OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lewistown (Pennsilvània)

Lewistown és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 8.998 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lewistown tenia 8.998 habitants, 4.023 habitatges, i 2.281 famílies. La densitat de població era de 1.728,4 habitants/km².
Dels 4.023 habitatges en un 27,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,3% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 43,3% no eren unitats familiars. En el 38,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,1% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 19,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.568 $ i la renda mediana per família de 30.606 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.812 $ mentre que les dones 19.523 $. La renda per capita de la població era de 14.733 $. Entorn del 16,4% de les famílies i el 21,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lewistown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lewistown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bathygobius fishelsoni

Bathygobius fishelsoni és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba al Mar Roig.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1878. Quatrième mémoire sur la faune ichthyologique de la Nouvelle-Guinée. Arch. Néerl. Sci. Nat., Haarlem, Països Baixos. v. 13 3. 35-66.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Ginsburg, I., 1947. American species and subspecies of Bathygobius, with a demonstration of a suggested modified system of nomenclature., J. Wash. Acad.Sci., 37(1):275-284.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Miller, P. J. i Stefanni, S., 2001. The eastern Pacific species of Bathygobius (Perciformes: Gobiidae)., Revista de Biología Tropical, 49(Supplement 1):141-156.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Peso filipí

El peso filipí (en tagàlog piso ng Pilipinas o, simplement, piso; en anglès Philippine peso o, simplement, peso) és la moneda de les Filipines. El codi ISO 4217 és PHP i s'abreuja amb un símbol especial, ₱ (Unicode: U+20B1); quan manca la font, el símbol se substitueix habitualment per una simple P, o bé una P amb una línia horitzontal en comptes de dues (P). Es divideix en 100 cèntims (sentimos / centavos).

## Història

Els primers pesos que van circular a les Filipines ho feren sota la dominació espanyola, i es tractava sobretot de pesos mexicans, si bé n'hi circulaven també d'espanyols i d'altres colònies, sovint sobregravats per al seu ús a les illes. El 1852, el banc colonial espanyol (Banco Español-Filipino) emet els primers bitllets de peso específics per a l'arxipèlag, sota la denominació de pesos fuertes. Durant el període revolucionari (1898-1901), el govern rebel també va treure els seus propis bitllets i monedes de peso.
Acabat aquest curt període d'independència, la colonització nord-americana organitza l'encunyació de pesos de plata, d'un dòlar de pes, entre 1903 i 1912. És d'aquesta època que prové el format únic dels bitllets filipins, segons el model dels dòlars nord-americans. De 1941 a 1944, es van emetre bitllets tant per part dels ocupants japonesos com per part de la guerrilla.
Arran de la independència del 1946, el 3 de gener del 1949 es va crear el Banc Central de les Filipines, encarregat des d'aleshores de l'emissió de les monedes i els bitllets.

## Monedes i bitllets

Emesa pel Banc Central de les Filipines (Bangko Sentral ng Pilipinas), en circulen monedes d'1, 5, 10 i 25 cèntims i d'1, 5 i 10 pesos, i bitllets de 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 i 1.000 pesos. Les monedes de valor més baix (1, 5 i 10 cèntims), tot i continuar tenint valor legal, no circulen gaire i el banc central ja no n'encunya.

## Taxes de canvi

* 1 EUR = 53,4344 PHP (6 de desembre de 2012)
* 1 USD = 40,9299 PHP (6 de desembre de 2012)

## Vegeu també

* Peso

## Enllaços externs

* Banc Central de les Filipines (anglès)
# Despreniment (paracaigudisme)

En paracaigudisme, el terme despreniment s'utilitza per referir-se a la desconnexió entre el paracaigudes principal i l'arnès-contenidor en el cas d'un malfuncionament del sistema com a preparació per a l'obertura del paracaigudes de reserva. El sistema de triple anell en els paracaigudes permet el ràpid despreniment en un cas d'emergència.
En el paracaigudisme modern, l'arnès té dos contenidors, un per al paracaigudes principal i l'altre per al de reserva. Tots dos contenidors estan construïts sobre la mateixa «motxilla», on la reserva es troba per sobre del principal. En el cas d'un malfuncionament del paracaigudes principal, cal desprendre'l abans d'obrir la reserva per evitar-ne l'embolic. A aquesta acció se l'anomena despreniment.
S'han creat molts tipus de sistemes de despreniment. Entre els més populars hi ha les variacions del Capewell release system i el sistema de triple anell creat l'any 1970 per Bill Booth, del qual diferents variants són actualment les més usades tant en paracaigudisme esportiu com a militar.
El despreniment mitjançant el sistema de triple anells es porta a terme estirant la maneta de despreniment, ubicada a la part dreta de l'arnès. En molt rares ocasions, el paracaigudes principal podria quedar enredat al paracaigudista i caldria usar un ganivet de ganxo per desprendre.
# Ajuntament de Vilalba dels Arcs

L'Ajuntament de Vilalba dels Arcs és un edifici de Vilalba dels Arcs (Terra Alta) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de carreu i buixardats entre mitgeres, amb planta baixa i dos pisos, amb tres obertures simètriques a cadascun. La planta baixa és centrada per la portalada d'arc de mig punt, amb una finestra d'arc rebaixat a cada banda, i porta de fusta amb decoració de motius vegetals i geomètrics. Al primer pis les tres obertures comparteixen un balcó seguit. Al segon pis hi ha tres finestres. Sobre el finestral central del primer pis hi ha esculpit l'escut de la vila i la data de 1889.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Vilalba dels Arcs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].
# Jean Devalde

Jean Émile Arthur Dewalde dit Jean Devalde (Anvers, província d'Anvers, 8 d'octubre de 1888 – Neuilly-sur-Seine, Hauts-de-Seine, 12 de juliol de 1982) va ser un actor i empresari cinematogràfic francès d’origen belga.

## Biografia

Casat amb l'actriu Janine Viénot, esdevingué, després de la seva carrera. actor, l'empresari sobretot de Pierre Fresnay, Yvonne Printemps, Pierre Richard-Willm i Edwige Feuillère.

## Filmografia

* 1911 : Le Trust ou les Batailles de l'argent de Louis Feuillade
* 1917 : Judex 1 : Prologue + L'ombre mystérieuse de Louis Feuillade
* 1917 : Judex 2 : L'expiation de Louis Feuillade
* 1917 : Judex 3 : La meute fantastique de Louis Feuillade
* 1917 : Judex 4 : Le secret de la tombe de Louis Feuillade
* 1917 : Judex 5 : Le moulin tragique de Louis Feuillade
* 1917 : Judex 8 : Les souterrains du château rouge de Louis Feuillade
* 1917 : Judex 9 : Lorsque l'enfant parut de Louis Feuillade
* 1917 : Judex 10 : Le secret de Jacqueline de Louis Feuillade
* 1917 : Judex 11 : L'ondine... et Sirène de Louis Feuillade
* 1923 : Le Gamin de Paris de Louis Feuillade
* 1923 : La Guitare et le jazz-band de Gaston Roudès
* 1924 : L'Ombre du bonheur de Gaston Roudès
* 1926 : Le Juif errant de Luitz-Morat
* 1932 : Enlevez-moi de Léonce Perret

## Notes i referències

* ↑ Naturalisations et réintégrations. Journal Officiel, 28 juillet 1957, p. 7476, à disponible a Gallica.
* ↑ Naturalisations et réintégrations. Rectificatifs au Journal Officiel. Journal Officiel, 15 septembre 1957, p. 8885, à disponible a Gallica.
* ↑ L'any 1957 a l'ajuntament del districte 9 de París, segons el web Les gens du cinema.
* ↑ Contrairement à certaines sources, il n'apparait pas dans l'épisode 6.
# Ka'a Póra

La Ka'a Póra, Caaporá o Caá Porá és una criatura fantàstica de la mitologia guaraní. És un tipus de dona fantasma a l'estat de Rio Grande do Sul (Brasil) o un home enorme a la regió mesopotàmica de l'Argentina. Entre els grups no guaranís, rep el nom de Kripandufuá. La Ka'a Póra és representada com una dona la qual és ama de tots els animals del forest. Si està en bones relacions amb un caçador, el pot ajudar en la seva tasca. Si, per contra, no hi té bona relació, li agafa els gossos, als quals apallissa aprofitant la seva invisibilitat, permitent així que la seva presa fugi del lloc. En la mitologia guaraní, la Ka'a Póra és un fantasma enorme de la forest, amo i protector dels animals de la forest. S'ajuda a caminar amb un bastó, i fuma amb una pipa feta d'una calavera i una tibia. Pot aparèixer montat sobre un pecarí, l'últim de la baconada la qual està sent exterminada pels caçadors, deixant-los idiotitzats o dunt-los altres desgràcies. S'alimenta dels animals perduts ferits pels caçadors o que no van ser trobats per aquests. També pot alimentar-se de persones, als quals xucla fins a descartar només els intestins, que deixa tirats per terra.

## Bibliografia

* Colombres, Adolfo. Seres sobrenaturales de la cultura popular argentina (en castellà). Buenos Aires: Ediciones Del Sol, 1984, p. 47. ISBN 9509413003.
* Morel, Héctor; Dalí Moral,José. Diccionario mitológico americano: dioses, razas, leyendas (en castellà). Buenos Aires: Kier, 1987, p. 33. ISBN 9501703274.

## Vegeu també

* Jasy Jatere, criatura de la mitologia guaraní relacionada amb la lluna i la fecunditat
# Les Solanes (Herba-savina)

Les Llaus és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble d'Herba-savina.
Està situat a prop i a migdia d'Herba-savina, al sud del Tros de Narriu de Tarrufa. És entre la llau del Canalot, a ponent, i la llau dels Bancals, a llevant, a la dreta del riu de Carreu, al nord del Serrat de les Serretes.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Crossocheilus atrilimes

Crossocheilus atrilimes és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les conques dels rius Mekong i Chao Phraya a Laos, Tailàndia i Cambodja.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2000. Diagnosis of a new genus and 64 new species of fishes from Laos (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Bagridae, Syngnathidae, Chaudhuriidae and Tetraodontidae). J. South Asian Nat. Hist. 5(1):37-82.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cunsigliu di a Lingua è di a Cultura Corsa

Cunsigliu di a Lingua è di a Cultura Corsa (Consell de la Llengua i de la Cultura Corsa, CLCC) és un organisme creat per la Col·lectivitat Territorial de Còrsega mitjançant una proposta de l'u de juliol de 2005 per a reflexionar sobre la difusió de la llengua corsa, i votat el gener de 2007 a l'Assemblea de Còrsega. Està format per tres òrgans:
* Un comitè científic (CS), presidit per Ghjacumu Thiers, redactor de l'informe sobre la llengua votat a l'Assemblea de Còrsega elaborat de gener a desembre de 2006 sobre els principals problemes de la societat insular. Organitza jornades temàtiques.
* Comitè de pilotatge i d'orientació (CPO)
* Una instància política.
El seu cap és Jean-Guy Talamoni.

## Enllaços externs

* Activitats del CLCC Arxivat 2009-02-16 a Wayback Machine.
* Fotografies d'alguns membres
# La Hita Bigordana

La Hita Bigordana (francès Lafitte-Vigordane) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Alta Garona.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Iòdel

El iòdel o yodel és una modalitat de cant de les muntanyes alpines de Suïssa i del Tirol (tant d'Itàlia com d'Àustria), en el qual la melodia inclou salts molt sobtats entre els registres greu i agut.
És una forma de cant que implica canvis repetits i ràpids de tonalitat entre el registre de pit baix (o "veu del pit") i el registre del capçal d'altura o falsetto. La paraula iòdel es deriva de la paraula jodeln alemanya (i originalment austro-bavarès), que significa "pronunciar la síl·laba jo". Aquesta tècnica vocal s'utilitza en moltes cultures del món.
El iòdel alpí va ser una tradició rural antiga a Europa i es va fer popular a la dècada de 1830 com a espectacle en teatres i sales de música. A l'Àfrica Central, el iòdel era una forma de comunicació que anunciava la ubicació i la identitat del iòdeler. Als Estats Units, els joglars ambulants cantaven en iòdel al segle xix, i el 1920 la companyia de gravació Victor va incloure 17 iòdels al seu catàleg. Els historiadors de la música acrediten el primer enregistrament del país per incloure el iòdel a Riley Puckett el 1924. El 1928, barrejant el iòdel alpí amb el treball tradicional, el blues, el hobo i la música cowboy, Jimmie Rodgers va publicar el seu enregistrament "Blue Yodel No. Rodgers"
La popularitat del iòdel va durar la dècada de 1940, però a la dècada del 1950 es va fer rar escoltar el iòdel en la música country o occidental. Els suïssos Amish mantenen la pràctica del iòdel fins avui. A Europa, el iòdel és una característica important de la música tradicional (Volksmusik) de Suïssa, Àustria i del sud d'Alemanya i es pot escoltar en moltes cançons populars contemporànies, que també apareixen a les emissions de televisió habituals.

## Referències

* ↑ Perfect Sound Forever – Online Music Magazine Arxivat 4-3-2016 a Wayback Machine.
# KaNgwane

KaNgwane fou un bantustan sud-africà implantat pel govern de l'apartheid. S'hi va constituir una administració semi-independent per als habitants de l'etnia swazi.
Anomeant amb anterioritat "Territori Swazi", li atoragaren autogovern nominal el 1981. La capital era Schoemansdal. Fou el menys poblat dels deu bantustans, amb uns 183.000 habitants segons estimacions. El 1994 fou reintegrat a Sud-àfrica i forma part de les províncies de Mpumalanga i KwaZulu-Natal.
A diferència dels altres homelands, KaNgwane no adoptà una bandera distintiva.

## Referències

* ↑ Dennis Austin. South Africa, 1984. London: Routledge & Kegan Paul Ltd. 1985. p. 54.
* ↑ Leroy Vail. The Creation of Tribalism in Southern Africa. California: University of California Press. 1989. pp. 310-316.

## Bibliografia

* „Informa” April 1981 vol XXVIII No 3 (The Department of Foreign Affairs and Information of RSA, newspaper)
# Les Solanes (Hortoneda)

Les Solanes és una ampla solana del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble d'Hortoneda.
Es troba al nord-oest d'Hortoneda, a la dreta del barranc de la Creu i a l'esquerra de la llau del Racó del Pou, al nord de les Obagues de Senllí i a migdia del Racó del Pou. És també al nord-est de les Barrancs.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Crossocheilus gnathopogon

Crossocheilus gnathopogon és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sumatra.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aluísio Francisco da Luz

Aluísio Francisco da Luz (portuguès: Índio) (Cabedelo, 1 de març de 1931 - 19 d'abril de 2020), més conegut com a Índio, fou un futbolista brasiler de les dècades de 1950 i 1960.

## Trajectòria

Destacà a diversos clubs brasilers com Bangu, Flamengo, Corinthians i América. Amb el Flamengo guanyà tres campionats estatals. Jugà al RCD Espanyol a finals dels anys 1950 i inici de 1960. Fou internacional amb Brasil.

## Palmarès

* Torneio Início do Campeonato Carioca: 2
    Flamengo : 1951, 1952
* Campionat carioca: 3
    Flamengo : 1953, 1954, 1955

## Referències

* ↑ Perfil Arxivat 2020-11-21 a Wayback Machine. Fora de Jogo (portuguès)
* ↑ «Jornal dos Sports» (en portuguès).
* ↑ Sanjoanense Arxivat 2020-10-02 a Wayback Machine. FutPt (portuguès)
* ↑ «Décimo maior artilheiro da história do Flamengo, Índio morre aos 89 anos». globoesporte, 19-04-2020. [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ Estatística Fla-Estatística (portuguès)
* ↑ Unzelte, Celso. Almanaque do Timão (en portuguès). Ed. Abril, 2005.
* ↑ Aluísio Francisco da Luz a BDFutbol
* ↑ «Seleção Brasileira (Brazilian National Team) 1953-1956». RSSSF Brasil Marcelo Leme de Arruda, 20-02-2011.
* ↑ «Seleção Brasileira (Brazilian National Team) 1957-1958». RSSSF Brasil Marcelo Leme de Arruda, 05-04-2010.
* ↑ «Todos os brasileiros - 1954» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* (portuguès) Perfil a CBF
# Deodat I

Deodat I (Roma, ? - id. 618) fou un prevere romà, Papa entre 615 i 618. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.
Va ser escollit Papa el 10 d'octubre de l'any 615. Una bona part del seu pontificat el va dedicar a curar leprosos i apestats. Va ser el primer a utilitzar el timbre pels decrets pontificis. Així, el seu és el timbre més antic que es guarda al Vaticà.
Va morir a Roma el 8 de novembre de l'any 618.

## Referències

* ↑ «Deodat I». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ Guiley, Rosemary. The Encyclopedia of Saints (en anglès). Infobase Publishing, 2001, p. 3. ISBN 978-1-4381-3026-2.
* ↑ Bevington, David «The Staging of Twelfth-Century Liturgical Drama in the Fleury Playbook». Comparative Drama, 18, 2, 1984, pàg. 97–117. DOI: 10.1353/cdr.1984.0011. ISSN: 1936-1637.
* ↑ Limjoco, Uriel R. The Popes: A Brief Synopsis (from Peter to Francis) (en anglès). Covenant Books, Inc., 2021-04-26. ISBN 978-1-63630-743-5.
# General Grant National Memorial

El General Grant National Memorial o simplement la Grant's Tomb és un mausoleu on es troba el cos del general Grant que va ser un dels principals actors de la Guerra de Secessió, i el 18è President dels Estats Units. Es troba al barri de Morningside Heights al nord de Manhattan, a Nova York. El memorial està construït prop del Riverside Park, que domina el Hudson River. És la ciutat de Nova York que va ser escollida per acollir el monument, ja que Grant hi anava sovint, i volia retre homenatge als habitants de la Big Apple que l'havien sostingut durant els darrers anys de la seva vida.
L'edifici principal del memorial és obra de l'arquitecte americà John H. Duncan que va imaginar una estructura en granit i marbre. Els treballs es van acabar el 1897. La gestió de l'indret, que representa el mausoleu més gran dels Estats Units, és garantida per la National Park Service, que s'ocupa igualment de l'Estàtua de la Llibertat. Per concebre l'edifici, Duncan s'hauria inspirat en un dels primers mausoleus coneguts, que era també una de les Set meravelles del món antic, el Mausoleu d'Halicarnàs, però en ser poc precisos els plànols existents, va prendre també de model altres edificis funeraris. L'edifici va ser pagat per una gran contribució pública. Més d'un milió de persones van assistir a l'exhibició funerària de Grant el 1885. D'una longitud total d'11 km, va ser marcada per la presència de diversos generals de la Unió (estats del nord durant la guerra) i dels estats del Sud reunits, així com del president Grover Cleveland. La tomba va ser inaugurada el 27 d'abril de 1897, en ocasió dels 75 anys del naixement de Grant, i l'esdeveniment va reunir gairebé tanta gent com l'exhibició funerària, però aquesta vegada en presència del president William McKinley.
A l'entorn del memorial s'hi troben uns bancs recoberts amb mosaics, clarament inspirats en el trencadís gaudinià i els bancs del Park Güell. Van ser realitzats per Pedro P. Silva entre 1972 i 1974.

## Enllaços externs

* Fitxa del monument a la web del National Park Service (anglès)
* Grant Monument Association (anglès)
* La marxa fúnebre feta per a Grant (anglès)