguir ser membre de l'Executiva Nacional d'aquest partit i l'any 1970 fou escollit membre de la Cambra dels Comuns, càrrec que va mantenir fins al 1995. En la seva estada en aquesta cambra fou un dels principals opositors a Margaret Thatcher durant la Guerra de les Malvines (abril-juny de 1982).
Líder de l'oposició parlamentària entre 1983 i 1992, i vicepresident de la Internacional Socialista entre les mateixes dates, després de perdre tres eleccions consecutives contra Margaret Thatcher, el partit de Kinnock va respondre en 1988 amb una revisió integral de les polítiques i traslladar el partit al centre polític, començant per la campanya "Labour Listens" per recollir les opinions de la gent normal. L'ala esquerrana del partit va respondre amb Tony Benn desafiant Kinnock pel lideratge del partit, i en perdre, els partidaris de la revisió van avançar ràpidament. A les eleccions al Parlament del Regne Unit de 1992, el partit havia transformat la seva organització interna, i el seu programa electoral, Time to Get Britain Working Again, va expressar moltes de les conclusions de la revisió de polítiques. Malgrat la impopularitat del govern i la pèrdua de vots dels conservadors de John Major, el Partit Laborista no va poder imposar-se a les eleccions, en contra del que pronosticaven les enquestes. Després de perdre aquestes últimes eleccions abandonà la política activa al seu país.

### Política europea

El gener de 1995 fou nomenat Comissari Europeu del Transport en la Comissió Santer, càrrec que va mantenir fins al setembre de 1999 també sota la Comissió Marín. En la formació de la Comissió Prodi el setembre del 1999 fou nomenat Vicepresident de la Comissió, compaginant aquesta tasca amb la de Comissari Europeu d'Assumptes Administratius.

## Referències

* 1 2 3 Bevir, Mark «The Remaking of Labour, 1987-1997» (en anglès). Observatoire de la société britannique, 7, 2009.

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Neil Kinnock a la Comissió Europea
# Carrer dels Ferrers (Tordera)

El Carrer dels Ferrers és un carrer del municipi de Tordera (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer que va des del riu fent pujada fins a la plaça de la Vila, on s'accedeix a través d'un arc. Cases desiguals, noves i velles. Bastant deixat. Al final de tot, tocant el riu, a la vora del Parc Prudència Bertrana, hi ha un conjunt comercial nou sota el mirador que s'alça a la Plaça de la Vila. Dona la impressió que és una de les antigues portes de la Vila, dels antics accessos al poble des del riu. Les cases més antigues són de planta baixa i un pis.
Pel seu nom es podria deduir la vinculació artesanal de la vila respecte dels altres centres existents en el municipi.

## Referències

* 1 2 «Carrer dels Ferrers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Nombre d'Eckert

El Nombre d'Eckert és un nombre adimensional emprat en la mecànica de fluids. Expressa la relació entre l'energia cinètica d'un fluid i la seva entalpia, i és emprat per caracteritzar-ne la dissipació. El seu nom fa honor al professor Ernst R. G. Eckert.
Es defineix com
    ${\mathit {Ec}}={\frac {V^{2}}{c_{p}\Delta T}}={\frac {\mbox{Energia cinetica}}{\mbox{Entalpia}}}$
on
* $V$ = velocitat característica del fluid.
* $c_{p}$ = capacitat calorífica a pressió constant.
* $\Delta T$ = diferència de temperatures característica.

## Vegeu també

* Nombre de Brinkman
# Nicholas Webster

Nicholas Webster (24 de juliol de 1912 - 12 d'agost de 2006) va ser un director de cinema i televisió estatunidenc.

## Treball a televisió

Se'l recorda principalment pel seu programa de CBS The Violent World of Sam Huff (1960; amb el primer ús d'un micròfon sense fil a la televisió); el documental de l'ABC Close Up Walk in My Shoes (1961), nominat a un Emmy com a millor programa de televisió de l'any, va ser la primera vegada que la història dels afroamericans es va explicar amb les seves pròpies paraules a la televisió; Purlie Victorious (1963; també coneguda com Gone Are the Days!), la versió cinematogràfica de l'aclamada obra teatral d'Ossie Davis' protagonitzada per Davis, Ruby Dee, i Alan Alda en el seu primer paper cinematogràfic) i l'especial de l'ABC Ridin' the Rails: The Great American Train Story (1974), que comptava amb Johnny Cash (el programa fou reeditat per Wea Corp. el 2005).

## Santa Conquers the Martians

La seva obra coneguda és l'únic llargmetratge Santa Claus Conquers the Martians (1964), una de les favorites dels nens durant més de 40 anys i destacable per als amants del trivial com la primera pel·lícula de Pia Zadora.Originalment va ser ressenyada com "una pel·lícula per a nens que als adults no els importarà asseure's", tot i que més tard els germans Medved la van classificar com una de les les 50 pitjors pel·lícules de tots els temps i fou parodiada a la sèrie de televisió de ciència-ficció Mystery Science Theatre 3000, assegurant-se així el seu estat de culte en curs). El 1968 també dirigiria Mission Mars.

## Brequetes

* 1972: nominació tècnica al Emmy Award per The Plot to Murder Hitler: The Last Days of John D

## Referències

* ↑ «The Envelope: Hollywood's Awards and Industry Insider - Los Angeles Times». Los Angeles Times.
* ↑ Ridin' The Rails: The Great American Train Story|Johnny Cash Official Site
* ↑ Johnny Cash - Ridin' the Rails: The Great American Train Story - IGN
* ↑ SANTA CONQUERS THE MARTIANS (Nicholas Webster, 1964) on Vimeo
* ↑ «Film Threat – The Bootleg Files: "Santa Claus Conquers The Martians"». Filmthreat.com. Arxivat de l'original el 30 November 2012. [Consulta: 4 maig 2012].
* ↑ «Mystery Science Theater 3000 – Santa Claus Conquers the Martians». TV.com. Arxivat de l'original el 2009-08-22. [Consulta: 7 març 2011].
* ↑ Television Academy

## Enllaços eterns

* Ridin' the Rails on DVD