OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castelvetrano

Castelvetrano (sicilià Castedduvitranu) és un municipi italià, situat a la regió de Sicília i a la província de Trapani. L'any 2008 tenia 30.586 habitants. Limita amb els municipis de Campobello di Mazara, Mazara del Vallo, Menfi (AG), Montevago (AG), Partanna, Salemi i Santa Ninfa.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Giovanni Pompeo | Centredreta |

## Personatges il·lustres

* Giovanni Gentile, pedagog
* Salvatore Giuliano, mort a Castelvetrano

## Galeria d'imatges

* Castelvetrano, Font de la Nimfa
* Selinont, Temple d'Hera
* Mar de Triscina
# Casa Prat

«Casa Prat» té aquests significats:
* Casa Prat de Lleida,
* Casa Prat (Olot), habitatge a la ciutat d'Olot (la Garrotxa)
* Casa Prat (Vic),
* Casa Prat de la Riba, museu de la vila de Castellterçol, a la comarca del Moianès
* Casa Francesc Prat i Bosch, edifici modernista obra de Joan Amigó al carrer de Mar de Badalona (Barcelonès)
# Catharina van Knibbergen

Catharina van Knibbergen (La Haia ?) fou una pintora neerlandesa, de l'Edat d'Or neerlandesa especialitzada en paisatge.

## Biografia

D'acord amb RKD fou influenciada pel pintor Bartholomeus Breenbergh, i va ser la filla del també pintor de paisatges François van Knibbergen. El 1660 es va convertir en membre de la Confraria Pictura, i diversos paisatges signats per ella han aparegut als inventaris de l'època a la Haia.

## Referències

* ↑ «Catharina Knibbergen» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 10 març 2016].
# Cases Riera

Cases Riera és una obra d'Arenys de Mar (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de dues cases bessones de tres plantes i composició simètrica, construïdes entre els anys 1921 i 1925, inspirades en l'arquitectura civil del gòtic català. Els portals d'entrada son amb arcada de mig punt i dues columnetes exemptes, més endins hi ha una altra porta amb vidres plomats. Al segon pis hi ha unes golfes amb porxos de columnetes i arquets de mig punt i un gran ràfec de protecció, de la façana. Les cobertures són amb guardapols d'estil goticitzant. Al primer pis hi ha balcons. Estan situades a la part alta de la riera i destaquen pel seu volum i qualitat.

## Referències

* ↑ CEDIP. «Cases de la Riera (Arenys de Mar - Maresme)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Cases Riera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].
# Casuari unicarunculat

El casuari unicarunculat (Casuarius unappendiculatus) és un gran ocell no volador de la família dels casuàrids (Casuariidae) que viu en zones de selva humida o empantanegada del nord de Nova Guinea, incloent les illes Yapen, Batanta i Salawati.

## Taxonomia

Edward Blyth va identificar per primera vegada el casuari unicarunculat a partir d’un exemplar d’un aviari situat a Calcuta, Índia, el 1860. El nom del gènere Casuarius deriva de la paraula malaia kesuari "casuari", mentre que el nom de l'espècie unappendiculatus es refereix a la cresta única de l'espècie. Oficialment, no hi ha subespècies, tot i que alguns autors enumeren diverses subespècies.

## Descripció

Té un plomatge negre dur i rígid, una pell facial blava i una cresta a la part superior del cap. Té un coll i una garra de color vermell brillant o groc. Els peus són enormes i forts amb una llarga urpa semblant a punyal al dit intern. Els individus d'ambdós sexes són similars. El mascle, de 30 a 37 kg, és més petit que la femella, amb una mitjana de 58 kg, cosa que la converteix en la quarta espècie d’aus vives més pesades després de l’estruç comú, l'estruç somali i el casuari comú. Aquestes aus mesuren 149 cm de llarg i tenen una alçada d'1,5-1,8 m. En comparació amb el casuari comú, aquest té un bec lleugerament més curt, de 12 a 13,7 cm, però una longitud tarsiana lleugerament més gran, de 28 a 33,2 cm.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Grzimek, Bernhard. Grzimek's animal life encyclopedia.. 2a edició. Detroit: Gale, ©2003-©2004. ISBN 0-7876-5362-4.
* ↑ International), BirdLife International (BirdLife. «IUCN Red List of Threatened Species: Casuarius unappendiculatus», 01-10-2017. [Consulta: 12 setembre 2021].
* ↑ Gotch, A. F.. Latin names explained : a guide to the scientific classification of reptiles, birds & mammals. Nova York: Facts on File, 1996. ISBN 0-8160-3377-3.
* ↑ «Casuarius unappendiculatus (Northern Cassowary) - Avibase». [Consulta: 12 setembre 2021].
# Épinonville

Épinonville és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 80 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Épinonville era de 80 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 51 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família, 11 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 51 habitatges eren cases. Dels 34 habitatges principals, 31 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 8 tenien tres cambres, 10 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 29 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Épinonville el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 8 |
| 12 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 44 persones, 30 eren actives i 14 eren inactives. De les 30 persones actives 28 estaven ocupades (17 homes i 11 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 14 persones inactives 7 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Épinonville hi havia 12 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.152 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Épinonville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Épinonville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Castelldans

Castelldans és un municipi de la comarca de les Garrigues.

## Geografia

* Llista de topònims de Castelldans (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 30 | 34 | 39 | 109 | 515 | 772 | 978 | 973 | 1.323 | 1.443 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 1.508 | 1.445 | 1.340 | 1.328 | 1.282 | 1.156 | 1.040 | 978 | 972 | 972 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 949 | 943 | 959 | 967 | 955 | 1.004 | 1.029 | 1.009 | 1.028 | 976 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 958 | 931 | 930 | 895 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Llocs d'interès

* Museu de l'Oli i del Món Rural
* Tossals Bessons
* Ermita de la Mare de Déu de Montserrat
* Les ruïnes del castell
* La font del Clinc- Clinc
* Matxerri
* Mas de Melons

## Vegeu també

* Santa Maria de Castelldans

## Referències

* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 49. ISBN 84-393-5437-1.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament Arxivat 2020-08-09 a Wayback Machine.
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
* Història de Castelldans
# Centerburg

Centerburg és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.432 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Centerburg tenia 1.432 habitants, 504 habitatges, i 363 famílies. La densitat de població era de 863,9 habitants per km².
Dels 504 habitatges en un 42,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 27,8% no eren unitats familiars. En el 25,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 17,6% de 45 a 60 i un 16% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.750 $ i la renda mediana per família de 46.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.097 $ mentre que les dones 27.353 $. La renda per capita de la població era de 16.764 $. Aproximadament el 3,6% de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Centerburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Centerburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Catedral de Santa Eulàlia

«Catedral de Santa Eulàlia» té aquests significats:
* Catedral de la Santa Creu i Santa Eulàlia o Catedral de Barcelona
* Catedral de Santa Eulàlia d'Elna, edifici al municipi francès d'Elna a la comarca del Rosselló, a la Catalunya Nord
# Centre Pilot Regional d'Educació Especial

Centre Pilot Regional d'Educació Especial és un edifici de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i pis que destaca per la volumetria austera dels murs de fàbrica de maó, de rigorosa component horitzontal trencada només per la vegetació que neix de les seves jardineres. Les persianes corredisses de llibret blanc unifiquen la continuïtat dels paraments de la façana.

## Referències

* ↑ «Centre Pilot Regional d'Educació Especial». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 agost 2021].
# Centre Recreatiu (Santa Maria d'Oló)

El Centre Recreatiu és un edifici noucentista de Santa Maria d'Oló (Moianès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular i allargassada. És absolutament simètric i la façana queda centrada per un gran portal rectangular que queda relligat amb un finestral semicircular al damunt. A banda i banda, dues estretes finestres geminades relligades amb ornamentació, igual que anterior de totxo, es troben coronades per una obertura amb forma d'ull de bou al seu damunt.
L'edifici queda coronat per un pinyó imitant un frontó en forma encastellada, rematat amb 4 boles, que tapa el frontis de la teulada.
Destaca la simplicitat estructural de l'edifici i la delicadesa decorativa basada simplement amb línies de totxo arrenglerades que enquadren les diferents parts de l'edifici.

## Història

Havia estat el centre recreatiu de la fàbrica López, construït pels seus hereus. Aquests volien donar al poble l'estructura de colònia, intenció que fracassàper l'oposició dels propietaris dels diferents serveis que ja tenia el poble. La seva funció era fer de local de lleure i teatre, funció que esporàdicament encara manté (cinema, exposicions...).
La família López va actuar amb un cert caciquisme i amb el característic paternalisme de l'època. Pretenien convertir-se en els grans benefactors del poble.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Centre Recreatiu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Centre històric de Cabassers

El centre històric de Cabassers és un conjunt del municipi de Cabassers (el Priorat) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El poble, a 357 m, és allargassat entre el barranc de Montsant i el Barranquet i es compon de tres carrers bàsics a diferents nivells i d'altres travessers que escapen al defora en alguns casos. La part més alta tenia una séquia que davallava pel carrer Major, avui coberta.
Les cases, ben diverses pel que fa a fesomia, són generalment d'un o dos pisos i golfes, fetes de tàpia o paredat, amb reforços de carreu. Els carrers, no gaire rectes, són pavimentats.
Econòmicament es sustenta en els conreus de secà, ametller, olivera, vi i avellaner, també en l'avicultura i un xic de bestiar oví i cabrum. El terme, amb abundant vegetació, bàsicament pinedes i alzinars, és accidentat pel vessant occidentals del Montsant i està regat pels barrancs del mateix nom i el de Cavaloca.

## Història

L'origen de la població es remunta a l'època sarraïna, quan sembla que era anomenada Avincabacer. Fou reconquerida per Ramon Berenguer IV, el qual, el 1149 la cedí als Premonstratesos per a fundar-hi un monestir, i la rebatejà amb el nom de Vall Clara. Els monjos traspassaren llurs drets al bisbat de Tortosa el 1158. Li fou atorgada la carta de població el 1185. Durant els segles xiii i xiv es desenvolupà notablement la qual cosa es manifestà per diverses construccions, engrandiment de la població i per l'aprovació dels usos i costums el 1310; el fogatge de 1378 li atorgava 50 focs.
Fou cap de la Baronia de Cabassers, regida pel bisbe de Tortosa, des de 1515, atorgada a Lluís Mercader, bisbe de Tortosa i prior de Scala Dei. El 1650 marxà quasi tot el poble al moment què entrà un terç francès empestat. L'agost del 1651 fou ocupat pel príncep Joan d'Austria. El 1846 tenia 373 habitants. La població ha mantingut una activitat agrícola decreixent.

## Vegeu també

* La Nativitat de Maria de Cabassers
* Sant Joan Baptista de Cabassers

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cabacés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Cabacés». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Centre històric de Calafell

El centre històric de Calafell és una obra del municipi de Calafell (Baix Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Municipi format per tres nuclis principals: Calafell, Segur de Calafell i la Platja de Calafell. El més antic és Calafell, el qual se situa dalt d'un petit turó, a uns 46 metres d'altitud i al 1.5 kilòmetres de la costa. El poble es desenvolupà sota el turò, al voltant del castell i de l'església de la Santa Creu, fins a formar el nucli actual.

## Història

El lloc és documentat el 999 quan l'Espluga de Calafell era el límit occidental d'unes terres que els comtes Ramon Borrell i Ermessenda van vendre a Gombau Besora. Les terres de Calafell eren aleshores del terme de Castellet, cosa que fou la base d'un plet entre Bernat Otger, senyor de Castellet i l'abat de Sant Cugat del Vallès que posseïa Santa Oliva. El 1076, Rotllan Bernat, fill de Bernat Otger, vengué la meitat del terme de Castellet a Ramon Berenguer I, en la venda quedaven compresos el castell i l'església de Calafell. El primer fogatjament conegut que fa referència a Calafell (1358) registrà 44 focs, el de 1376 n'enregistrà 45 que pertanyien als Castellbisbal. Aquesta família endeutada i malvista va vendre els seus drets jurisdiccionals. Foren adquirits per Guerau de Palou. Els Palou ajudaren a Joan II en la guerra contra la Generalitat. En aquest temps Calafell havia decaigut molt, en 1553 la xifra de focs era només de 21. La Guerra dels Segadors arribà a Calafell on les forces franceses al servei de les institucions catalanes acantonades a Vilanova, posen les seves guardes avançades. En 1650 una epidèmia de pesta bubònica atacà Calafell.
A partir del segle xviii es produeix un gran avenç demogràfic, la causa fou la plantació de noves vinyes per la producció d'aiguardents i vi encaminats a l'exportació. La població es veié de nou reduïda a causa de la guerra de la Independència, la invasió dels Mil Fills de Sant Lluís i la Primera Guerra Carlina.
A finals del segle xviii van començar a assentar-se vora mar alguns pescadors, tot donant origen al nucli de la Platja. A mitjans del segle xx, el turisme va substituir la pesca en aquest nucli.
L'any 1947 va néixer el nucli de Segur de Calafell a la finca coneguda com a Quinta de Sant Miquel de Segur. El projecte inicialment era el d'una urbanització de vacances però gràcies a la creació d'una estació de tren aquesta va prosperar molt. Actualment té un perfil més residencial que en el seu origen i és el més poblat dels tres nuclis de Calafell.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Calafell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Calafell». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Centre històric de Colldejou

El Centre històric de Colldejou és un conjunt de Colldejou (Baix Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El poble de Colldejou és al vessant meridional de la mola de Colldejou, a la carretera de Mont-roig a Marçà. Les cases s'agrupen entorn de l'església parroquial, dedicada a Sant Llorenç, i d'un antic mas medieval o casal fortificat. La majoria de cases són entre mitgeres amb planta baixa i dos pisos i teulada a doble vessant.

## Història

La primera notícia documental es troba a les butlles del Papa Anastasi IV, el 1154 i de Calitxe III, el 1194. L'any 1197, Albert de Castellvell retornà la vila i el terme que retenia il·legalment al convent d'Escornalbou i des d'aquell moment passà a formar part de la Baronia. Com tots els altres pobles de la Baronia, augmentà la seva demografia i tingué un gran impuls l'economia de la vila, durant els segles xviii i xix. És en el segle XX quan s'inicià la davallada demogràfica.

## Referències

* 1 2 «Centre històric de Colldejou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «Centre històric de Colldejou». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cellers de Raïmat

Cellers de Raïmat és una obra de Lleida protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Naus industrials cobertes amb arcs parabòlics de formigó armat i parets mestres. Coberta plana esglaonada i a dues aigües.
Obra vista i il·luminació natural per la coberta a la nau central. Aproximació a l'arquitectura del temple, d'estructura diafragmàtica d'acord amb el tipus del gòtic civil català.

## Referències

* 1 2 «Cellers de Raïmat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Champex

Champex o Champex-Lac és un llogaret situat al cantó francòfon suís del Valais, que forma part del municipi d'Orsières.
El poble es troba a 1.470 metres a la riba del llac de Champex, als peus del massís del Mont Blanc. És un punt de partida per a nombroses excursions a les muntanyes i refugis circumdants (La Breya, refugi de Trient, Le Catogne). Champex també és una petita estació d'esquí.
El pas de Champex es troba a uns centenars de metres a l'oest de Champex.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].

## Enllaços externs

* Oficina de turisme de Champex Arxivat 2009-07-29 a Wayback Machine.
# Central sindical

Una central sindical, federació de sindicats o confederació de sindicats és una organització obrera formada per l'agrupació voluntària de diversos sindicats, per territori o per sectors o branques industrials, amb el fi de constituir una força sindical major i més forta. Els diferents sindicats que conformen una mateixa central sindical es coordinen amb els mateixos principis ideològics i una estructura organitzadora comuna. Alguns exemples de centrals sindicals són la Confederació Nacional del Treball (CNT), la Unió Sindical Obrera (USO), la Confederació General del Treball (CGT), Comissions Obreres (CCOO), etc.
A la central sindical considerada més representativa d'un Estat li correspon nomenar un dels quatre membres que integren la delegació estatal a l'Organització Internacional del Treball, OIT. El segon membre és escollit pels empleadors (empreses, patronal) i els altres dos els escull el govern. Les centrals sindicals estatals solen afiliar-se a federacions mundials. N'hi ha diverses, amb bases ideològiqes diferents, com per exemple, la Confederació Sindical Internacional, CSI, de tendència cristiana i que representa a 166 milions de treballadors; o la Federació Sindical Mundial, FSM, de tendència comunista. Però també hi ha federacions a altres nivells territorials, com per exemple la Confederació Europea de Sindicats, CES.

## Referències

* ↑ «Central sindical». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cheriton

Cheriton és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 499 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cheriton tenia 499 habitants, 219 habitatges, i 134 famílies. La densitat de població era de 187,1 habitants per km².
Dels 219 habitatges en un 22,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,7% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 38,4% no eren unitats familiars. En el 36,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 21% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 4,6% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 23,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.429 $ i la renda mediana per família de 39.028 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.222 $ mentre que les dones 16.818 $. La renda per capita de la població era de 14.238 $. Entorn del 7,8% de les famílies i l'11,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cheriton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cheriton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].