OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó de Vertou-Vignoble

El cantó de Vertou-Vignoble (bretó Kanton Gwerzhav-Gwinieg) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 5 comunes:
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Basse-Goulaine | Goueled-Goulen | 7.499 | 13,74 | 44115 | 44009 |
| Château-Thébaud | Kastell-Tepaod | 2.484 | 17,64 | 44690 | 44037 |
| Haute-Goulaine | Gorre-Goulen | 4.925 | 20,59 | 44115 | 44071 |
| La Haie-Fouassière | An Hae-Foazer | 3.337 | 11,81 | 44690 | 44070 |
| Saint-Fiacre-sur-Maine | Sant-Fieg-ar-Mewan | 996 | 5,97 | 44690 | 44159 |
| Cantó | Gwerzhav-Gwinieg | 19.241 | 69,75 | - | 4459 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jean-Claude Daubisse | RPR, després UMP | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Verteson

El cantó de Verteson és un cantó francès del departament del Puèi Domat, situat al districte de Clarmont d'Alvèrnia. Té 12 municipis i el cap és Verteson.

## Municipis

* Beauregard-l'Évêque
* Bouzel
* Chas
* Chauriat
* Espirat
* Mezel
* Moissat
* Ravel
* Reignat
* Saint-Bonnet-lès-Allier
* Vassel
* Verteson

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1958-1966 | Henri Noyer | SFIO |
| 1966-1976 | M. Nenot | PS |
| 1976-1982 | Jean Prulière | PS |
| 1982- | Alain Néri | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 5.813 | 6.165 | 6.361 | 7.278 | 8.262 | 9.175 | 11.420 |
# Capannoli

Capannoli és un municipi situat al territori de la Província de Pisa, a la regió de la Toscana, (Itàlia).
Capannoli limita amb els municipis de Lari, Palaia, Peccioli, Ponsacco, Pontedera i Terricciola.

## Galeria

* Vista de Capannoli
* Localització del municipi a la prov. de Pisa
# Capçal de dutxa (espeleotema)

Un capçal de dutxa és un rar tipus d'espeleotema en forma d'un con buit situat al sostre d'una cova, d'on brolla l'aigua, semblant a un barret xinès de bambú o a un capçal d'una dutxa. Se'ls ha descrit en coves tropicals del Brasil, Mèxic, Puerto Rico i, especialment, de Borneo. Se'n poden trobar de dimensions al voltant de mig metre de llarg i un metre de diàmetre.
Presumiblement, la forma cònica dels capçals de dutxa és causada pel flux descendent d'aigua que es filtra per la roca mare sota la influència de la gravetat, i per la deposició preferencial de calcita en la superfície externa de l'espeleotema, a la part més allunyada de la filtració, on la pressió parcial del diòxid de carboni i la humitat són menors.

## Referències

* 1 2 Bewley, D.; Bunnell, D. «Showerheads». The Virtual Cave. [Consulta: 13 febrer 2027].
# Caraffa di Catanzaro

Caraffa di Catanzaro (albanès Garrafa) és un municipi italià, dins de la província de Catanzaro. L'any 2006 tenia 2.069 habitants. És un dels municipis on viu la comunitat arbëreshë. Limita amb els municipis de Catanzaro, Cortale, Maida, Marcellinara, San Floro i Settingiano.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Antonio Migliazza | Llista cívica |
# Capella de la Mare de Déu dels Dolors dels Clapers

La Mare de Déu dels Dolors dels Clapers és la capella de la masia dels Clapers, pertanyent al poble disseminat de Sant Joan d'Oló, al municipi de Santa Maria d'Oló, a la comarca del Moianès, tot i que popularment unida a la del Moianès.
És una petita capella d'una sola nau, construïda vers el segle xviii. Està situada al costat nord de la masia dels Clapers, dalt d'un turonet, a l'extrem meridional del terme municipal, a prop del límit amb Artés, Calders i Moià.

## Referències

* ↑ Els Clapers en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ GAVÍN, Josep M. "Bages 5". Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6
# Capella de la Mare de Déu de les Victòries

La Capella de la Mare de Déu de les Victòries és una obra de les darreres tendències de Sant Quirze Safaja (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de nau única coberta a doble vessant. L'absis és triangular i està fet de pedra vista. La façana sembla un xalet, és de pedra a la part baixa i fusta a la superior, separat per un voladís que té funció de porxo. Sobresurt un campanar pla de pedra amb un sol buit rectangular. A les parets laterals s'obren finestres rectangulars. A la banda esquerra es forma un petit porxo.
La capella se situa al costat d'una urbanització i un hotel, a prop del mas Badó. Aquesta capella es va construir l'any 1962 sota la direcció de l'arquitecte J. Tusquets.

## Referències

* 1 2 «Capella de la Mare de Déu de les Victòries». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 març 2019].
# Canal de la Central (Sant Joan de les Abadesses)

El Canal de la Central és una obra de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El canal condueix l'aigua des de la resclosa, situada prop de la confluència del riu Ter i la riera d'Arçamala, dins l'edifici de la Central. El canal travessa el paratge conegut com l'Horta de Sant Joan. En aquest cas no està soterrat en cap dels seus 200 metres de llargada.

## Història

El Govern Civil de Girona va autoritat l'any 1896 l'aprofitament hidràulic a Patllari Comamala. L'any 1922 la fàbrica tèxtil J. Espona va adquirir l'aprofitament a la companyia “La Eléctrica de Ripoll”.
Al 1944 la resclosa i el canal es va reconstruir després que fos malmesa per l'aiguat de 1940.

## Referències

* 1 2 3 «Canal de la Central». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Canal de la Burés

El Canal de la Burés és una obra de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un canal de grans dimensions que alberga una important extensió territorial, tenint en compte que recull les aigües del Pasteral, per tal de posteriorment canalitzar-les fins a Anglès.
El seu estat de conservació és bo tenint en compte la seva factura relativament moderna - mitjans del segle XX 1944-. El que no és tant bo són les condicions de manteniment en què està sumit el canal, el qual està molt brut arran de la vegetació autòctona que ha anat creixent ràpida i fàcilment al llarg dels anys. Una vegetació acumulada en el fons, però sobretot i això és el més greu en els murs i parets de contenció, que tot apunta a que s'ha produït una negligència o manca de responsabilitat en el que es refereix a les pertinents tasques de manteniment del canal.

## Història

Els orígens i les causes que van motivar la construcció del Canal de la Burés els trobem en l'aiguat del 18 d'octubre de 1940, el qual va destruir el canal - construït entre 1880-90- i la presa de Sant Julià, que proveïa d'aigua les indústries Burés d'Anglès. Aquest fet va provocar que posteriorment es construís un nou canal que, des de la central de can Ribes, arriba a les turbines anglesenques. Aquest canal és conegut popularment com el Canal de la Burés i va ser construït en el 1944, aprofitant la mà d'obra dels presidiaris civils.
Aquesta modalitat dels treballs forçats, va ser una pràctica molt utilitzada en l'època com així ho acrediten altres exemples. Així els ponts que van ser dinamitats durant la guerra (els dos de la riera d'Osor i els dos del Pasteral) van ser refets amb presoners de guerra i amb batallons d'Obres Públiques. Aquests presoners s'estaven al magatzem d'en Calic, al Pasteral.

## Referències

* 1 2 3 4 «Canal de la Burés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Cantó de Saint-Herblain-Est

El cantó de Saint-Herblain-Est (bretó Kanton Sant-Ervlan-Reter) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega part de la comuna de Saint-Herblain (23316 dels 43901 habitants).

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Bernard Gagnet | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Saint-James

El cantó de Saint-James és un cantó francès del departament de la Manche, situat al districte d'Avranches. Té 12 municipis i el cap es Saint-James.

## Municipis

* Argouges
* Carnet
* La Croix-Avranchin
* Hamelin
* Montanel
* Montjoie-Saint-Martin
* Saint-Aubin-de-Terregatte
* Saint-James
* Saint-Laurent-de-Terregatte
* Saint-Senier-de-Beuvron
* Vergoncey
* Villiers-le-Pré

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1961 | Arnaud de Roquefeuil | Independent |
| 1961-1992 | Maxime de Coniac | Divers droite, després UDF |
| 1992-2001 | Michel Thoury | UDF-CDS |
| 2001- | Paul Delaunay | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.268 | 7.864 | 7.265 | 7.093 | 7.120 | 6.919 | 6.949 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carlos Llamas Gavilanes

Carlos Llamas Gavilanes (Muelas de los Caballeros, Zamora, 1954 - Madrid, 4 d'octubre de 2007) fou un periodista espanyol, presentador del programa de ràdio Hora 25 de la Cadena SER al llarg de 15 anys.

## Biografia

Llicenciat en Ciències de la Informació. En 1979 Llamas entrà a la Cadena SER, en el programa Caja Redonda. En 1983 formà part de Radio El País, una emissora de ràdio promoguda pel diari El País que tingué una breu existència. Posteriorment, tornà a la SER per dirigir Hora 14 (1989-1992) i Hora 25 (1992-2007).
En setembre de 2006 li fou diagnosticat un càncer i va haver de deixar temporalment el seu programa. Tot i tornar a la ràdio el maig de 2007, patí una forta recaiguda i morí el 4 d'octubre del mateix any.
L'any 1998 rebé el Premi Ondas de ràdio al millor programa per a Hora 25.
# Carlee Taylor

Carlee Taylor (Adelaida, 15 de febrer de 1989) és una ciclista australiana professional des del 2010 i actualment a l'equip Alé Cipollini.

## Palmarès

* 2008
** Campiona d'Austràlia sub-23 en ruta
* 2010
** Vencedora d'una etapa al Tour féminin en Limousin

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Cardet (planta)

Els cardets (Scolymus) són un gènere de plantes amb flor de la família de les asteràcies (Asteraceae).

## Característiques

Són plantes tipus card, anuals o perennes. Són relativament menudes, de 20-90 cm, amb flors brillants, força espectaculars.
Malgrat les espines són plantes de fulla, tija i rel comestible que tasten com l'escarxofa. És costum menjar-les sobretot a Andalusia, on es coneixen amb els noms de cardillos o tagarninas.

## Taxonomia

N'hi ha tres:
* Scolymus grandiflorus – cardet de flor gran
* Scolymus hispanicus – cardellet o cardet
* Scolymus maculatus – cardet bord, catalinoia, dent de ca

## Referències

* Flora Europaea: Scolymus

## Enllaços externs

* UIB - Herbari Virtual
* Fotos
# Carme Clusellas i Pagès

Carme Clusellas i Pagès és l'actual directora del Museu d'Art de Girona i vocal de la Comissió Executiva de la Junta de Museus de Catalunya. Va ser presidenta de l'Associació de Museòlegs de Catalunya.

## Biografia

És llicenciada en Geografia i Història per la UB en l'especialitat d'Història de l'art. Diplomada en Restauració i Conservació de Béns Mobles per l'Escola d'Arts i Oficis de la Diputació de Barcelona. Màster en Gestió Cultural. Postgrau en Informació i Documentació i un Postuniversitari de formació en Patrimoni: conservació i gestió del Patrimoni.
Especialitzada en l'àmbit de la museologia i la gestió cultural, fins al moment era responsable d'Activitats i exposicions de la commemoració del Tricentenari de 1714 de l'Oficina tècnica del Tricentenari, gestionada per Magmacultura. Ha estat directora del Museu de Granollers entre el 2008 i el 2012, directora del Museu Arxiu Tomàs Balvey de Cardedeu entre el 1996 i el 2008 i coordinadora General de la Casa d'Oficis El Palau, dirigint i coordinant entre d'altres el projecte d'intervenció en el Museu Palau de Can Mercader. Ha comissariat diverses exposicions i ha coordinat projectes en els àmbits de la difusió, documentació i restauració.

## Referències

* ↑ «Josep Manuel Rueda, Jaume Perarnau i Carme Clusellas seran els directors del Museu d'Arqueologia de Catalunya, el mNACTEC i el Museu d'Art de Girona». Web. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2014. [Consulta: 2 juliol 2014].
# Carmena

Carmena és un municipi de la província de Toledo a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Alcabón, Santo Domingo-Caudilla, Escalonilla, La Puebla de Montalbán, El Carpio de Tajo, Carriches, Santa Olalla i La Mata.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 805 | 820 | 820 | 819 | 817 | 817 | 834 | 847 | 860 | 860 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Eulogio Díaz Fernández | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Eulogio Díaz Fernández | AP/PDP/UL | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Eulogio Díaz Fernández | PP | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Juan M. Rodríguez Gala | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Daniel Fernández Moreno | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Daniel Fernández Moreno | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Daniel Fernández Moreno | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Daniel Fernández Moreno | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | Daniel Fernández Moreno | PSOE | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | Marcial García Fernández | PSOE | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Carlo Maderno

Carlo Maderno (1556 - 30 de gener de 1629). Arquitecte d'origen italià, nascut en Capolago, cantó del Tesino (Suïssa).
Pertanyent a una família de picapedrers, es va formar amb el seu oncle Domenico Fontana, a Roma, com picapedrer i estucador.
La seva primera obra important és la façana de Santa Susanna, realitzada entre 1595 i 1603, a la qual s'utilitza el model de la façana del Gesú de Roma de Della Porta, encara que introduïx una major volumetria que accentua el clarobscur, precedent directe del que es farà en el barroc.
Sota el pontificat de Pau V, guanya el concurs per a la conclusió de la Basílica de Sant Pere del Vaticà, en la qual planteja, per a donar una major cabuda als fidels, transformar el projecte de Miquel Àngel de planta de creu grega centralitzada en una planta de creu llatina, longitudinal. La solució de Maderno havia de ser un compromís que no alterés el concepte fonamental plantejat per Miguel Àngel, la cúpula, com a element dominant i organitzador de l'espai, així a l'aixecar la monumental façana, aquesta es desenvolupa en la mesura del possible longitudinalment i no en altura, malgrat la seva gran monumentalitat.
La cúpula de Miquel Àngel, en qualsevol cas queda desplaçada cap al fons, a causa dels nous volums introduïts. No obstant això està reconegut el mèrit de Maderno a l'haver obrat amb un gran respecte per l'obra de Miquel Àngel, i haver articulat l'edifici, amb tots els condicionaments que se li plantejaven, tenint molt en compte l'espai que ho precedia i preparant la gran solució urbanística donada per Gian Lorenzo Bernini para la plaça.
Maderno va participar en moltes de les grans obres de la seva època (vegeu llista d'obres).

## Obres

* Capella fúnebre de la Família Caetani a Santa Pudenziana, iniciada per Francesco da Volterra, acabada per Maderno l'any 1598
* Sant Giacomo degli Incurabili, Roma; iniciada per Francesco da Volterra, acabada 1598-1602 per Maderno
* Cappella Aldobrandini a Santa Maria sopra Minerva, a Roma, 1602
* Vila Aldobrandini, a Frascati; iniciada per Giacomo della Porta, 1602-1604 acabada per Maderno
* Santa Susanna, a Roma, decoració interior i façana, cap a 1593-1603
* Palazzo Lancelotti, a Frascati; iniciat per Francesco da Volterra, acabada per Maderno
* Palazzo Mattei di Giove, a Roma, 1598-1617
* Basílica de San Pedro a Roma, nau i façana, 1607-1620
* Sant'Andrea della Valle, a partir de 1608, la construcció de la façana segons plànols de Maderna, acabada segons Kuppel 1622
* Hochaltar für Santa Maria della Pace, 1611-1614
* Vila Mondragone a Frascati, a partir de 1613 en col·laboració amb els arquitectes Giovanni Vasanzio, Flaminio Ponzio, Girolamo Rainaldi i Giovanni Fontana
* Sant Giovanni de'Fiorentini, 8-seitige Vierungskuppel, 1614
* Palazzo Quirinale, a Roma, Portada i jardí, a partir de 1615
* Palazzo Barberini, a Roma, Planung ab 1625, acabada per Gian Lorenzo Bernini i Borromini
# Carmen Herrera

«Carmen Herrera» té aquests significats:
* Carmen Herrera Gómez (n. 1974), judoka espanyola
* Carmen Herrera Nieto (n. 1915), pintora cubana
Vegeu també: Carmen Herrero Blanco (n. 1948), economista espanyola
# Carrer Major de Llorac

El Carrer Major de Llorac és una obra del municipi de Llorac (Conca de Barberà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquest carrer és un dels pocs de la comarca que ha mantingut la seva fisonomia original més o menys intacte. En aquest cas el despoblament del nucli i la manca de sensibilitat no han malmès el conjunt. A hores d'ara, la revitalització de Llorac com a lloc de segona residència, passa per la rehabilitació d'algunes de les seves cases amb la voluntat de no alterar la fisonomia original del conjunt.
El llogaret de Llorac està documentat a partir del segle xii. Des de l'any 1140 va ser senyorejat per l'Orde de l'Hospital, sota la jurisdicció reial. El rei Pere el Cerimoniós el va vendre a la família Alenyà, de Montblanc, l'any 1342. A partir del segle xvi i fins al xix els senyors del lloc van ser els Guimerà.

## Referències

* ↑ «Carrer Major de Llorac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Carrer Major de Llorac». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Carrer Major de Corbera d'Ebre

El Carrer Major de Corbera d'Ebre és una via pública del municipi de Corbera d'Ebre (Terra Alta). Un conjunt de cases d'aquest carrer formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta del conjunt de cases situades al carrer Major, antigament el centre del poble, on es trobaven les famílies més adinerades. Són edificis entre mitgeres de planta baixa i pis (4m d'alçada aproximadament). Aquests edificis per la seva part posterior formen part del poble nou i estan habitades. Actualment som a magatzems agrícoles o no s'utilitzen. Entre les runes dels edificis d'aquest carrer es troben nombrosos arcs apuntats de pedra, restes del que va ser el nucli urbà més antic. Al mig del carrer es conserva un porxo que forma part d'alguna de les cases del costat. Encara s'aguanta amb arc molt rebaixat i bigues de fusta. A sobre del porxo es conserven restes de tancament de totxo i una balconada metàl·lica.

## Història

Al cap del carrer es trobaven els antics jutjats, sota els murs del castell. L'edifici fou destruït durant la Guerra Civil, i encara s'hi troben runes.

## Referències

* 1 2 «Carrer Major de Corbera d'Ebre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].
# Casa al carrer de la Caritat, 54

La Casa al carrer de la Caritat, 54 és una obra de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una gran casa entre mitgeres, de tres plantes i tres eixos. Façana amb tres grans obertures per planta: als baixos portal entre dues finestres i en ambdós pisos finestrals al centre entre dues balconades. La porta té un marc de pedra on hi ha gravat: JB / 1875. Les altres obertures són emmarcades per ressalts llisos d'obra. Les mènsules de les llosanes dels balcons són decorades. El remat de l'edifici és una cornisa motllurada.
L'interior manté la distribució d'habitacions a cada costat del passadís central i l'amplia escala d'accés als pisos.
La casa va ser restaurada al darrer quart del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer de la Caritat, 54». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Carli Renzi

Carli Renzi (24 d'octubre de 1982) és una esportista australiana que va competir en judo, guanyadora de set medalles al Campionat d'Oceania de Judo entre els anys 2003 i 2012.

## Palmarès internacional

Campionat d'Oceania :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2003 | Suva ( Fiji) | 2 | –57 kg |
| 2004 | Numea ( Nova Caledònia) | 2 | –57 kg |
| 2006 | Papeete ( Polinèsia Francesa) | 1 | –57 kg |
| 2008 | Christchurch ( Nova Zelanda) | 2 | –57 kg |
| 2010 | Canberra ( Austràlia) | 1 | –57 kg |
| 2011 | Papeete ( Polinèsia Francesa) | 1 | –57 kg |
| 2012 | Cairns ( Austràlia) | 1 | –57 kg |

## Referències

* ↑ Carli Renzi Arxivat 2012-12-17 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ Carli Renzi en Judoinside.com (anglès)
# Carrer Major de Sossís

El Carrer Major de Sossís és una via pública de Conca de Dalt (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer principal del poble format per l'agrupació de cases pairals entre mitgeres. Les edificacions, de dues a tres a plantes d'alçària, es caracteritzen per les portades dovellades de mig punt i ràfecs molts sortits de totes les teulades.
Adaptant-se a la topografia, el carrer, costerut, està pavimentat amb empedrat de lloses i pedres rieres que facilitava l'accés del bestiar. Forma part del conjunt barroc popular mitjançant l'eix definit amb l'església situada a la capçalera del vial.

## Història

Suposant les edificacions coetanis amb l'església, es pot datar el carrer als voltants del segle xvii.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer Major de Sossís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].