OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La mort en aquest jardí

La mort en aquest jardí (títol original en francès: La Mort en ce jardin , en castellà: La muerte en el jardín) és una pel·lícula franco- mexicana dirigida per Luis Buñuel i estrenada el 1956. Ha estat doblada al català.

## Argument

Per escapar-se a la repressió policíaca a conseqüència de la revolta dels buscadors d'una mina de diamants, un grupuscle, guiat per l'aventurer Chark, s'enfonsa al bosc verge i haurà d'enfrontar a mil i un perills…
Aquesta pel·lícula d'aventures té l'empremta del simbolisme: la religió (el sacerdot Michel Piccoli), la carn, els diners i les institucions (Simone Signoret prostituta, Charles Vanel terratinent) voregen la puresa (Michèle Rodardon sordmut) en un vent de revolta (l'aventurer Georges Marchal). Surrealisme amb les escenes de la prostituta en vestit de nit enmig de la jungla i de l'autèntica verge en les preses amb les forces naturals (la seva cabellera embolicada amb la d'una altra verge, el bosc) i renaixement d'un món finalment depurat: el guia i la verge que voguen junts sobre una mar quieta…

## Repartiment

* Georges Marchal: Chark
* Simone Signoret: Djin
* Michel Piccoli: el pare Lizzardi
* Michèle Rodardon: Maria Castin
* Charles Vanel: Castin
* Federico Curiel: no surt als crèdits

## Al voltant de la pel·lícula

Simone Signoret va dir:
| « | La muerte en el jardín segurament no és la principal pel·lícula de Buñuel, però aquests tres mesos de rodatge a Mèxic han comptat per mi, Michel Piccoli i Charles Vanel, com unes vacances inoblidables. Potser també per Georges Marchal però com que no l'he tornat a veure, no he tingut l'ocasió de xerrar amb ell com ho faig avui encara amb Charles i Michel, o encara amb Colette Crochot, l'apuntadora. En principi, hi havia Buñuel; tots els actors que han treballat amb ell ja ho han dit abans de mi: passar la seva jornada amb Don Luis, no és anar al treball, és divertit. [...] i després hi havia l'Óscar. Óscar Dancigers, el més rus dels productors mexicans, després d'haver estat el més rus dels emigrants, el més rus dels encantadors russos - penso amb Kessel i amb Anatole Litvak. [...] i després hi havia els meus dos còmplices, Vanel i Piccoli, i les mistificacions enormes, i les batalles amb gots d'aigua, que es van convertir en galledes d'aigua. Finalment, hi havia Mèxic. Desafio a qui sigui de no enamorar-se de Mèxic - no parlo dels paisatges, parlo de la gent. Semblo folklòric parlant: millor, el folklore és de vegades bo, quan expressa el seu sentit real, és a dir quan es dedica a la paraula «poble». Aniré fins i tot fins a dir pueblo. | » |

## Referències

* ↑ «La mort en aquest jardí». esadir.cat.
* ↑ «La mort en ce jardin» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Extracte de les seves memòries, La nostàlgia no és més que el que era , Éditions du Seuil, París, 1975, ISBN 2-02-004520-6
# Legió III Flavia Salutis

La Legió III Flavia Salutis (tercera legió Flàvia «de la salut o de la salvació») va ser una legió romana de la que qasi no se'n sap res, a par del que en diu la Notitia Dignitatum.
Va ser una legió comitatensis, creada per l'emperador Constanci II (337-361), juntament amb la I Flavia Pacis i la II Flavia Virtutis, i les tres van ser creades per lluitar a la part oriental de l'Imperi Romà. Va lluitar també a l'Àfrica.

## Referències

* ↑ Lendering, Jona. «Legio III Flavia Salutis». Livius.org. [Consulta: 24 octubre 2022].
# Legió VI Hispana

La Legió VI Hispana va ser una legió romana de la que gairebé no se'n sap res. Es coneix una inscripció trobada a Aquileia on un signifer d'aquesta legió ofereix un sacrifici a Mitra. Segurament aquesta inscripció era del temps de l'emperador Felip l'Àrab (244-249).
Es creu que la va fundar Septimi Sever o potser el seu successor Caracal·la, ja que les primeres notícies són de després de l'any 210. Sembla que va ser aniquilada a la batalla d'Abritus, entre l'exèrcit romà i una federació de tribus escites comandades pel rei Cniva, que va tenir lloc a Mèsia l'any 251.

## Referències

* ↑ Lendering, Jona. «Legio VI Hispana». Livius.org. [Consulta: 28 octubre 2022].
* ↑ Seyrig, Henri «Legio VI Hispana». Bulletin de correspondance hellénique, 47, 1923, pàg. 489-490.
# Lemuropisum

Lemuropisum etimologia "pèsol de lemur" és un gènere de plantes amb flors de la família lleguminosa o Fabaceae. Pertany a la subfamília Caesalpinioideae.
És originari de les zones semiàrides de Madagascar

## Algunes espècies

* Lemuropisum edule- Lemuropisum comestible
# Leiningen-Falkenburg

Leiningen-Falkenburg fou una línia comtal alemanya sorgida el 1541 per divisió de la línia Leiningen-Hartenburg. Es va procedir al repartiment el 1658 sorgint les branques Leiningen-Heidesheim, Leiningen-Guntersblum, i Leiningen-Dagsburg (nova).

## Comtes de Leiningen-Falkenburg

* Emich X 1541-1593
* Felip Jordi (a Dagsburg) 1593-1640
* Joan Lluís (a Heidesheim) 1593-1625
* Emich XII (a Heidesheim) 1625-1658
* Joan Casimir (a Dagsburg 1640-1658) 1640-1688
# Leocadia Santa Cruz

Leocadia Santa Cruz (Guatemala, s. XIX) va ser una pintora guatemalenca.
Va ser deixebla del miniaturista Francisco Cabrera, difusor del retrat burgès a Guatemala. Va ser premiada a diverses exposicions de pintura de la Societat Econòmica d'Amics del País. sostenidora d'una escola de dibuix. Posteriorment, va estar present el 1846 a les exèquies en honor a Cabrera un any després de la seva mort. Va realitzar un retrat del seu mestre, que després va donar a la societat esmentada, que va ser col·locat al saló principal de la seu de l'entitat. Juntament amb els altres deixebles, Santa Cruz no va arribar a assolir el nivell artístic del seu mestre.

## Referències

* 1 2 Urquizu, Fernando. La mujer en el arte guatemalteco (tesi) (en castellà). Universitat de San Carlos de Guatemala, 1997, p. 36-37.
* ↑ Milla, José. Memoria que presentó a la sociedad económica en la junta general celebrada el 13 de mayo de 1847 (en castellà). Guatemala: Imprenta de la Aurora, 1847, p. 15.
* ↑ Garavito, Humberto. Francisco Cabrera, miniaturista guatemalteco (1781-1845) (en castellà). Guatemala: Tipografía Nacional, 1945.
* ↑ Luján Muñoz, Jorge. «Francisco Cabrera» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 26 setembre 2021].
# Lara Salvador Peydro

Lara Salvador Peydro (Vinalesa, 1986), també coneguda com La Peydro, és una actriu i dramaturga valenciana.
Es va llicenciar en Interpretació per l'Institut de Teatre de Barcelona el 2011 i realitza diversos cursos de creació i dramatúrgia, interpretació, coreografia, dansa i cant el que la fa ser una artista multidisciplinària. La seua mare és vestuarista i el seu pare és el músic Jesús Salvador Chapi cofundador del Grup de Percussió Amores amb el qual ha col·laborat en diferents espectacles.
Com a actriu destaquen les seues actuacions en obres com Nosotros no nos mataremos con pistolas escrita i dirigida per Víctor Sánchez, premi Max Autoria Revelació 2016 i per la qual Lara Salvador rep el premi de l’Associació d'Actors i Actrius Professionals de València (AAPV) com a Actriu Revelació el 2015. O Alpenstock de Rémi de Vos dirigida per Ricard Soler amb que va obtindre el Premi a la Millor Actriu en els Premis BBVA de Teatre de 2019.
A l'àmbit audiovisual destaca el curtmetratge El Replà (2017) també guardonat amb el premi de «Millor actriu» en festival de Curtmetratges Ciutat d’Eivissa, i Parany una minisèrie d'À punt. El 2021 estrena Qué sabe nadie o les cançons de Penèlope? una obra escrita, dirigida i interpretada per ella mateixa que mescla el cabaret, el concert i el teatre amb el qual obté el premi Russafa Escènica 2020 de la ciutat de València.

## Referències

* 1 2 «Lara Salvador Peydro actriu i creadora». [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ «Sala Russafa estrena el primer proyecto escénico de Lara Salvador» (en castellà). el Diario, 14-04-2021. [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ Bettonica, Toni Polo. «Penèlope desfà el nus del dolor», 16-06-2021. [Consulta: 8 desembre 2021].
# Les Eres de Guardiolans

Les Eres de Guardiolans (o de Gardilans) és una masia situada al terme municipal de Vilada, al Berguedà, que està inventariada com a patrimoni immoble al mapa de patrimoni cultural de la Generalitat de Catalunya amb el número d'element IPAC-3730. Està en bon estat de conservació i havia tingut un ús agropecuari. Actualment és una casa que és un hotel de turisme rural.

## Situació geogràfica

S'arriba a les Eres de Guardiolans per una pista forestal que surt del km 34 de la carretera C-26 entre Berga i Vilada.

## Descripció i característiques

Les Eres de Guardiolans són un conjunt d'edificacions d'una antiga i important pairalia, format per una gran casa de pagès coberta a dues aigües i altres nombroses edificacions annexes, entre les quals l'interior d'una capella familiar, del segle xvii, advocada a Santa Magdalena, situada a ponent, que destaca per la seva esplèndida sala, de grans dimensions i ben agençada. Està situada a un antic veïnat entre planes de conreu, envoltades de bosc.
Una altra edificació que crida l'atenció és una masia, de planta basilical, coberta a doble vessant i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a llevant. És un mas grandiós amb una eixida del segle xviii a llevant i amb un cos bàsic del segle xvi o principis del XVII. Totes les seves llindes són de pedra i hi tenen gravades les dates de les diferents ampliacions. I així, totes les parts més nobles i de sustentació, estan fets amb carreus de pedra i, els envans més antics, amb parets de morter de pedra.

## Història

Es creu que Guardiolans s'originà durant l'època de l'Imperi Romà.
Les primeres notícies documentals sobre Guardiolans es remunten als segles X i XI en documentació que pertany a l'antic monestir de Sant Pere de la Portella. El lloc era possessió del monestir i era propietat de la baronia de la Portella i dels senyors del Castell de Roset, que estava ubicat a l'antiga parròquia de Santa Magdalena de Guardiolans.
Des de 1443, es coneix l'arbre genealògic de la família: Francina de les Eres es casà amb Bernat de Merola que adoptà el nom de la casa.
A començaments del segle xvi el nom "de les Eres" fou canviat -per un pubill- pel de "Comelles" i el segle xix, per l'actual, "Anglerill". També hi ha una data a la llinda de la porta, "1637".
Durant els segles XVII-XVIII, en un moment de puixança econòmica, es va restaurar l'edifici principal i els seus annexos, passant a tenir l'estructura que hi ha en l'actualitat. També en aquesta època es va reformar la capella familiar i s'hi va construir un altar barroc important que té pintures del mestre Viladomat que fou destruït completament durant la Guerra Civil. A la capella també en destacaven unes campanes d'aliatge de platí.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Les Eres de Guardiolans». Fitxes de patrimoni cultural. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2015].
* 1 2 3 4 «Les Eres de Guardiolans». leseres.com. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Berguedà
# Les Eres de Vilada

Les Eres de Vilada és una masia situada al terme municipal de Vilada, al Berguedà, que està inventariada com a patrimoni monumental al mapa de patrimoni cultural de la Generalitat de Catalunya amb el número d'element IPAC-3729. Originalment tenia un ús agropecuari i segons la fitxa del mapa de patrimoni està en desús. El seu estat de conservació és bo.

## Situació geogràfica

Les Eres de Vilada és una masia que està situada al km 1.5 de la carretera que va de Vilada a Castell de l'Areny.

## Descripció i característiques

Les Eres de Vilada és una construcció civil que és una masia de planta irregular amb un seguit d'annexos afegits a mesura que s'anava ampliant la casa. Bàsicament, l'estructura principal correspon al segle xvii i esdevé un cos central al mig de les construccions afegides. Aquesta part es troba coberta a dues vessants i amb un carener paral·lel a la façana principal, orientada a llevant. Aquest esquema és el que dificulta més les ampliacions i fa que aquestes siguin més desordenades. El cos més nou de l'edifici es correspon amb l'eixida o galeria oberta del mur del migdia del segle xviii o principis del XIX. La casa està deshabitada tot i que els seus propietaris viuen a una casa que hi ha al costat.

## Història

El fogatge de 1553, esmenta dins la parròquia i terme de Sant Joan de Vilada, a "Jaume Heres", possible propietari de les Eres de Vilada, que no hem de confondre amb la gran pairalia de les Eres de Guardiolans.

## Referències

* 1 2 3 «Les Eres de Vilada». Fitxes de patrimoni. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Berguedà
# Les Escabroses

Les Escabroses és el nom d'un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en territori del poble del Mas de Vilanova.
Està situat a l'esquerra del riu de Carreu i a la dreta de la llau de les Collades, al vessant nord-est de Sant Corneli, a ponent de la Costa Gran i de la Serra de Montagut.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Literalisme jurídic

El literalisme o textualisme és una teoria d'interpretació de la llei segons la qual el significat ordinari d'un text legal ha de regir la seva interpretació, on es postula la interpretació de la llei per mitjà del mètode exegètic, per això no es consideren les fonts no textuals, com ara: l'esperit del legislador en la sanció d'aquesta llei (mètode històric), el problema que va intentar posar remei a aquesta llei (mètode teleològic) o preguntes substantives respecte a la justícia o rectitud d'aquesta llei.
A la Cort Suprema dels Estats Units, el jutge conservador Antonin Scalia va ser-ne un dels principals exponents.

## Referències

* ↑ Dueñas, Óscar «Lecciones de Hermeneutica Juridica». . Universidad del Rosario, 2009, p. 114.
* ↑ Keith E. Whittington, Constitutional Interpretation: Textual Meaning, Original Intent, and Judicial Review (2001). ISBN 978-0-7006-1141-6.
* ↑ «Supreme Court Justice Antonin Scalia is dead». [Consulta: 18 juny 2018].
# Lagunitas-Forest Knolls

Lagunitas-Forest Knolls és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 1.835 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lagunitas-Forest Knolls tenia 1.835 habitants, 745 habitatges, i 475 famílies. La densitat de població era de 166,3 habitants/km².
Dels 745 habitatges en un 35,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,1% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 36,2% no eren unitats familiars. En el 26,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 5,2% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 35,4% de 45 a 60 i un 5,6% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,5 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 55.917 $ i la renda mitjana per família de 72.411 $. Els homes tenien una renda mitjana de 60.035 $ mentre que les dones 40.625 $. La renda per capita de la població era de 31.504 $. Entorn del 4,1% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lagunitas-Forest Knolls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lagunitas-Forest Knolls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Lavandí

El lavandí (Lavandula x intermedia (Emeric in loisel. (L. burnati Briq.)), Lavandula hybrida o Lavandula x hybrida) és una planta híbrida entre l'espígol (Lavandula officinalis Chaix) i el barballó (Lavandula latifolia Vill.).
És un híbrid natural que es forma als llocs on es troben aquestes dues espècies parentals de Lavandula, ja que, encara que floreixen en èpoques diferents (l'espígol ho fa abans que el barballó), la floració se solapa i es poden encreuar. El lavandí floreix de juliol a agost.
Algunes races d'aquest híbrid són cultivades. En aquest cas, la multiplicació es fa per esqueixos. Produeix tres vegades més quantitat d'oli essencial que l'espígol.
Aquest híbrid és originari de la regió mediterrània.

## Descripció

És un arbust de tiges ramificades que arriba a fer un metre d'alçada i és més alt que les altres espècies de Lavandula. Presenta les característiques dels progenitors; de vegades, més d'un que no pas de l'altre. Les fulles són enteres, linears, de disposició oposada i amb el marge revolut. Els verticils florals són variables, llargs o curts, tancats o divergents, etc., segons a quin dels progenitors tendeixi l'híbrid. Presenta una bràctea membranosa i dues bràctees verds linears a cada costat de la bràctea central. La corol·la varia des del color viola fins al blanc. És una planta molt aromàtica.

## Ús

Es cultiva extensivament per fer-ne oli essencial. De fet, és molt més conreat que no pas l'espígol, ja que el lavandí té vígor híbrid, que el fa més resistent i productiu que l'espígol, encara que l'oli essencial de lavandí no és tan apreciat com l'oli essencial d'espígol. Se’n fan servir les espigues florals (inflorescències) dessecades i les summitats florals.
Els principals usos i propietats del lavandí són semblants als de l'espígol. Té propietats antiespasmòdiques, antisèptiques, diürètiques, cicatritzants i analgèsiques. Es fa servir en forma d'infusió, decocció, tintura, pomada i loció.

## Referències

* ↑ Activo foro
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ «Tutallernatural,com». Arxivat de l'original el 2013-02-28. [Consulta: 28 juliol 2012].
* ↑ Herbotecnia.com
# Lavandulol

El lavandulol és un alcohol monoterpènic que es troba en una varietat d'olis essencials com l'oli essencial d'espígol. El terme fa referència a qualsevol dels dos enantiòmers. L'enantiòmer-(R) és natural i té una aroma descrita com "dèbil olor floral i a base d'herbes, amb un matís afruitat de cítrics fresc lleugerament llimona"; l'enantiòmer-(S) només té una olor dèbil.
El lavandulol i els seus èsters s'utilitzen a la indústria del perfum i s'han identificat com a feromones d'insectes.

## Referències

* ↑ Sakauchi, Hiroyuki; Kiyota, Hiromasa; Takigawa, Shin-ya; Oritani, Takayuki; Kuwahara, Shigefumi «Enzymatic Resolution and Odor Description of Both Enantiomers of Lavandulol, a Fragrance of Lavender Oil». Chemistry & Biodiversity, 2, 9, 01-09-2005, pàg. 1183–1186. DOI: 10.1002/cbdv.200590088.
* ↑ Innocenzi, P. J.; Hall, D. R.; Cross, J. V. Journal of Chemical Ecology, 27, 6, 2001, pàg. 1203-1218. DOI: 10.1023/A:1010320130073.
* ↑ Zada, A.; Dunkelblum, E.; Assael, F.; Franco, J. C.; Silva, E. B. da; Protasov, A.; Mendel, Z. «Attraction of Planococcus ficus males to racemic and chiral pheromone baits: flight activity and bait longevity». Journal of Applied Entomology, 132, 6, 01-07-2008, pàg. 480–489. DOI: 10.1111/j.1439-0418.2008.01277.x.
# Le Beau Serge

Le Beau Serge és una pel·lícula francesa de Claude Chabrol, estrenada el 1958.

## Argument

François torna al seu poble després d'anys d'absència. Hi retroba el seu amic Serge el qual, del seu matrimoni amb Yvonne, va tenir un nen trisòmic nascut mort i es va enfonsar en l'alcohol.

## Repartiment

* Edmond Beauchamp: Glomaud
* Gérard Blain: Serge, el marit de Yvonne
* Jean-Claude Brialy: François, l'amic de Serge que torna al país
* Bernadette Lafont: Marie
* Michèle Méritz: Yvonne, la dona de Serge
* Claude Cerval: El sacerdot
* André Dino: El doctor Michel
* Jeanne Pérez: Senyora Chaunier, l'hostalera
* Michel Creuze: El forner
* Philippe de Broca: Jacques Rivette de la Chasuble
* Claude Chabrol: La Truffe
* Michel Roussange: Michel
* Géo Legros i la seva orquestra
* Harry Max
* Jean Gruault
* Etienne Loinaud
* Christine Dourdet

## Al voltant de la pel·lícula

* Le Beau Serge és considerada com la primera pel·lícula de la nouvelle vague.
* El rodatge s'ha desenvolupat del 4 de desembre de 1957 al 4 de febrer de 1958 a Sardent, al departament de la Cruesa, poble on Claude Chabrol va passar la seva infantesa durant la guerra.

## Premis

* Premi al millor director en el Festival Internacional de Cinema de Locarno 1958.
* Premi Jean-Vigo el 1959.

## Referències

* ↑ «Claude chabrol». Cinémathèque française. [Consulta: 13 març 2019].
* ↑ «Claude chabrol, ses deux films». [Consulta: 19 agost 2016].
* ↑ Dudley Andrew. Claude Chabrol. Manchester: Manchester University Press, 1999, p. 14.
# Lenin v 1918 godu

Lenin v 1948 godú (en alfabet ciríl·lic Ленин в 1918 году, traducció literal en català Lenin el 1918) és una pel·lícula soviètica de 1939 dirigida per Mikhaïl Romm amb E. Aron i I. Simkov com a codirectors. La històrica i biogràfica pel·lícula té com a taló de rerefons la guerra civil russa que s'ha iniciat immediatament després de l'esclat de la revolució d'Octubre i mostra com, des del Kremlin, Lenin intenta reconduir la nació malgrat les intrigues que s'urdeixen contra ell.

## Argument

El 1918 Rússia està immersa en plena guerra civil i el país passa fred i misèria. A Moscú, el recent proclamat govern soviètic s'ha instal·lat al Kremlin i sota la direcció de Lenin i Stalin s'esforça per fer sortir el país de la crisi.
La major part del seu temps, Lenin el dedica a acollir humils ciutadans de l'emergent nació socialista amb els quals dialoga i debat. Un destacat episodi de la pel·lícula té lloc quan fins i tot Lenin es reuneix amb un Kulak de la ciutat de Tambov.
La delicada situació en què es troba el govern es veu a més afeblida per la secreta conspiració que el comandant Mateiev, a basa de suborns, està tramant en contra de Lenin. Planejat meticulosament, l'atemptat contra el líder soviètic és finalment perpetrat durant el seu discurs davant dels treballadors de la fàbrica Mikhelson.
Lenin sobreviu als trets de pistola disparats per Fanni Kaplan i es recupera lleugerament de les ferides mentre la nació viu amb inquietud la lenta evolució del malalt, que s'incorpora de nou al treball encara convalescent.

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1939. Palma d'Or