OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Archibald Macintyre

Archibald Macintyre (Sheffield, 3 de juliol de 1908 - Cincinnati, 4 d'agost de 1967) va ser un matemàtic britànic.

## Vida i Obra

Macintyre es va educar a l'escola secundària de Sheffield fins al 1926, quan va ingressar al Magdalene College de la universitat de Cambridge, on es va graduar en matemàtiques el 1929. Aquest mateix any va encetar treballs de recerca sobre funcions meromorfes sota la direcció d'Edward Collingwood, qui li va dirigir la seva tesi doctoral el 1933. El curs 1930-31 va donar classes a la universitat de Swansea i el 1931 va ser nomenat professor de la universitat de Sheffield, en la qual va romandre fins al 1936 quan va ser nomenat professor del King's College d'Aberdeen (actualment universitat d'Aberdeen). El 1940 es va casar amb, la també matemàtica, Sheila Scott amb qui compartia interessos de recerca. El 1958 la parella va rebre una oferta per a ser professors visitants a la universitat de Cincinnati i l'any següent van renunciar tots dos als seus llocs a Aberdeen per romandre a Cincinnati. Malauradament, el 1960 va morir Sheila d'un càncer, pèrdua que va afectar profundament Macintyre. A partir de 1963 va ser catedràtic a Cincinnati, on va morir el 1967.
La seva producció científica consta d'una quarantena d'articles. Macintyre va fer contribucions significatives a la teoria de les funcions complexes i va tenir interessos amplis i profunds en l'anàlisi matemàtica i en les matemàtiques aplicades, incloses l'aerodinàmica, la dinàmica de fluids i altres camps relacionats. Va mantenir una intensa correspondència amb el matemàtic català Ferran Sunyer i Balaguer.

## Referències

* ↑ Bowen, 1969, p. 368.
* ↑ Bowen, 1969b, p. 365.
* ↑ Shankar, 1970, p. xii.
* 1 2 Bowen, 1969, p. 369.
* ↑ Ogilvie i Harvey, 2000, p. 821.
* ↑ Bowen, 1969, p. 379-380.
* ↑ Bowen, 1969b, p. 366 i ss.
* ↑ Malet, 1995, p. 211.

## Bibliografia

* Bowen, N.A. «Archibald James Macintyre» (en anglès). Bulletin of the London Mathematical Society, Vol. 1, Num. 3, 1969, pàg. 368-381. DOI: 10.1112/blms/1.3.368. ISSN: 1469-2120.
* Bowen, N.A. «Obituary A. J. Macintyre F.R.S.E.» (en anglès). Proceedings of the Edinburgh Mathematical Society, Vol. 16, Num. 4, 1969b, pàg. 365-372. DOI: 10.1017/S0013091500013043. ISSN: 0013-0915.
* Malet, Antoni. Ferran Sunyer i Balaguer (1912-1967). Institut d'Estudis Catalans, 1995. ISBN 84-7283-286-4.
* Ogilvie, Marilyn; Harvey, Joy. «Macintyre, Sheila Scott (1910-1960)». A: The Biographical Dictionary of Women in Science (en anglès). Routledge, 2000, p. 821-822. ISBN 0-415-92040-X.
* Shankar, Han (ed.). Mathematical Essays Dedicated to A. J. Macintyre (en anglès). Ohio University Press, 1970. ISBN 978-0-8214-0061-6.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Archibald Macintyre» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Groetsch, Charles. «Archibald James Macintyre 1908-1967». Mathematical Association of America. [Consulta: 1r gener 2022]. (anglès)
# Antoni Serra Planes

Antoni Serra Planes (Sant Jaume de Frontanyà, Berguedà, 8 de novembre de 1808 - Pallerols de Rialb, Noguera, 1875), fou un poeta del grup dels primers romàntics catalans i religiós català. Mentre era rector de Pallerols de Rialb, a la Baronia de Rialb, va escriure la major part de la seva obra. Situat entre el romanticisme i la renaixença, se'l considera un precedent de Jacint Verdaguer, però s'han perdut la majoria dels seus escrits. També fou conegut com a Lo Rector de Pallerols o Lo Frare del Puig.

## Biografia

Va estudiar primària a Vic, on va començar a escriure. El seu primer poema conservat és de poc abans d'entrar al convent dels franciscans de Girona, el 27 de setembre del 1828. A Girona va estudiar teologia va ser ordenat diaca el 26 de desembre de 1834. El 1835 va marxar de vicari a Olost de Lluçanès, va cursar moral a Berga i passà un any a Vernet, on emmalaltí. Per prescripció mèdica va anar al Puig de Rialb del 1841 al 1857, on a més de pregar feia de pagès i notari. El 1849 estava al convent de Berga amb els presoners que els carlins havien fet a Ripoll. Ocupà la rectoria de Pallerols de Rialb des del 1857 fins a la seva mort, el 1875.
Va deixar compilats els seus poemes en una Col·lecció de poesies catalanes (alguns de la seva època d'estudiant, però la majoria dels anys 1859-62), en vint-i-vuit quaderns manuscrits, ordenats per temes o gèneres: marians i hagiogràfics, de Nadal, goigs, contra les doctrines de protestantisme i contra els jocs i els balls. Estaven preparats per publicar, però no es va fer mai. Complementàriament, hi inclou còpies de cançons populars catalanes. En conjunt, suposen l'adhesió a la tradició popular (i, sovint, molt estrictament vallfogonesca), reforçada amb la referència a les melodies amb què s'han de cantar.
Destaca el poema Història de la Baronia de Riaub, el poema més llarg que s'hagi escrit mai d'un municipi català. Serra explica que el terme Pallerols prové d'un paller on es van refugiar uns homes. Hi explica la llegenda de la Mare de Déu de les Neus o de la Lluna que procedeix d'un viatge de Jaume Guardiola a Jerusalem que portà la imatge al Castell de Pallerols que restà amagada durant la invasió musulmana i fou després retrobada.

## Referències

* ↑ «Anton Serra i Planas | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 maig 2020].
* 1 2 Campabadal i Breu, Joan «L'obra poètica d'Anton Serra i Planes (1808-1875), lo Rector de Pallerols». . Ajuntament de la Baronia. ISSN: 0211-7096.
* 1 2 3 Masabeu, Josep. Pallerols de Rialb. Història i Personatges. Barcelona: Fundació Rialb, 2020. ISBN 978-84-09-19209-0.

## Bibliografia

* REIXACH, Jaume i GARCIA, Xavier. "Pantà de Rialb: elegia pel Mig Segre", a Llibre de butxaca, 136. Barcelona, Editorial Pòrtic, 1986. ISBN 978-84-7306-271-8
* BERNAUS I MARQUÉS, Amat. "Arxiu Fotogràfic de La Baronia de Rialb (1994-1996)". La Baronia de Rialb: Ajuntament de La Baronia de Rialb, 2007.
# Arquites d'Amfissa

Arquites d'Amfissa (grec antic: Ἀρχύτας, llatí: Archytas) fou un poeta gec nascut a Amfissa contemporani probablement d'Euforió de Calcis (segle iv aC), car els autors antics discutien si el poema Geranos era d'un o de l'altre, segons Ateneu de Nàucratis.
Plutarc en cita uns hexàmetres que parlen de la Lòcrida Ozòlia. Estobeu va preservar dues línies que deia que les havia inserit al poema Hermes d'Eratòstenes. Sembla ser el mateix Arquites que Diògenes Laerci anomena epigramatista, i sobre el qual Bió d'Esmirna va escriure un epigrama.

## Referències

* ↑ Archytas of Amphissa a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 273
# Arpella

«Arpella» té aquests significats:
* Arpella, denominació genèrica per a les aus del gènere Circus
* Arpella vulgar (Circus aeruginosus), ocell de rapinya de la família dels accipítrids
* Arpella cendrosa (Circus pygargus), ocell de l'ordre dels falconiformes molt similar a l'esparver d'estany (Circus cyaneus)
* Arpella pàl·lida (Circus cyaneus), ocell de la família dels accipítrids i molt semblant a l'esparver cendrós
* Arpella esparverenca, gènere Polyboroides,aus de la família dels accipítrids (Accipitridae)
* Arpella (Picris echioides), planta
Viccionari
# Astylosternus ranoides

Astylosternus ranoides és una espècie de granota que viu al Camerun.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. 2004. Astylosternus ranoides. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 18 de gener de 2008.

## Enllaços externs

* AMPHIBIAWEB (anglès)
# Armenteros

Armenteros és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 380 | 346 | 313 | 309 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca
# Aulacorhynchus

Aulacorhynchus és un gènere d'ocells de la família dels ramfàstids (Ramphastidae).

## Llista d'espècies

Aquest gènere està format per 13 espècies:
* tucanet gorjagrís (Aulacorhynchus albivitta).
* tucanet gorjanegre (Aulacorhynchus atrogularis).
* tucanet gorjablau (Aulacorhynchus caeruleogularis).
* tucanet becgroc (Aulacorhynchus calorhynchus).
* tucanet de bandes blaves (Aulacorhynchus coeruleicinctis).
* tucanet becnegre (Aulacorhynchus cyanolaemus).
* tucanet de Derby (Aulacorhynchus derbianus).
* tucanet de carpó vermell (Aulacorhynchus haematopygus).
* tucanet cellagroc (Aulacorhynchus huallagae).
* tucanet maragda (Aulacorhynchus prasinus).
* tucanet bec-estriat (Aulacorhynchus sulcatus).
* tucanet de Wagler (Aulacorhynchus wagleri).
* tucanet dels tepuis (Aulacorhynchus whitelianus).

## Referències

* ↑ J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie, i E. de Juana (eds.). 2017. Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
# Aquilini de Milà

Aquilini de Milà o de Colònia (mort el 1015 o el segle VII segons les fonts), és venerat com a màrtir per l'església catòlica i la seva festa se celebra el 29 de gener.
No s'ha de confondre amb un altre Aquilini, que va ser assassinat durant el regnat del rei vàndal Hunneric el 484. Tampoc s'ha de confondre amb un primer bisbe de Colònia que es deia Aquilini.

## Biografia

Nascut a Würzburg en una família noble, va estudiar teologia a Colònia, on es va convertir en sacerdot. Se li va oferir el bisbat de Colònia, però s'hi va negar, preferint convertir-se en un predicador errant.
Va viatjar a París, on va curar miraculosament algunes persones del còlera. Com a resultat, se li va oferir el bisbat de París, però també s'hi va negar. Va viatjar a Pavia, on va predicar contra els càtars, els maniqueus i els arris.
Després va viatjar a Milà, on, segons la tradició local, va ser apunyalat per un membre d'una d'aquestes sectes, juntament amb el seu company Constanci (Costanzo). El seu cos va ser llançat a un desguàs, a prop de la Porta Ticinese. El seu cos va ser trobat i enterrat a la Basílica de Sant Llorenç, Milà. Se li dedica la Cappella di Sant'Aquilino .

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2007-12-22. [Consulta: 27 desembre 2007].
* ↑ Basil Watkins. The Book of Saints: A Comprehensive Biographical Dictionary. Bloomsbury Publishing, 19 novembre 2015, p. 118–. ISBN 978-0-567-66415-0.
* ↑ «Patron Saints Index: Saint Aquilinus». Arxivat de l'original el 2005-11-16. [Consulta: 22 juny 2019].
* 1 2 Sant' Aquilino
* ↑ Matthew Bunson, Stephen Bunson, Our Sunday Visitor's Encyclopedia of Saints (Our Sunday Visitor Publishing, 2003), 118.
# Aquilino Soto Méndez

Aquilino Soto Méndez (Camagüey, Cuba, 1926 - Sabadell, 2 de setembre de 2015) va ser un atleta que va començar a competir als 62 anys. Va ser subcampió del món de 25 quilòmetres amb 70 anys.

## Biografia

Va néixer a Cuba, on els seus pares havien emigrat des de Vega de Valcarce (Lleó). La família es va establir a França quan ell tenia 6 anys i va retornar a Vega de Valcarce. De jove, Aquilino va emigrar a Sabadell, on va treballar en la indústria tèxtil i on, junt amb la seva dona Josefa, va criar les seves dues filles, Angelines i Maria José. Veí del barri de Campoamor de la capital vallesana, va començar a córrer quan ja tenia 62 anys, després d'acompanyar la seva neta de 8 anys a entrenar a les pistes d'atletisme de Sabadell. Al cap de poc, va començar a competir i a guanyar diferents trofeus de la seva categoria d'edat. Va competir per a la Joventut Atlètica Sabadell (JAS) i per a la secció d'atletisme del Club Natació Sabadell (CNS). El 1993 es va federar a la categoria de veterà a la Reial Federació Espanyola d'Atletisme. Entre les seves millors marques cal destacar la de subcampió del món de 25 quilòmetres (1 hora: 52 minuts i 33 segons), amb 70 anys; la de campió d'Espanya de mitja marató (21 quilòmetres) el 2002 o la medalla d'or de cros a Lloret de Mar en la categoria de majors de 80 anys. L'any 2012 va deixar de competir a causa d'una lesió, però el 2014 encara caminava dues hores cada dia. L'any 2014 va rebre un homenatge ciutadà per la seva dedicació al món de l'atletisme i de l'esport en general; el van organitzar la JAS, el CNS i l'Ajuntament de Sabadell a la Granja del Pas.

## Referències

* 1 2 3 «Mor el veterà atleta de Sabadell Aquilino Soto als 89 anys». Nació Sabadell. [Consulta: 2 setembre 2015].
* 1 2 Arroyo, Adrián. «Mor el veterà atleta Aquilino Soto als 89 anys». Ràdio Sabadell. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 2 setembre 2015].
* 1 2 Arenós, Paloma. «Unjubilado con muchamarcha». La Vanguardia. [Consulta: 2 setembre 2015].
* ↑ «Reconeixement a l'atleta de 88 anys, Aquilino Soto». Sabadell informa@!'. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 2 setembre 2015].
* ↑ «Mor als 89 anys Aquilino Soto, a qui l'atletisme va regalar una segona joventut». iSabadell. [Consulta: 3 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Entrevista a Aquilino Soto al programa De bona pell de Ràdio Sabadell
# Aquilino Etxarri Olloquiegi

Aquilino Etxarri Olloquiegi (Pasaia, 15 de març de 1969) és un exfutbolista basc, que jugava com a migcampista defensiu.

## Trajectòria esportiva

Va debutar a la primera divisió la temporada 93/94, en partit contra la UE Lleida. Va ser l'únic partit oficial amb el conjunt valencianista, tot i que va disputar altres d'amistosos. Al filial valencianista, el Mestalla, havia arribat provinent del Tomelloso. Abans havia jugat al Sanse i a la SD Eibar.
La carrera d'Etxarri ha prosseguit en nombrosos equips de Segona B i Tercera: Real Múrcia, CE Castelló, Pontevedra CF, Atlético Ceuta, Tomelloso, Pájara Playas de Jandia o Real Unión de Irún.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Etxarri
# Artogne

Artogne (Artògne en el dialecte local) és un municipi italià de la província de Brescia, a la regió de Llombardia.

## Referències

* ↑ Comuni-Italiani.it. «Elenco Comuni Provincia di Brescia» (en italià). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Artois

* Per a altres significats, vegeu «Comtat d'Artois».
L'Artois és un antic comtat de les Disset Províncies, que és inclosa al departament francès del Pas de Calais (regió dels Alts de França). Amida uns 4.000km² i una població de vora un milió d'habitants. Les principals ciutats són Arràs, Calais, Boulogne-sur-Mer, Saint-Omer, Lens i Béthune.

## Història

Durant l'època romana formaria el territori de la Civitas Atrebatensis, que fou incorporat al Regne Franc al s. V. Durant l'alta edat mitjana formarà part del comtat de Flandes.
Felip II August de França l'adquirí l'any 1191, i Lluís VIII el constituí en apanatge a favor del seu fill menor Robert (1216-50). Per successió femenina passà el 1302 als comtes palatins de Borgonya, el 1382 als comtes de Flandes i el 1405 als ducs de Borgonya, que en seguiren els destins dels dominis per més de dos segles.
L'accessió de la casa d'Àustria a la titularitat dels territoris borgonyons —amb un parèntesi de domini francès sota Lluís XI (1482-93)— dugué a través dels tractats de Seulis (1493) —que en separà el Boulonnais— i Madrid (1526) a fer gravitar l'Artois sota l'esfera del Sacre Imperi, fins a la seva incorporació total, on formà part del conglomerat dinàstic i territorial dels Països Baixos en les vicissituds històriques dels quals participà activament.
La política expansionista de la monarquia francesa assolí, com a resultat de les lluites de la Guerra dels Trenta Anys i de les successives guerres francoespanyoles, la cessió de l'Artois —sense Saint-Omer i Aire— per la pau dels Pirineus (1659) i la d'aquestes darreres àrees per la pau de Nimega de 1678. Des d'aleshores, ha format políticament part de França. Alguns membres de la família reial francesa han dut el títol de comtes d'Artois.
# Artocarpus mariannensis

¡'Artocarpus mariannensis és una espècie de planta amb flors del gènere Artocarpus de la família de les moràcies nativa de les illes Mariannes i l'illa Carolina.
Aquest tàxon va ser publicat per primer cop l'any 1847 a la revista Annales des Sciences Naturelles; Botanique pel botànic francès Auguste Trécul.Saccus mariannensis (Trécul) Kuntze és sinònims d'Artocarpus mariannensis:

## Referències

* 1 2 3 «Artocarpus mariannensis» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 8 juliol 2022].
* ↑ Trécul, Auguste «Sur les Artocapées. 5. Artocarpus mariannensis» (en francès i llatí). Annales des Sciences Naturelles. Troisième série. Botanique [París], vol. 8, 1847.
# Auelgau

L' Auelgau és un terme geogràfic per a un districte administratiu històric a l'àrea de l'actual districte de Rhein-Sieg a Renània del Nord-Westfàlia, Alemanya.
Au(e) és ara part del districte de Rhein-Sieg al sud d'Alemanya i és un prat humit (planes inundades). La paraula prové de la llengua mare germànica i altres indoeuropeus aqua ("aigua"). L'Au o Auel és una illa o un país ric en aigua. En documents antics s'escriuen sovint auwel a causa que la w era aleshores utilitzada.

## història

Històricament, l'àrea va ser esmentada per primera vegada com Auelgau el 722/723 (aualgawe), al codi de Bonn. Una segona menció apareix el 832 en una donació.
El 948 el país d'Auelgau apareix per primera vegada associat a un comtat d'Auelgau amb un comte de nom Hermann que era un fidel seguidor del rei. Quedaven exclosos del domini els territoris i béns reials i els llocs que eren béns eclesiàstics. El 996 el palgravi (comte palatí) Hermann Pusillus, que governava sota la dinastia otoniana la Lotaríngia, va supervisar també el comtat d'Auelgau amb Michelberg. A Hemann el va heretar el seu fill Ezzo, fundador de la nissaga dels ezzònides o ezzonians (Ezzons). Ezzo també va governar el Bonngau i el Ruhrgau. El seu germà Hezelin va rebre el Zülpichgau i, probablement, l'Eifelgau.
Com que els fills d'Ezzo van rebre altres possessions, el Auelgau va passar a la seva mort a Enric, un nebot (fill d'Hezelin). Un fill d'Ezzo, Hermann, va ser arquebisbe de Colònia, i va governar les terres del riu Rin i Tomburg i l'Abadia de Brauweiler. El seu successor, l'arquebisbe Anno de Colònia va comprar després més béns als Ezzònides. Com a resultat, hi va haver una guerra entre l'arquebisbe i el Ezzònides que finalment va acabar amb la transferència de la titularitat de Michelberg a l'Arquebisbat. Això va transformar el castell en 1066 derivant en un monestir.

## Comtes Ezzònides

* Hermann I, 922/948 comte a l'Auelgau
* Eberhard II, comte a l'Auelgau 953, † 966, el seu fill
* Godofreu, 966/970 comte a l'Auelgau Graf, germà
* Hermann Pusillus, 996, comte a l'Auelgau, † 996, nebot d'Hermann I
* Ezzo (Erenfred), † 1034, fill d'Hermann Pusillus
Successor legal dels Ezzons van ser (segon un acte de l'abadia de Siegburg de 1139) al sud els comtes de Sayn; la resta fou per l'arquebisbat de Colònia. El 1182 el territori d'Auelgau fou reconegut als comtes de Sayn. Després de la mort d'Enric III de Sayn, l'Auelgau va passar als senyors de Blankenberg i Löwenburg fins que va caure a poc a poc a mans dels comtes de Berg.

## Referències

* P. Gabriel Busch: Kapellenkranz um den Michaelsberg, Verlag Abtei Michaelsberg, 1985
# Lena Hjelm-Wallén

Lena Hjelm-Wallén (Sala parish, 14 de gener de 1943) és una política sueca. El 1968, Hjelm-Wallén es va convertir en membre del Parlament suec (Riksdag) i va ocupar diversos càrrecs al gabinet, començant el 1974 com la ministra més jove fins a aquella data. Membre del partit socialdemòcrata, va exercir com a ministra d'Educació de 1982 a 1985, com a ministra d'Afers Exteriors de 1994 a 1998 i com a vicepresidenta del primer ministre de 1995 a 2002.
Ha estat presidenta del Consell d'Administració de l'Institut Internacional per la Democràcia i l'Assistència Electoral (IDEA), una organització intergovernamental amb 25 Estats membres l'objectiu dels quals és secundar un canvi democràtic sostenible a tot el món.

## Referències

* ↑ Dick Henriksson. «Söker en lyssnande ledare» (en swedish). Göteborgsposten, 19-12-2006. [Consulta: 14 setembre 2018].
# La playa DC

La playa DC és una pel·lícula dramàtica colombiana en coproducció amb el Brasil i França dirigida i escrita per Juan Andrés Arango i protagonitzada per Luis Carlos Guevara, James Solís i Andrés Murillo. Va competir en la secció Un Certain Regard al 65è Festival Internacional de Cinema de Canes i va ser seleccionada com la representant colombiana als Premis Oscar de 2013, encara que finalment no va ser nominada.

## Sinopsi

Tomás és desplaçat de Buenaventura a la ciutat de Bogotà per la violència. Allí ha d'emprendre la cerca de Jairo, el seu germà menor, que ha desaparegut als carrers d'aquesta gran ciutat.

## Repartiment

* Luis Carlos Guevara com Tomás.
* James Solís com Chaco.
* Andrés Murillo com Jairo.

## Reconeixements

En 2013 va ser triada com la Millor Pel·lícula en els Premis Macondo, lliurats per l'Academia Colombiana de Artes y Ciencias Cinematográficas. També va rebre el premi Radio Exterior de España de la XIX Mostra de Cinema Llatinoamericà de Catalunya

## Referències

* ↑ «2012 Official Selection». Cannes. [Consulta: 19 maig 2012].
* ↑ «Colombia opta por "La playa D.C." para el Oscar mientras que Sudáfrica se inclina por "Four corners». premiososcar.net. [Consulta: 23 setembre 2013].
* ↑ «Colombia Submits 'La Playa DC' for Academy Awards' 2014 Foreign Language Film Competition». Latinos Post. [Consulta: 30 setembre 2013].
* ↑ «'Roa': la gran ganadora de los premios Macondo». , 30-11-2013 [Consulta: 9 febrer 2022].
* ↑ La Muestra de Cine Latinoamericano de Cataluña premia la película “Mejor no hablar de ciertas cosas” y homenajea a Josep M. Queraltó, cineytele.com, 22 d'abril de 2013

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# La playa de los ahogados

La playa de los ahogados és una pel·lícula espanyola de drama i suspens dirigida per Gerardo Herrero, adaptació de l'obra A praia dos afogados de Domingo Villar. Va ser estrenada el 10 d'octubre de 2015 en 110 sales d'Espanya, 20 d'elles a Galícia, en una versió doble, en gallec i en castellà. És protagonitzada per Carmelo Gómez, que interpreta al detectiu Leo Caldas, Pedro Alonso en el paper de Valverde, i Luis Zahera com Arias. El rodatge es va realitzar a Nigrán i a Vigo, amb exteriors a la praia de Madorra, Panjón i el nucli urbà de la ciutat olívica.

## Argument

Un matí, el cadàver d'un mariner és arrossegat per la marea fins a la costa. Si no tingués les mans lligades a l'esquena, Justo Castelo seria un altre dels fills de la mar que va trobar la mort entre les aigües mentre pescava. Sense testimonis ni pistes de l'embarcació del mort, el lacònic inspector Leo Caldas se submergirà en l'ambient mariner de la vila, tractant de solucionar el crim.

## Repartiment

* Carmelo Gómez com Leo Caldas.
* Luis Zahera com José Arias.
* Pedro Alonso com Marcos Valverde.
* Tamar Noves com Diego Neira (fuster).
* Darío Loureiro com Diego Neira (jove).
* Marta Larralde com Alicia Castelo.
* Celia Freijeiro com Ana (dona de Valverde).
* Antonio Garrido com Rafael Estévez.
* Lucía Regueiro com Rebeca Neira.
* Carlos Blanco com Hermida.
* Fernando Morán com Manuel Trabazo.
* Rosa Álvarez com Lola (dona de Trabazo).
* Celso Bugallo com a pare de Caldas.
* Déborah Vukusic com Clara García.
* Luis Iglesia com Guzmán Barrio (forense).
* Fran Peleteiro com Ferro.
* Vicente Montoto com Alberto (oncle de Caldas).
* María Vázquez com Irene Vázquez (farmacèutica).
* Ernesto Chao com Somoza.
* Celso Parada com a Amo Eligio.
* Pepo Suevos com a Sotsinspector Lanja.
* Betlem Constenla com Veciña d'Arias.
* Rei Chao com Antonio Sousa.
* Manolo Romón com a metge de l'hospital.

## Referències

* ↑ Redacción «Vigo, 90 años como plató de cine». , 06-08-2014 [Consulta: 25 gener 2020].
* ↑ R. Sotelino, Begoña «Arranca en Nigrán el rodaje de «La playa de los ahogados»». , 05-05-2014 [Consulta: 11 gener 2020].
* ↑ Redacción «Vigo, plató de cine desde 1923: estas son las películas que se han rodado en la ciudad». www.vigoe.es, 02-03-2018 [Consulta: 24 agost 2020].
* ↑ La playa de los ahogados a Fotogramas

## Enllaços externs

* la playa de los ahogados a "Somos cine", rtve.es
* Col·loqui sobre la pel·lícula a Versión española, rtve.es
* Tràiler de la pel·lícula a YouTube