OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mandeville (Louisiana)

Mandeville és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2008 tenia 12.421 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mandeville tenia 10.489 habitants. La densitat de població era de 595,6 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.500 $ i la renda mediana per família de 70.043 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.891 $ mentre que les dones 30.554 $. La renda per capita de la població era de 26.420 $. Entorn del 4,9% de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mandeville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
* ↑ «Fact Sheet- Mandeville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 7 agost 2010].
# Torula

Torula (nom científic: Candida utilis; anteriorment Torulopsis utilis, Torula utilis) és una espècie de llevat.

## Ús

Torula, en la seva forma inactiva (normalment etiquetada com a torula yeast, "llevat torula"), es fa servir molt com saboritzant en aliments processats i aliments per a mascotes. Es produeix a partir del xilitol, com a subproducte de la producció de paper. Es pasteuritza i s'espargeix en sec per prodir una pols fina marró grisenca amb una lleugera olor de llevat i lleuger gust de carn.
La Torula troba un ús a Europa i Califòrnia per al control ecològic de la mosca de l'olivera. Dissolta en aigua atrau aquests insectes.

## Referències

* ↑ Controlling Olive Fruit Fly at Home. University of California Cooperative Extension [Consulta: 1r maig 2010].

## Enllaços externs

* Nutritional yeast nutrition facts Arxivat 2012-12-28 a Wayback Machine.
Viccionari
# Torus Games

Torus Games és una empresa desenvolupadora de videojocs creada el 1994 i va esdevenir la primera d'Austràlia en nombre de treballadors. La companyia va ser llançar més de 60 títols sobretot videojocs de consoles portàtils. Torus Games es localitza a Mitcham, Melbourne.
El seu últim llançament ha sigut Shrek Smash N'Crash Racing per PS2, Gamecube, PSP, DS, i Gameboy.
Torus Games va començar a crear el seu primer videojoc l'any 1994, un joc de Game Boy i Game Gear basat en la pel·lícula Stargate, i publicat per Acclaim Entertainment.
Torus és una desenvolupadora llicenciada per la consola Wii de Nintendo, la Nintendo DS, Sony PSP, PlayStation 2, Xbox, ordinador, Nokia N-Gage, Leapfrog Enterprises Leapster, i Game Boy Advance.

## Videojocs

PlayStation 2 / GameCube / PlayStation Portable / Nintendo DS / Gameboy Advance
* ShrekSmash and Crash Racing (Activision) (2006)
Xbox / PlayStation 2
* Classified: The Sentinel Crisis (Global Star) (2005)
* Grand Prix Challenge (Atari) (2002)
    S'ha afegit pistes de Silverstone (Regne Unit), Magny-Cours (França) i Montreal (Canadà)
Nintendo DS
* Spiderman: The Battle for New York (Activision) (2006)
Ordinador
* Le Mans 24 Hours (Atari) (2002)
* Squatter: The Classic Australian Game (HES) (1999)
* Carmageddon TDR2000 (SCi) (2000)
* Dick Johnson V8 Challenge (HES) (1999)
N-Gage
* Ashen (Nokia) (2004)
* Operation Shadow (Nokia) (2004)
Game Boy
* Beavis and Butt-head (GT Interactive) (1999)
* NBA Jam (Acclaim Entertainment) (1998)
* Dragon Heart (Acclaim Entertainment) (1995)
* Star Gate (Acclaim Entertainment) (1995)
* Jurassic Park: The Lost World (THQ) (1997)
* Max Steel - Covert Missions (Mattel Interactive) (2000)
Game Boy Color
* Planet of the Apes (Ubisoft) (2001)
* Spider-Man 2:The Sinister Six (Activision) (2001)
* Lion King:Simba's Mighty Adventure (Activision) (2000)
* Carmageddon TDR2000 (SCi) (1999)
* NBA Hoopz (Midway) (2000)
* NBA Showtime: NBA on NBC (Midway) (1999)
* Star Wars - Toda Stories (THQ) (1999)
* Duke Nukem (GT Interactive) (1999)
* Hello Kitty (NewKidCo) (1999)
Game Boy Advance
* Curious George (Namco) (2006)
* Fantastic Four: Flame On (Activision) (2005)
* Backyard Football (Atari) (2005)
* Sportsmans Pack 2 in 1 (Activision) (2005)
* Gumby and the Astrobots (Namco) (2005)
* Fantastic 4 (Activision) (2005)
* Dead to Rights (Namco) (2004)
* Cabelas Big Game Hunter (Activision) (2004)
* Rapala Pro Fishing (Activision) (2004)
* Ice Nine (Bam! Entertainment) (2003)
* Pitfall Harry: The Lost Expedition (Activision) (2003)
* The Invincible Iron Man (Activision) (2003)
* Backyard Football (Atari) (2003)
* Space Invaders (Activision) (2002)
* Duke Nukem Advance (Activision) (2002)
* Doom II (Activision) (2002)
* Minority Report (Activision) (2002)
* Jackie Chan Adventures - Legend of the Dark Hand (Activision) (2001)
* Planet of the Apes (Activision) (2001)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Torus Games Arxivat 2006-04-25 a Wayback Machine. (anglès)
* Lloc web australià de la companyia (anglès)
# Binibassí

Binibassí és una possessió que pertany al terme de Fornalutx, Mallorca. El topònim és d'origen àrab i es conservà després de l'arribada dels colons catalans. És una possessió molt antiga que data de l'època de la conquesta catalana de l'illa. És conegut per ser un dels llocs on passa l'acció de la Faula de Guillem de Torroella.

## Referències

* ↑ «Binibassí». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 134. ISBN 84-8661702-2.
# Nambe

El Pueblo Nambé Oweenge (/ˈnɑːmbeɪ/; tewa: Nambe) és un pueblo del Comtat de Santa Fe, Nou Mèxic, Estats Units, proper als pobles Pojoaque i Tesuque. Situat unes 15 milles al nord de Santa Fe a la base de les muntanyes Sangre de Cristo. El Pueblo de Nambé ha existit des del segle xiv i va ser un important centre cultural, econòmic, i religiós en el moment de l'arribada de la colonitzadors espanyols al segle xvii. Nambe va ser un dels Pobles que va organitzar i participar en la Revolta pueblo de 1680. El cens dels Estats Units del 2000 estima la població Nambe en 558 habitants.

## Sinonímia

Nambe és la versió espanyola d'un so similar d'una paraula tewa, que pot ser interpretada en termes generals amb el significat "terra rodona." La paraula "pueblo" es deriva de la paraula espanyola per a "llogaret". Pueblo es refereix a l'estil arquitectònic i al mateix poble.

## Població

El cens dels Estats Units del 2000 registrava una població Nambé de 558 habitants. La població total del Pueblo Nambe, segons el cens del 2010, és de 1.611 habitants. Està habitat per la tribu reconeguda federalment tewa del Pueblo de Nambé.

## Llengua

La llengua nambe és un dialecte del tewa, una llengua del grup kiowa-tano. Tenia 200 parlants el 1967. Segons dades de la BIA del 1995, hi havia 633 apuntats al rol tribal, però segons el cens dels EUA del 2000 hi havia enregistrats 546 individus.

## Història
### Origen i primers anys

Es creu que tots els pobles pueblo són descendents dels Anasazi, possiblement la cultura Mogollon, i d'altres pobles de l'antiguitat. Com els Anasazi abandonaren la seva llar al canyó a causa de l'agitació social i al canvi climàtic; les migracions els van portar finalment a la seva nova llar a Nou Mèxic.

### Contacte amb els europeus

Juan de Oñate arribà a la zona en 1598. Va forçar al Pueblo Nambé, com a altres Pueblos, a pagar impostos amb cotó, collites i mà d'obra. Els missioners catòlics també van arribar a la zona, amenaçant les creences religioses indígenes. Els pueblo foren rebatejats amb noms de sants, i Nambe tindria la seva primera església construïda en la dècada de 1600. Els espanyols també van introduir nous aliments a les comunitats natives, incloent préssecs, pebrots i blat. Un decret reial assignà funcionaris civils a cada Pueblo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Barry Pritzker. A Native American encyclopedia: history, culture, and peoples. Oxford University Press, 2000, p. 49. ISBN 978-0-19-513897-9 [Consulta: 23 novembre 2011].
* 1 2 Census 2000 American Indian and Alaska Native Summary File (AIANSF) - Sample Data, Nambe alone (H46)
* ↑ 2010 Demographic Profile Data, Nambe Pueblo and Off-Reservation Trust Land, NM

## Enllaços externs

* Web oficial del Pueblo Nambe
* Pueblo Nambe Arxivat 2008-11-10 a Wayback Machine.
* Pueblo Nambé al web del Departament de Turisme de Nou Mèxic Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Terrissa Pueblo Nambe
* Nambe Falls and Lake recreation area Arxivat 2021-01-26 a Wayback Machine.
# La bata rosa

La bata rosa és una obra de 1916 del pintor valencià Joaquim Sorolla i Bastida pintada a l'oli sobre llenç amb unes dimensions de 208 × 126,50 cm. que es conserva en el Museu Sorolla de Madrid. L'obra també és coneguda com a "Sortint del bany" o "Després del bany".
Les bates roses eren freqüents a les platges valencianes de finals del segle xix principis del XX. Era costum que els fills d'obrers i pescadors es banyessin nus fins als quatre o cinc anys edat en la qual, encara que els nens seguien banyant-se nus fins a l'adolescència, les nenes ho feien vestint una bata rosa o blanca. Sorolla va pintar diversos llenços amb aquesta mateixa temàtica però potser és en aquest treball de 1916, una de les seves obres mestres, on l'artista aconsegueix la seva major maduresa afermant-se plenament com el "pintor de la llum".
La gran grandària del llenç (més de 2 metres d'alt per gairebé 1,30 d'ample) suggereix que Sorolla estava influenciat per l'encàrrec de la Hispanic Society de Nova York, en el qual portava treballant des de 1912 realitzant grans murals.
L'escena reflecteix una escena quotidiana dins d'una caseta prop de la riba de la platja. Una dona major ajuda a una altra més jove a llevar-se la seva bata de bany encara mullada. Les siluetes de les dones retallades a contraluz, els plecs de les seves robes que recorden els "draps mullats" de les escultures gregues i els cossos de rotundes formes en una posi que porta a la memòria les figures de les Tres Gràcies, confereixen al treball la dignitat d'una obra de la Grècia Clàssica.
La llum que tot ho inunda entra de l'exterior entre el cañizo, per les obertures del sostre, es filtra entre les teles, es reflecteix en les túniques blanques i il·lumina el rafal i a les dones en totes les seves modalitats. Contrallum, llum reflectida, directa, filtrada, natural, totes les variants de la llum són plasmades per Sorolla en aquest llenç a força de brochazos ràpids, precisos i fugaços que semblen voler retenir l'efímera lluminositat del moment.

## Referències

* 1 2 Museo Sorolla: MS : guía de la visita. Museo Sorolla, 2013. ISBN 978-84-8003-677-1.
* 1 2 3 «La bata rosa». Museo Sorolla. Biblioteca Digital. Ficha de la obra..

## Enllaços externs

* Museu Sorolla.
# Abat

* Per a altres significats, vegeu «Manuel Abat».
L'abat (de l'arameu ababa, que significa «pare», és el títol amb què es designa el mestre de la vida espiritual d'una abadia o el superior d'un monestir abat al cristianisme i al budisme. En les comunitats femenines la superiora rep el nom d’abadessa. Acostuma a ser elegit, segons la regla de sant Benet, per votació dels membres de la comunitat. Duu insígnies que representen la seua primacia abacial, com ara la creu pectoral, el bàcul, l'anell, o la mitra (un abat mitrat era un abat que usava insígnies pontificals). També reben aquest títol de manera honorífica els preveres triats per a presidir un consell catedralici. L'abat coadjutor és aquell elegit per ajudar l'abat d'un monestir en les seves tasques. El substitueix en cas de malaltia o vellesa.
Durant els tres primers segles del cristianisme s'anomenava abat al practicant de l'ascetisme més experimentat que fa de guia als altres.
DD'ençà el segle v, amb l'aplicació generalitzada de la Regla de Sant Benet es configurà com una institució jurídica eclesiàstica, de caràcter vitalici normalment, en què es demanava l'ordenació sacerdotal de l'abat, el cap jurídic d'un monestir. D'ençà aleshores, l'abat és la persona que té la principal responsabilitat dins d'una comunitat religiosa o d'una col·legiata i és qui en nomena tots els càrrecs. Actua només segons l'Evangeli i la regla monàstica del monestir i des de l'edat mitjana és independent de la diòcesi en els aspectes de la disciplina regular. Avui dia la seva autoritat és moderada per la resta del capítol de monjos, que l'elegeix.
Dins el cristianisme Jeroni d'Estridó criticà negativament l'ús de la paraula abat per part dels eclesiàstics cristians perquè afirmava que Jesucrist el volia només per a referir-se a son pare.

## Referències

* 1 2 3 «Abat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 Rodríguez Santidrián, Pedro. «Abad». A: Diccionario de las Religiones. 1a ed. Madrid: Alianza; El Prado, 1994, p. 9. ISBN 84-7838-400-6.
* ↑ Alsius, Salvador. Hem perdut l'oremus : petita enciclopèdia de la cultura catòlica. 1a ed. Barcelona: Edicions La Campana, 1998, p. 13. ISBN 84-88791-64-X.
* ↑ «Abat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Diccionari d'Història de Catalunya. Barcelona: ed. 62, 1998, p. 3

## Vegeu també

* Abadessa
# La veu de la resistència

La veu de la resistència (títol original en anglès, Burning at Both Ends) és una pel·lícula del 2021 ambientada a la França de Vichy ocupada pels nazis, protagonitzada per Cary Elwes, Jason Patric, Greer Grammer, Sebastian Roché i Judd Hirsch. S'ha doblat al català central i al valencià.
El guió va ser premiat als premis Movieguide el 2014. Originalment, es va anunciar que Elwes en seria el protagonista al costat de Matthew Modine quan Slingshot Productions va anuncair la producció a Los Angeles el març de 2017, i s'esperava que el rodatge comencés aquella primavera. Judd Hirsch i Greer Grammar també van ser anunciats com a actors del repartiment el març de 2017.
La pel·lícula va estar disponible a la carta al Regne Unit a partir del 10 de gener de 2022.

## Referències

* ↑ «La veu de la resistència». Goita què fan, ara!. [Consulta: 18 febrer 2024].
* ↑ «La veu de la resistència». À Punt, 17-02-2024. [Consulta: 18 febrer 2024].
* ↑ «Kairos Prize-Winning Screenplay Stars Cary Elwes of PRINCESS BRIDE». www.kairosprize.com, 12-09-2017.
* ↑ «Cary Elwes, Matthew Modine to Star in World War II Drama 'Burning at Both Ends». variety.com, 01-04-2017.
* ↑ «Film Review: Resistance 1942». thereviewshub.com, 10-01-2022.
# Abt

Abt ('La terra gran') fou el nom del nomós VIII de l'Alt Egipte. La capital fou Abdju (Abidos, avui Al-Arabah) i els seus déus eren Khentamentiu, Osiris i Anhur.

## Referències

* ↑ Bunson, Margaret. Encyclopedia of ancient Egypt. Rev. ed. New York: Facts on File, 2002. ISBN 978-1-4381-0997-8.
* ↑ «Nomes, cities and sites» (en anglès). Kibutz Reshafi. Arxivat de l'original el 2019-04-05. [Consulta: 8 octubre 2022].
Viccionari
# Abu-Abbàs Àhmad I

Abu-Abbàs Àhmad (I) ibn Abi-Hammú o, més senzillament, Abu-Abbàs Àhmad I fou sultà abdalwadita de Tlemcen del 1431 al 1462.
Nomenat per l'hàfsida Abu-Faris Abd-al-Aziz, fou ben acollit i va començar bé el seu regnat però progressivament va perdre autoritat i alguns caps es van apoderar d'algunes províncies mentre amazics i àrabs fomentaven revoltes.
El seu germà el príncep Abu-Yahya es va revoltar el 1437 i va aconseguir el suport dels caps Musa ibn Hamza, Abd Allah ibn Uthman i Sulayman Abu-Musa; l'exèrcit rebel reunit va marxar a Tlemcen però fou derrotat per les forces lleials. Abu-Yahya va fugir cap a Orà de la que es va apoderar; durant anys es van lliurar diversos combats entre els dos bàndols. El 1438 el fill del príncep Abu Zayyan Muhammad al-Mustain, de nom Muhammad al-Mutawakkil, que havia sortit poc abans de Tunis i havia marxat a territori abdalwadita, va obtenir el jurament dels Ulad Abu Leyl, Mallikesh, Beni Omer ibn Musa, de les poblacions de Yallel i Thalib, i de part dels Hacyn i es va dirigir a Alger davant la qual fou aturat per forces lleials; va posar setge a la ciutat i després d'uns mesos es va rendir el 5 de gener de 1439. Abu Zayyan Muhammad al-Mustain va entrar a la ciutat. Llavors al-Mutawakkil va sotmetre la Mitidja i Medea; després es va apoderar de la Miliana i va atacar Ténès que va rendir. Abu Zayyan Muhammad al-Mustain i el seu fill es van declarar independents; però el 7 de març del 1440 va esclatar una revolta a Alger que no acceptava el seu domini i van matar Abu Zayyan. El seu fill al-Mutawakkil estava llavors a Ténès i va conservar el poder excepte a Alger però el seu moviment va perdre força temporalment.
El 16 de desembre de 1446 el príncep Àhmad ibn al-Nasir ibn Abi-Hammu va entrar per sorpresa amb un grup de partidaris a Tlemcen i va intentar apoderar-se de la ciutat, però la població no li va donar suport i van acabar sent capturats. Abu-Abbàs Àhmad I va ordenar l'execució del príncep rebel. El sultà va fer construir un mur a l'entorn del seu palau i edificis pròxims. El 1448 les forces d'Abu-Abbàs Àhmad I van ocupar Orà; Abu-Yahya va fugir per mar i es va dirigir a Bugia, on va restar un temps i d'allí a Tunis on va morir el 1451.
El 1461 al-Mutawakkil va sortir de Miliana i va avançar amb les seves forces cap a Tlemcen; va ocupar el país dels Banu Rashid i el dels Hawara, entrant després a Mostaganem i Temzaghran (Mazagran); després es va presentar davant Orà que li va obrir les portes; d'alli va passar a Tlemcem que fou assetjada durant dos dies i hi va entrar el tercer dia, el 4 de febrer del 1462. Abu-Abbàs Àhmad I va fugir a Hubbed i al-Mutawakkil fou proclamat sultà amb el nom d'Abu-Abd-Al·lah III Muhammad al-Mutawakkil.
Abu-Abbàs Àhmad I va caure poc després en mans d'al-Mutawakkil, que el va tractar bé i el va pensionar; per evitar ser objecte de crítica el va enviar a Granada; però l'antic sultà no va trigar a retornar i va reunir un exèrcit d'àrabs i amazics amb el qual va assetjar Tlemcen durant 14 dies, però va resultar derrotat i mort en una sortida dels assetjats l'1 d'agost de 1463.

## Referències

* Histoire des Beni Zeiyan
# Akodon

Akodon és un gènere de mamífers rosegadors de la família dels cricètids comunament denominats ratolins d'herba de Sud-amèrica. Els ratolins d'herba són trobats a tot Amèrica, però el gènere està absent de les terres baixes de la Conca de l'Amazones a l'oest de la Serralada dels Andes del sud, i en l'extrem sud de Sud-amèrica. Akodon és un dels gèneres més rics en espècies de rosegadors.

## Descripció

Akodon és el gènere més gran de la tribu Akodontini. Tres gèneres (Chalcomys, Hypsimys i Microxus) han estat relegats a un status de subgènere. Prèviament associat amb els Akodon, els gèneres Abrothrix, Deltamys, Necromys, Thalpomys, i Thaptomys foren reconeguts com a diferents.

## Taxonomia

* Akodon aerosus
* Akodon affinis
* Akodon albiventer
* Akodon azarae
* Akodon bogotensis
* Akodon boliviensis
* Akodon budini
* Akodon caenosus
* Akodon cursor
* Akodon dayi
* Akodon dolores
* Akodon fumeus
* Akodon glaucinus
* Akodon iniscatus
* Akodon josemariarguedasi
* Akodon juninensis
* Akodon kofordi
* Akodon lindberghi
* Akodon lutescens
* Akodon mimus
* Akodon mollis
* Akodon montensis
* Akodon mystax
* Akodon neocenus
* Ratolí boscà olivaci (Akodon olivaceus)
* Akodon orophilus
* Akodon paranaensis
* Akodon pervalens
* Akodon philipmyersi
* Akodon polopi
* Akodon reigi
* Akodon sanctipaulensis
* Akodon serrensis
* Akodon siberiae
* Akodon simulator
* Akodon spegazzinii
* Akodon subfuscus
* Akodon surdus
* Akodon sylvanus
* Akodon tartareus
* Akodon toba
* Akodon torques
* Akodon varius

## Bibliografia

* Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# Laporte (Pennsilvània)

Laporte és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 290 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Laporte tenia 290 habitants, 95 habitatges, i 60 famílies. La densitat de població era de 100 habitants/km².
Dels 95 habitatges en un 27,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,6% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 36,8% no eren unitats familiars. En el 32,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,75.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,4% tenia menys de 18 anys, un 2,8% entre 18 i 24, un 15,5% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 44,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 59 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.750 $ i la renda mediana per família de 52.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.625 $ mentre que les dones 25.500 $. La renda per capita de la població era de 18.762 $. Entorn del 3,6% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Laporte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Laporte». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lappa

Lappa o Lampa (en grec antic Λάππα, Λάμπα) va ser una ciutat interior de Creta amb un districte que arribava a la costa on hi havia la ciutat i el port de Fènix. Les dues formes del nom les usen els autors antics, però a les monedes i a les inscripcions només es troba la forma Lappa. Segons Esteve de Bizanci en parlava l'antic historiador Xenió.
Xenió diu que la ciutat va ser fundada per Agamèmnon, i que va rebre el nom d'un Lappos, un habitant de Tarrha, cosa que es pot interpretar com que Lappa era una colònia de Tarrha. Els ciutadans de Lictos (Lyctos) es van refugiar a Lappa quan la seva ciutat va ser destruïda per la gent de Cnossos, segons diu Polibi.
Quan els romans van desembarcar a Creta, Metel, després d'haver sotmès Cidònia, Cnossos, Lictos i Eleuterna, va avançar cap a Lappa que va ser presa a l'assalt i gairebé destruïda, l'any 67 aC. Octavi August va concedir la llibertat a la ciutat en pagament per l'ajut que els ciutadans li van donar contra Marc Antoni, i va ajudar a la reconstrucció.
Va ser seu episcopal des del segle iv. El 431 el bisbe de Lappa va estar present al sínode d'Efes i després el 451 va participar al Concili de Calcedònia, i també els seus bisbes van assistir a sínodes i concilis en moltes altres ocasions.
Lappa es trobava a 32 milles romanes d'Eleuterna i a 9 de Cisamos, el port de la ciutat d'Àptera. Existeixen nombroses ruïnes de la ciutat. Les monedes que s'han trobat de la ciutat porten el cap del seu benefactor August, i també d'altres amb la imatge de Domicià o de Còmmode.
El seu lloc l'ocupa l'actual Argiròpoli (Argyroupoli), i el seu nom el porta l'actual municipi de Lappa, a la prefectura de Réthimno.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Lappa». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 gener 2021].
# Alcimus (gran sacerdot)

Alcimus o Joaquim (en llatí Alcimos, Jacimus, en grec antic Ἄλκιμος o Ἰάκειμος) fou un gran sacerdot jueu que va defensar la causa dels selèucides.
Va ser col·locat en el càrrec per Demetri I Sòter cap a l'any 162 aC. Derrocat per una revolta dels jueus a causa de la seva crueltat, va fugir a Antioquia però va ser restaurat per un altre exèrcit selèucida. Va seguir en el càrrec fins a la seva sobtada mort l'any 159 aC, mentre tirava a terra la paret que separava el recinte dels jueus del dels gentils, segons Flavi Josep.

## Referències

* ↑ Alcimus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 102