# Centre financer

L'FMI defineix un centre financer com a: centres financers internacionals (IFC), com ara Ciutat de Nova York, Londres i Tòquio; Els centres financers regionals (RFC), com Frankfurt, Chicago i Sydney; i els centres financers extraterritorials (OFC), com les Illes Caiman, Dublín i Singapur.
Els IFC, i molts RFC, són centres financers de servei complet amb accés directe a grans agrupacions de capital de bancs, companyies d'assegurances, fons d'inversions i mercats de capital cotitzats, i estan en grans ciutats mundials. Els OFC, i també alguns RFC, acostumen a especialitzar-se en serveis basats en impostos, com ara eines de planificació d'impostos sobre empreses, vehicles amb tracte de neutralitat fiscal, i banca a l'ombra/titulització i poden incloure ubicacions més petites (per exemple, Luxemburg) o ciutats estat (per exemple, Singapur). L'FMI observa un solapament entre els RFC i els OFC (per exemple, Hong Kong i Singapur són OFCs i RFC). Des de 2010, els acadèmics consideren l'OFC sinònim de paradís fiscal.

## Notes

* ↑ La definició del FMI, i exemples, de juny del 2000.
* ↑ Extraterritorial (Offshore) no es refereix a la ubicació de l'OCF (és a dir, molts OFC de l'FSF-FMI, com Luxemburg i Hong Kong, són onshore ("en el territori")), sinó que es refereix al fet que els majors usuaris de l'OC són no residents (és a dir, els usuaris no són domèstics)
* ↑ Un tracte de neutralitat fiscal ("Tax-neutral") és un terme que els OFC utilitzen per descriure estructures legals en què l'OCN no percep impostos, drets o IVA sobre els fluxos de fons al vehicle o durant la sortida (per exemple, sense impostos de retenció). Principals exemples són l'irlandès Fons d'inversió alternativa per a inversors qualificatius (QIAIF), i el SPC de les Illes Caiman.
* ↑ Això és des del voltant del 2010, després de les iniciatives posteriors al 2000 del FMI-OCDE-FATF sobre normes comunes, compliment regulatori i transparència bancària, que havien debilitat notablement l'atracció reguladora dels OFC sobre IFC i RFC.

## Referències

* ↑ «Offshore Financial Centers: IMF Background Paper». International Monetary Fund, 23-06-2000.
* ↑ James R. Hines Jr. «Treasure Islands». Journal of Economic Perspectives, 4, 24, 2010, pàg. 103–125. «Els paradisos fiscals també es coneixen com a "centres financers extraterritorials" o "centres financers internacionals", frases que poden comportar connotacions lleugerament diferents, però que s'utilitzen gairebé de manera intercanviable amb "paradisos fiscals"»
* ↑ Gabriel Zucman «The Missing Wealth of Nations: Are Europe and the U.S. Net Debtors or net Creditors?». The Quarterly Journal of Economics, 128, 3, 01-08-2013, pàg. 1321–1364. DOI: 10.1093/qje/qjt012. «Els paradisos fiscals són jurisdiccions amb impostos baixos que ofereixen a les empreses i a les persones oportunitats per evitar impostos (Hines, 2008). En aquest treball, utilitzaré l'expressió “paradís fiscal” i “centre financer extraterritorial” de forma intercanviable (la llista de paradisos fiscals considerats per Dharmapala i Hines (2009) és idèntica a la llista de centres financers extraterritorials considerats pel Fòrum d'Estabilitat Financera (FMI, 2000), llevat d'excepcions menors)»