OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Senhora do Destino

Senhora do Destino és una telenovela brasilera que va ser produïda i emesa per Rede Globo del 28 de juny de 2004 a l'11 de març de 2005, amb un total de 221 capítols. Substituint Celebridade i substituït per Amèrica. Escrit per Aguinaldo Silva amb la col·laboració de Filipe Miguez, Gloria Barreto, Maria Elisa Berredo i Nelson Nadotti. Dirigit per Luciano Sabino, Marco Rodrigo, Claudio Boeckel, amb la direcció general i fonamental de Wolf Maya. Nazaré Tedesco, el personatge de Renata Sorrah, és el gran dolent de la trama i va entrar en la història del drama televisiu brasiler com un dels dolents més coneguts i cruels de les telenovel·les brasileres.
Destacats Suzana Vieira, José Wilker, Carolina Dieckmann, Eduardo Moscovis, Letícia Spiller, José Mayer, Leonardo Vieira, Débora Falabella, Marcello Antony, Dan Stulbach, Tania Khalill, Carol Castro, Dado Dolabella, Marília Gabriela, José de Abreu, Leandra Leal i Renata Sorrah en papers principals.

## Referències

* ↑ Martinez, Léo. «Renata Sorrah se despede pela segunda vez da vilã Nazaré: Atriz comemora o sucesso da reprise de ‘Senhora do Destino’» (en portuguès). Portal Ego, 26-07-2009. Arxivat de l'original el 29 de juliol 2009. [Consulta: 1r juliol 2010].
# Resolució 582 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 582 del Consell de Seguretat de l'ONU, fou aprovada per unanimitat el 24 de febrer de 1986, després de notar que el Consell que ja durava sis anys el continuat conflicte entre Iran i Iraq, el Consell va deplorar els actes inicials que van iniciar la Guerra Iran-Iraq i la continuació del conflicte .
El Consell va condemnar l'escalada del conflicte, incloses les incursions territorials, el bombardeig d'àrees civils, els atacs contra vaixells neutrals, la violació del dret internacional i l'ús d'armes químiques per Iraq, contràriament al Protocol de Ginebra de 1925.
La resolució va demanar a l'Iran i l'Iraq que cessessin les hostilitats i observessin un alto el foc, amb una retirada completa de les forces militars a les seves fronteres internacionalment reconegudes, així com un intercanvi de presoners pel Comitè Internacional de la Creu Roja. També va instar a ambdues parts a presentar tots els aspectes del conflicte immediatament a la mediació i va demanar al Secretari General Javier Pérez de Cuéllar que continués els seus esforços en el procés de mediació.
El compliment de la Resolució 582 era voluntari, i ambdues parts es van negar a implementar-la.

## Referències

* ↑ Lauterpacht, E.; Greenwood, C. J.; Weller, Marc. The Kuwait Crisis: Basic Documents (en anglès). Cambridge University Press, 1991, p. 156. ISBN 978-0-521-46308-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1982 - 1987)
* Guerra Iran-Iraq

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Casa Crehuet

Casa Crehuet és una obra de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada en una zona urbanitzada, amb motiu de la construcció dels accessos al segon cinturó des del túnel de la Rovira, és una casa típica de les que bastien les classes benestants de Barcelona com a lloc d'estiueig proper a la ciutat.
Consta de planta baixa i dos pisos, amb una galeria porxada al segon, actualment inutilitzada.
A la part davantera disposa d'un jardí amb arbres fruiters, on fins fa pocs anys s'hi conreaven algunes hortalisses.
El recinte és clos amb un mur fet d'obra, i un barri, amb porta de ferro, dona entrada a la finca.

## Història

Aquest edifici formava part d'una extensa propietat d'un tal Crehuet, militar d'alta graduació amic del General Prim.
A un extrem del jardí i, en lloc elevat, encara es conserva la garita del sentinella que vigilava la finca, i a baix, la quadra dels cavalls. El senyor Crehuet tenia el domicili fix a un espaiós pis del passeig de Gràcia, de Barcelona.
En morir, la finca la va heretar la seva filla, Carme Crehuet. Aquesta, per la seva part, va repartir les terres de la finca als qui n'havien estat servidors (masover, xofer, jardiner...etc.), els quals s'hi van construir els habitatges veïns que ara ocupen els seus descendents. La casa pairal amb un tros de jardí, va ser per l'hereu principal, nebot seu.
La propietària actual és una tal senyora Martina, vídua de Pere Padró, que habita el primer pis i té llogada la resta de l'immoble.
El carrer que limita la part sud de la finca es diu Crehuet.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Casa Crehuet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Pœuilly

Pœuilly és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 103 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Pœuilly era de 103 persones. Hi havia 44 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 48 habitatges, 43 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 48 habitatges eren cases. Dels 43 habitatges principals, 38 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 25 en tenien cinc o més. 30 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 24 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Pœuilly el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 12 | 45 a 49 | 12 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 4 |
| 12 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 68 persones, 52 eren actives i 16 eren inactives. De les 52 persones actives 47 estaven ocupades (24 homes i 23 dones) i 4 estaven aturades (3 homes i 1 dona). De les 16 persones inactives 5 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Pœuilly a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Pœuilly a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Elyria (Nebraska)

Elyria és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 54 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elyria tenia 54 habitants, 26 habitatges, i 15 famílies. La densitat de població era de 80,2 habitants per km².
Dels 26 habitatges en un 19,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 3,8% dones solteres, i en un 42,3% no eren unitats familiars. En el 42,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,6.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 31,5% de 45 a 60 i un 18,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.750 $ i la renda mediana per família de 26.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.875 $ mentre que les dones 19.375 $. La renda per capita de la població era de 10.695 $. Aproximadament el 16,7% de les famílies i el 16,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elyria». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elyria». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Miquel Agramont

Miquel Agramont (1756-1824), fill de Jacint Agramont i Anna Roca, fou sotsxantre contralt de la catedral de Girona el 1797. Arran del traspàs de Damià Pastaller, va obtenir, el 1798, el benefici de Santa Caterina de la basílica de Castelló d'Empúries, aplicat a la veu de Baix i a la Viola.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep M.; Salgado Cobo, Elena. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 7: Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2013.
# Boxa als Jocs Olímpics d'estiu de 1928 - pes semipesant

El pes semipesant va ser una de les vuit proves de boxa que es disputaren als Jocs Olímpics d'Amsterdam de 1928. Com en les altres proves de boxa estava reservada a homes. La competició es va disputar entre el 8 i l'11 d'agost de 1928. El pes semipesant era la segona categoria més pesada en aquesta edició dels Jocs i sols hi podien participar boxejadors que pesessin fins a 79,4 kg. Hi van prendre part 16 atletes de 16 nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Víctor Avendaño (ARG) | Ernst Pistulla (GER) | Karel Miljon (NED) |

## Quadre

| Setzens de final 8 d'agost | Setzens de final 8 d'agost | Setzens de final 8 d'agost | Quarts de finals 9 d'agost | Quarts de finals 9 d'agost | Semifinals 10 d'agost | Semifinals 10 d'agost | Final 11 d'agost | Final 11 d'agost | Final 11 d'agost |
| 1 | Don McCorkindale (RSA) | PTS |
| 16 | Domenico Ceccarelli (ITA) | L |
| 16 | Domenico Ceccarelli (ITA) | L | McCorkindale (RSA) | W |
| | | | Vinča (LTU) | KO2 |
| 8 | Juozas Vinča (LTU) | PTS | Vinča (LTU) | KO2 |
| 9 | Robert Foquet (FRA) | L | | |
| 9 | Robert Foquet (FRA) | L | | | McCorkindale (RSA) | L |
| | | | | | Avendaño (ARG) | PTS |
| 5 | Víctor Avendaño (ARG) | PTS | | | Avendaño (ARG) | PTS |
| 12 | Sergio Ojeda (CHI) | L | | | | |
| 12 | Sergio Ojeda (CHI) | L | Avendaño (ARG) | PTS | | |
| | | | Carrick (CAN) | L | | |
| 4 | Donald Carrick (CAN) | PTS | Carrick (CAN) | L | | |
| 13 | Jean Welter (LUX) | L | | | | |
| 13 | Jean Welter (LUX) | L | | | | | | Avendaño (ARG) | PTS |
| | | | | | | | | Pistulla (GER) | L |
| 6 | Ernst Pistulla (GER) | PTS | | | | | | Pistulla (GER) | L |
| 11 | Leon Lucas (USA) | L | | | | |
| 11 | Leon Lucas (USA) | L | Pistulla (GER) | PTS | | |
| | | | Murphy (IRL) | L | | |
| 3 | William Murphy (IRL) | W | Murphy (IRL) | L | | |
| 14 | Josep Montllor (ESP) | KO1 | | | | |
| 14 | Josep Montllor (ESP) | KO1 | | | Pistulla (GER) | PTS | Tercer lloc | Tercer lloc | Tercer lloc | Tercer lloc |
| | | | | | Miljon (NED) | L |
| 7 | Karel Miljon (NED) | PTS | | | | | | Miljon (NED) | PTS |
| 10 | Emil Johansson (SWE) | L | | | | | | McCorkindale (RSA) | L |
| 10 | Emil Johansson (SWE) | L | Miljon (NED) | PTS | | | | McCorkindale (RSA) | L |
| | | | Jackson (GBR) | L |
| 2 | Alf Jackson (GBR) | PTS | Jackson (GBR) | L |
| 15 | Alf Cleverley (NZL) | L |

## Referències

* ↑ The Netherlands Olympic Committe. Official Report of the Olympic Games, 1928, p. 481-502 [Consulta: 27 setembre 2018]. Arxivat 4 de febrer 2012 a Wayback Machine.
# Català a Internet

La situació del català a Internet és, generalment, bona, i la seva presència a la xarxa és més alta de la que pertocaria per una llengua que té aproximadament deu milions de parlants. Pel que fa al nombre de parlants, el català es troba en el 75è lloc mundial, mentre que pel que fa a presència a Internet ocupa els llocs entre el 10è i el 20è. Dels deu llocs web més visitats de la xarxa, sis tenen versió en català (Google, Facebook, YouTube, Viquipèdia, Windows Live i Twitter) i quatre no en tenen (Yahoo!, Baidu, QQ i LinkedIn; d'aquests quatre, dos d'ells –Baidu i QQ– són llocs web xinesos).
El WICCAC (Webmàsters Independents en Català, de Cultura i d'Àmbits Cívics) publica mensualment el Baròmetre de l'ús del català a Internet, el qual repassa l'evolució de la situació de la llengua catalana a Internet. Per exemple, el seu resum (setembre de 2013) destaca que els sectors on la implantació del català a la xarxa és major són les universitats, el teatre i dansa, les fires i salons, els vins i caves, l'església, els portals d'Internet i la música; per altra banda, els sectors on el català té menys presència són els dels laboratoris, farmàcia i química, els electrodomèstics i la fotografia, la neteja, perfumeria, cosmètica i drogueria i, finalment, els automòbils i motocicletes.
El domini .cat (gestionat per la Fundació puntCat), fou el primer domini de primer nivell genèric d'Internet que la ICANN atorgà a una comunitat lingüística i cultural. A mitjan 2011 va superar els 50.000 dominis registrats.

## Referències

* 1 2 3 Soler Martí, Joan. «La situació del català a Internet a gener del 2012». Softcatalà, 19-01-2012. Arxivat de l'original el 5 d’octubre 2013. [Consulta: 4 d’octubre 2013].
* ↑ «Top sites» (en anglès). Alexa. Arxivat de l'original el 2015-03-02. [Consulta: 4 octubre 2013].
* ↑ «Resum de situació a 30 de setembre del 2013». WICCAC, 01-09-2013. Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 4 octubre 2013].

## Bibliografia

* Bel, Núria et al.. La llengua catalana a l'era digital. Springer.

## Enllaços externs

* WICCAC
* Estadístiques del domini .cat
# Resolució 580 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 580 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 30 de desembre de 1985, després d'haver escoltat representacions de Lesotho i recordant la Resolució 527 (1982), el Consell va condemnar els últims atacs contra el Regne de Lesotho per part de Sud-àfrica, que van provocar la pèrdua de vides i danys a la propietat el 19 de desembre, en què diversos refugiats sud-africans van ser assassinats a la capital de Lesotho Maseru per la Força de Defensa de Sud-àfrica.
El Consell va exigir a Sud-àfrica que pagués una indemnització a Lesotho, demanant a totes les parts interessades que normalitzessin les seves relacions i que apliquin de manera pacífica els canals de comunicació establerts en matèria de preocupació mútua. Va recordar a Sud-àfrica que complís els seus compromisos per no desestabilitzar els països veïns i començar el procés de desmantellament de l'apartheid.
La resolució va demanar als Estats membres i a les organitzacions internacionals que donessin assistència econòmica a Lesotho a causa del dany causat pels atacs.
Finalment, la resolució va exigir al secretari general de les Nacions Unides establir una presència a Lesotho comprometent-se amb un o dos civils a Maseru per tal de mantenir-lo informat sobre l'evolució. També li va demanar que informés al Consell de Seguretat quan correspongués sobre els esdeveniments a la regió.

## Referències

* ↑ Wellens, Karen; T.M.C. Asser Instituut. Resolutions and statements of the United Nations Security Council (1946–1989): a thematic guide. BRILL, 1990, p. 130. ISBN 978-0-7923-0796-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 501 a la 600 (1982 - 1987)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Casa Figueras (Cassà de la Selva)

La Casa Figueras és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa unifamiliar aïllada amb cancell d'entrada. És un edifici estructurat a partir de l'esquema bàsic de l'arquitectura tradicional catalana, amb utilització d'una torre com a element més representatiu. La façana presenta un sòcol arrebossat simulant carreus de pedra. Hi ha elements decoratius en les llindes de les obertures del primer pis. Destaca el ràfec de la coberta amb elements ceràmics a la cara inferior i la torre. Al jardí s'hi obre una façana amb galeria o llotja d'inspiració clàssica amb elements de pedra natural (pilars, columnes, capitells).

## Història

Existia abans un edifici més petit que era una fàbrica. Posteriorment l'any 1918 es va ampliar i reformar per transformar-lo en habitatge. D'aquella època són la construcció de la torre, la llotja i la façana que dona al passeig Vilaret. L'ampliació fou obra d'Isidre Bosch.

## Referències

* 1 2 «Casa Figueres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Erwin Chargaff

Erwin Chargaff (Txernivtsí, Bucovina, 11 d'agost de 1905 – Nova York, EUA, 20 de juny de 2002) va ser un químic d'ètnia alemanya jueu que va emigrar als Estats Units durant el Tercer Reich. Després de primmirats experiments, Chargaff va descobrir dues regles que van ajudar la descoberta de la doble hèlix de l'ADN. Va estudiar química a Viena, després va passar dos anys a la Universitat Yale. Des de 1930 va treballar a la Universitat de Berlín fins que es trasllada a l'Institut Pasteur a París el 1933. Va analitzar les bases nitrogenades de l'ADN en diferents formes de vida, concloent que, la quantitat de purines no sempre es trobaven en proporcions iguals a les de les pirimidines (contràriament al model proposat per Levene en la seva "hipòtesi del tetranucleòtid"), la proporció era igual a totes les cèl·lules dels individus d'una espècie donada, però variava d'una espècie a una altra, el que s'ha anomenat la llei de Chargaff. El 1935 emigra a Nova York. Allà, Chargaff arriba a ésser professor en la Universitat de Colúmbia.

## Referències

* Watson, James D.; Baker, Tania A.; Bell, Stephen B.; Gann, Alexander; Levine, Michael; & Losick, Richard. Molecular Biology of the Gene. 5a ed.. Benjamin Cummings, 2004. ISBN 0-8053-4635-X.
* The composition of the deoxyribonucleic acid of salmon sperm Arxivat 2009-03-26 a Wayback Machine. by E. Chargaff, R. Lipshitz, C. Green and M. E. Hodes in Journal of Biological Chemistry (1951) volume 192 pages 223-230.
* Watson, James D. [orig. 1968]. The Double Helix: A personal account of the discovery of the structure of DNA. critical edition. Norton, 1980. ISBN 0-393-01245-X.
# Plantà

Dins del context faller i foguerer, la Plantà (col·loquial per Plantada), és l'alçament de la falla. La Plantà oficial de les Falles de València té lloc a la nit del 15 al 16 de març, quan totes les falles grans han d'estar plantades, i a la nit del 14 al 15 en el cas de les infantils. En diverses poblacions la nit de la plantà té lloc un dia després a la data marcada en el programa de festejos fallers de la ciutat de València. A les Fogueres de Sant Joan d'Alacant, la plantà es du a terme el 20 de juny. La raó és que el jurat designat per l'entitat corresponent, per cada secció o població, ha de passar a primera hora de l'endemà a la nit de la Plantà per avaluar els diferents treballs dels artistes fallers.
Antigament la plantà es començava i es finalitzava la mateixa jornada, però actualment, a causa de la complexitat dels cadafals fallers, i del fet que els artistes fallers realitzen obres per a diferents comissions alhora, sol començar alguns dies abans. És tradicional la col·laboració de tots els fallers, que durant l'última nit ajuden desinteressadament a l'artista, i donen els últims retocs a la falla. Una manera diferent de gaudir les falles és passejar, especialment per la ciutat de València la nit del quinze de març.

## Mètodes de Plantà

* Plantà al tomb
* Plantà amb grua
* Plantà amb bastides

## Galeria

* De vegades el vent fa caure la falla. La Paperina de Benicarló, 2013.
* Vídeo amb la plantà del cap de cavall del monument central del Pilar 2013.
* Vol del remat de la Falla 2017 de Julio Monterrubio per la comissió Monestir de Poblet - A. Albiñana
* Plantà amb grua del remat de la Falla 2019 de Vicent Martínez per la comissió Cuba - Literat Azorin
* Plantà de la Foguera oficial d'Alacant 2011 obra dels germans Fonseca
* Plantà al tomb de la Falla 2019 de la comissió Reina - Pau - Sant Vicent obra de Manolo Garcia.

## Enllaços externs

* Plantà 2019 de la Falla La Nova d'Orriols de David Sánchez Llongo (timelapse)
* La plantà - Falles de València Arxivat 2010-04-18 a Wayback Machine.
* ¿Qué son las Hogueras? - Web oficial de la Federació de Fogueres de Sant Joan Arxivat 2010-06-10 a Wayback Machine.
* Categoria Plantà a Cendra Digital Arxivat 2014-12-15 a Wayback Machine.
* Plantà 2011 Arxivat 2014-12-14 a Wayback Machine. a Malalt de Falles

## Referències

* ↑ «La Plantà - (fallas.com)» (en castellà). Junta Central Fallera, 09-02-2016. [Consulta: 18 desembre 2019].
* 1 2 Llop i Bayo, Joan Lluís «Quedar-se plantat una nit o moltes. De la plantà al tomb a les grues». Llibret AC El Canet Cullera 2013, 10-03-2013, pàg. 118 - 121.
* ↑ «La Plantà - (distrito fallas)» (en castellà). Distrito Fallas. [Consulta: 18 desembre 2019].
# Miquel Agelet i Besa

Miquel Agelet i Besa (Lleida, 1845 - 1915) fou un polític i advocat català, comte de Vinatesa des de 1912 i pare de Josep Agelet i Garrell i de Jaume Agelet i Garriga, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració espanyola.

## Biografia

Des de 1882 actuava com el cap principal del Partit Liberal a les Terres de Ponent, juntament amb Emili Riu i Periquet. Fou regidor a la Paeria de Lleida, president de la Diputació, i diputat del seu partit pel districte de Lleida en diverses eleccions generals a les Corts (1886, 1893, 1898 i 1901) amb un parèntesi per Solsona (1891). El 1896 i el 1899 fou senador d'elecció, i nomenat senador vitalici des de 1903. La seva era una família dedicada plenament a la política. El seu germà Antoni havia estat membre de la Junta Revolucionària de Lleida el 1868 durant el Sexenni democràtic i diputat provincial. I els seus fills seguiren la seva vocació política: Josep Agelet i Garrell, diputat a les Corts, i Jaume Agelet i Garriga, diplomàtic i poeta.

## Referències

* 1 2 3 Diccionari d'Història de Catalunya; p. 12; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6

## Enllaços externs

* Lleida (1890-1936): caciquisme polític i lluita electoral per Conxita Mir, p. 67, 194 i 277
* Fitxa del Senat
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Romàixkine (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Romàixkino».
Romàixkine (en (ucraïnès): Ромашкине, en rus: Ромашкино, Romàixkino) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.427 habitants. Pertany al districte rural de Saki. Fins al 1945 la vila es deia Ikor.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].