OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gai Juli Prisc

Gai Juli Prisc (en llatí Caius Julius Priscus) era germà de l'emperador Filip I i emperador associat al seu germà per l'Orient.
Era nadiu de Síria, possiblement de Damasc, i fill de Juli Marí (un ciutadà localment destacat). va ser prefecte de Mesopotàmia, procurator de Macedònia, segon en el comandament a Egipte i jutge a Alexandria. va ser membre de la guàrdia pretoriana sota Gordià III aproximadament l'any 242, durant la campanya persa, i a la mort del prefecte del pretori, Misiteu el 243, va convèncer Gordià de nomenar al seu lloc a Filip, el seu germà. Durant un any Filip i Prisc van ser de fet regents de Gordià.
Assassinat Gordià l'any 244, Filip es va convertir en el nou emperador mentre el seu germà Prisc es quedava a l'Orient amb plens poders. A les inscripcions és referit com a Rector Orientis. Va governar de manera intolerablement opressiva, i va recaptar duríssims impostos que finalment van provocar la revolta encapçalada per Marc Jotapià, un dels usurpadors de l'imperi en temps de Felip. Es creu que Prisc va poder dominar la revolta, però després d'esclatar aquesta ja no se'n sap res més. És possible que morís abans del 250 de mort natural.

## Referències

* ↑ Zòsim. Història Nova, I,19,2
* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Londres: John Murray, 1876, p. 526.
# Josep Lluís Pons

Josep Lluís Pons és el nom dels següents personatges:
* Josep Lluís Pons i Gallarza (1823 - 1894), poeta català.
* Josep Lluís Pons Llovet, anarquista català.
# Creu del Pedró (Sant Climent de Llobregat)

La Creu del Pedró és una creu de terme al terme municipal de Sant Climent de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'una creu llatina de ferro, amb els braços de secció aparentment circular. Aquesta, resta encastada sobre una base quadrangular feta de paredat. El seu estat de conservació és bo.

## Referències

* ↑ «Creu del Cementiri (Sant Climent de Llobregat)». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 setembre 2015].
# Úmar ibn Hafs al-Muhal·labí

Abu-Jàfar Úmar ibn Hafs ibn Uthman ibn Qabissa ibn Abi-Sufra al-Muhal·labí al-Azdí al-Qahtaní (àrab: أبو جعفر عمر بن حفص بن عثمان بن قبيصة بن أبي صفرة المهلبي الأزدي القحطاني, Abū Jaʿfar ʿUmar b. Ḥafṣ b. ʿUṯmān b. Qabīṣa b. Abī Ṣufra al-Muhallabī al-Azdī al-Qaḥṭānī) o, més senzillament, Úmar ibn Hafs al-Muhal·labí, àlies Hazàrmard (àrab: هزارمد, Hazārmard), fou un membre de la família dels muhal·làbides.
Es va unir als haiximites (abbàssides) probablement al Khurasan. Fou governador de Bahrayn sota el califa Abu-l-Abbàs as-Saffah i després a Bàssora encara amb el mateix califa i amb el següent al-Mansur. El 760 at-Tabarí diu que fou el primer muhal·làbida a governar l'Índia (probablement Multan) fins al 768, i va protegir el fill d'an-Nafs az-Zakiyya (moment en què hauria substituït el color negre de la bandera pel color blanc). El 768 fou enviat com a governador a Ifríqiya. Vers el 770 va encarregar el govern al seu parent Habib ibn Habib al-Muhal·labí (fill d'Habib ibn al-Muhàl·lab, governador del Sind) i va morir un temps després (vers 771) en lluita contra els ibadites d'Abu-Hàtim Yaqub ibn Labib al-Kharijí, imam de Tripolitana. El van succeir una sèrie de governadors de la família.

## Referències

* Marçais, G. "ʿOmar (Abū Ḏj̲aʿfar) b. Ḥafṣ". Encyclopaedia of Islam, primera edició (1913-1936). Editada per M. Th. Houtsma, T.W. Arnold, R. Basset, R. Hartmann. Brill Online, 2016. 9 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-1/omar-abu-djafar-b-hafs-SIM_3556>
* Crone, P., “Muhallabids”. Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2012. 18 d'agost de 2021 <http://dx.doi.org/10.1163/1573-3912_islam_SIM_5329>
# Mary Celine Fasenmyer

Mary Celine Fasenmyer (Crown, 4 d'octubre de 1906 - Erie, 27 de desembre de 1996) va ser una religiosa catòlica estatunidenca, que va destacar per alguns descobriments matemàtics.
Mary Fasenmyer va estudiar a la universitat Mercyhurst d'Erie (Pennsilvània), on, en acabar, va prende els vots i va ingressar a l'orde catòlica de les Germanes de la Misericòrdia, adoptant el nom de Sister Celine (Germana Celine). Des de 1942 fins a 1945 va ampliar estudis de matemàtiques a la universitat de Michigan, en la qual va obtenir el doctorat amb una tesi dirigida per Earl Rainville. Des de 1945 fins a la seva jubilació el 1979, va ser professora de matemàtiques de la universitat Mercyhurst. En la seva tesi doctoral i en dos articles posteriors va desenvolupar un algorisme que permetia trobar les recurrències de certes seqüències hipergeomètriques. Aquests treballs van ser reelaborats per Herbert Wilf i Doron Zeilberger a partir dels anys 60's per obtenir programes informàtics fàcilment computables. No va publicar altres treballs de recerca a part dels esmentats articles.

## Referències

* ↑ Petkovsek, Wilf i Zeilberger, 1996, p. 55.
* ↑ Samadi, Nishihara i Iwakura, 2000, p. 1957.
* ↑ Mackenzie, 1997, p. 519.

## Bibliografia

* Mackenzie, Dana «'Gorilla' tackles monster sums» (en anglès). American Scientist, Vol. 85, Num. 6, 1997, pàg. 519-520. ISSN: 0003-0996.
* Petkovsek, Marko; Wilf, Herbert S.; Zeilberger, Doron. A=B (en anglès). CRC Press, 1996. ISBN 978-1-4398-6450-0.
* Samadi, Saed; Nishihara, Akinori; Iwakura, Kiroshi «Universal maximally flat lowpass FIR systems» (en anglès). IEEE Transactions on Signal Processing, Vol. 48, Num. 7, 2000, pàg. 1956-1964. DOI: 10.1109/78.847782. ISSN: 1053-587X.
* Zimmermann, Burkhard «A Sister Celine type algorithm for definite summation and integration» (en anglès). ACM SIGSAM Bulletin, Vol. 33, Num. 3, 2007, pàg. 89. DOI: 10.1145/990353.990369. ISSN: 0163-5824.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Mary Celine Fasenmyer» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Macho Stadler, Marta. «Mary Celine Fasenmyer, matemática». Euskal Herriko Unibersitatea, 2014. [Consulta: 12 novembre 2021]. (castellà)
* Wilf, Herbert. «Sister Mary Celine Fasenmyer». Agnes Scott College, 2016. [Consulta: 12 novembre 2021]. (anglès)
* Linsley, Alice C. «Sister Mary Celine Fasenmyer». CWiS, 2016. [Consulta: 12 novembre 2021]. (anglès)
# Cefisòdot (orador)

Cefisòdot (en llatí Cefisodotos, en grec antic Κηφισόδοτος "Kephisódotos") fou un general i orador atenenc, enviat amb Càl·lies III, Autocles i altres a negociar la pau amb Esparta l'any 371 aC, segons diu Xenofont.
El 369 aC quan els ambaixadors espartans van anar a Atenes i van proposar l'acord per la confederació o aliança d'estats, el consell atenenc va proposar que les forces de terra confederals estarien sota comandament d'Esparta i la marina sota el d'Atenes, però Cefisòdot va parlar en contra d'aquest acord al·legant que mentre molts atenencs haurien de servir sota comandament espartà, a la marina els espartans que hi servien eren tots ilotes. Així que es va decidir finalment que el comandament de mar i terra seria completament per cada estat a mar i terra, alternativament durant cinc anys cadascun.
El 359 aC fou enviat amb un esquadró a l'Hel·lespont on els atenencs esperaven que l'aventurer d'Eubea, Caridem, virtual regent del Quersonès Traci, que era amic de Cefisòdot, acompliria la seva promesa de sotmetre Tràcia a Atenes, però Caridem a l'hora de la veritat va dirigir les seves armes contra el seu amic Cefisòdot, el qual estava assetjant Alopeconnès, una ciutat del sud-est del Quersonès on s'havien refugiat un grup de pirates, ciutat que Caridem va tractar d'alliberar.
Amb forces molt igualades els dos homes van acordar una treva i encara que la ciutat d'Alopeconnès va ser entregada a Atenes, les condicions eren tan desavantatjoses que Cefisòdot fou cridat a Atenes, destituït, i portat a judici. Es va escapar a la sentència de mort per només tres vots i va haver de pagar una multa de cinc talents.
Segurament fou el mateix Cefisòdot que el 355 aC es va unir a Aristòfon i altres per defensar la llei de Leptines d'Atenes contra Demòstenes, i que era considerat un gran orador. Aristòtil parla d'ell quan diu que el 347 aC es va oposar a Cares (Chares) quan aquest va haver de sofrir la seva εὐθύνη (rendició de comptes) després de la guerra d'Olint.

## Referències

* ↑ 2.Cephisodotus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 669
# Conde (São Tomé i Príncipe)

Conde és una localitat de São Tomé i Príncipe. Es troba al districte de Lobata, al nord de l'illa de São Tomé. La seva població és de 1.807 (2008 est.). Es troba al sud-est de Guadalupe en la carretera EN-1 que l'enllaça amb São Tomé a l'est i Neves a l'oest. Al nord-est hi ha una petita carrera que l'enllaça amb Micoló.

## Evolució de la població

Població de Conde (2001-2008) :
| 2001 | 2008 |
| 1.585 | 1.807 |

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08
# Gai Juli Jul (cònsol 482 aC)

Gai Juli Jul (en llatí: Caius Iulius C. F. L. N. Iullus) va ser un magistrat romà del segle v aC. Formava part de la gens Júlia i era fill de Gai Juli Jul cònsol l'any 489 aC.
Va ser elegit cònsol el 482 aC juntament amb Quint Fabi Vibulà. La seva elecció com a cònsol romà es va produir per un acord entre els dos partits que governaven l'estat, que després d'enfrontar-se als comicis romans, finalment van acordar l'elecció de Jul pels populars i Fabi pels aristòcrates. Titus Livi diu que la discòrdia entre les classes romanes va ser tant violenta aquest any com en anys anteriors. Els cònsols van fer la guerra a la ciutat de Veïs, però com que l'enemic no va presentar batalla van tornar a Roma després de devastar el territori a l'entorn de Veïs.
L'any 451 aC va ser membre del primer decemvirat. Gai Juli va acusar davant del poble, als comicis, a Publi Sesti, un home de rang patrici a casa del qual s'havia trobat el cos d'una persona assassinada. L'any 449 aC va ser un dels tres consulars enviats pel senatals plebeus quan aquestos es van revoltar a Mont Sagrat i estaven acampats a l'Aventí.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/666?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=JulusSmith,+William+(editor).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+biography+and+mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 656. ]
# Josep Lluís Moreno Escrivà

Josep Lluís Moreno Escrivá (Riola, 1969) és un polític valencià.
Militant del Partit Socialista del País Valencià (PSPV), Josep Moreno ha treballat professionalment en l'assessorament en comunicació pública i institucional, especialitzant-se en el camp de l'aplicació dels estudis demoscòpics al disseny d'estratègies de comunicació. Fou elegit diputat a les Corts Valencianes a les eleccions de 2011.

## Referències

* ↑ «Noms polítics». Eines de Llengua (blog), 14-10-2011. [Consulta: 9 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Web personal Arxivat 2013-05-03 a Wayback Machine.
* Fitxa a les Corts Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Costa de Toni

La Costa de Toni és una costa del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Torallola.
Està situada a migdia de Torallola, al sud-oest de lo Pla, a ponent de l'Alzinar de Durro, a ponent de Comandolera i a llevant de lo Rodalet.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Le Coucher de la mariée (pel·lícula de 1899)

Le Coucher de la mariée ou Triste nuit de noces va ser un curtmetratge muda francesa de 1899 dirigida per Georges Méliès. Va ser venuda per la Star Film Company de Méliès i està numerat del 177 al 178 als seus catàlegs, on s'anuncia com a scène comique.
Una fotografia de producció que s'ha conservat mostra a Méliès com el vell de la pel·lícula. L'historiador Georges Sadoul, a partir de les proves disponibles, creia que la jove era la senyoreta Barral, que va protagonitzar la Ventafocs a la pel·lícula homònima de Méliès més tard aquell any. La pel·lícula és un sofà (farsa de dormitori) d'estil popular; diversos cineastes primerencs van fer farses similars, sobretot una d'Eugène Pirou (Le Coucher de la mariée, 1896) i almenys tres de Pathé (1901, 1904 i 1907).
Actualment es presumeix que la pel·lícula completa és perduda. No obstant això, un foliscopi publicat per Léon Beaulieu a finals de la dècada de 1890, mostra una dona ajudant a una altra a desvestir-se abans que un cavaller. amb vestit de nit entra al dormitori, va ser redescobert a la dècada de 2010 i s'ha identificat provisionalment com un fragment de la pel·lícula.

## Repartiment

* Bleuette Bernon: la casada

## Referències

* 1 2 3 4 Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 94, ISBN 9782732437323
* ↑ Lecointe, Thierry & Byrne, Robert (2019), Léon Beaulieu's Pocket Cinematograph, San Francisco Silent Film Festival, <https://silentfilm.org/leon-beaulieus-pocket-cinematograph/>. Consulta: 25 abril 2020
* ↑ San Francisco Silent Film Festival (2019), Léon Beaulieu Flipbooks, <https://silentfilm.org/preservation/flipbooks/>. Consulta: 25 abril 2020

## Enllaços externs

* Le Coucher de la mariée a Internet Movie Database (anglès)
* Foliscopi a Vimeo, amb el fragment identificat provisionalment
# Javier Delgado Barrio

Francisco Javier Delgado Barrio (Barbastro, Osca, 21 d'octubre de 1932) és un jurista espanyol que va ocupar la presidència del Tribunal Suprem i del Consell General del Poder Judicial entre 1996 i 2001 i va ser Magistrat del Tribunal Constitucional entre 2001 i 2012.
És especialista en la jurisdicció contenciós-administrativa. De caràcter dialogant, va aconseguir ser triat per unanimitat president del Consell General del Poder Judicial i del Tribunal Suprem. D'esperit conservador, va considerar prioritari enfortir la independència del Poder Judicial, agilitar el funcionament de l'Administració de Justícia i es va mostrar preocupat enfront de l'augment de la discrecionalitat del govern per raons de seguretat pública.
Finalitzat el seu mandat, el 7 de novembre de 2001 va ser substituït en les presidències del Tribunal Suprem i del Consell pel també conservador magistrat Francisco José Hernando. Va ser nomenat magistrat del Tribunal Constitucional el 6 de novembre de 2001, destinació que ja havia ocupat entre 1995 i 1996 pel Congrés dels Diputats a proposta del Partit Popular. A pesar que el període de nou anys pel qual va ser designat va finalitzar en 2010, va continuar en el càrrec fins a 2012, fins que va haver-hi acord entre el Partit Popular i el Partit Socialista al Congrés per renovar el Constitucional.

## Obres publicades

* El control de la discrecionalidad del planeamiento urbanístico. Editorial Cívitas. Madrid, 1993 – ISBN 84-470-0181-4.
* La protección jurídica del ciudadano, procedimiento administrativo y garantía jurisdiccional. v. 2. La jurisdicción contencioso-administrativa. El principio de efectividad de la tutela judicial en la jurisprudencia contencioso-administrativa. Editorial Cívitas. Madrid, 1993 – ISBN 84-470-0280-2, págs. 1187 a 1224.
* La reforma del proceso penal. El principio de oportunidad en el Procesal Penal: aplicación de la doctrina de los conceptos jurídicos indeterminados. Ministerio de Justicia, Centro de Publicaciones. Madrid, 1989 – ISBN 84-7787-069-1, págs. 309 a 319.

## Referències

* ↑ Cueva, Bonifacio de la. Invocar la seguridad del Estado no da discrecionalidad al Gobierno. El País.com. (22-09-1996)
* ↑ Javier Delgado, Composición del Tribunal Constitucional. Web del Tribunal Constitucional.
* ↑ El Constitucional censura a los grupos políticos por bloquear su renovación, El País, 24 de diciembre de 2010.
# Marco Zanotti

Marco Zanotti és el nom dels següents personatges:
* Marco Zanotti (1974) (Rovato, 1974), ciclista italià
* Marco Zanotti (1988) (Desenzano del Garda, 1988), ciclista italià
# Aigars Štokenbergs

Aigars Štokenbergs (Riga, RSS de Letònia, 29 d'agost de 1963) és un polític letó.
Štokenbergs va ser Ministre d'Economia de Letònia entre el 8 d'abril i el 7 de novembre de 2006, dins el primer Gabinet Kalvītis. Havia començat la seva carrera en política al Partit Popular, del qual fou expulsat per la direcció el 19 d'octubre de 2007. Dins el segon Gabinet Kalvītis va ser Ministre de Desenvolupament Regional i Govern Local des de 7 de novembre de 2006 fins a 19 d'octubre de 2007, quan se li va demanar la renúncia arran de la seva expulsió del partit. Posteriorment, es va erigir en un dels líders del partit Societat per una altra política, de 2008 a 2011. Més tard, va ingressar a Unitat, com a vicepresident.
Va ser Ministre de Justícia entre 3 de novembre de 2010 i 25 d'octubre de 2011, al segon Gabinet Dombrovskis.

## Referències

* ↑ «The Cabinet of Ministers of the Republic of Latvia: Aigars Štokenbergs» (en letó). Gabinet de Ministres de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2010-11-24. [Consulta: 6 novembre 2010].
# Gaig nord-americà

La gaig nord-americà (Cyanocitta cristata) és un còrvid nord-americà.

## Morfologia

El seu plomatge és predominantment blau de mig cos per a dalt, del cap a la cua. Té una cresta pronunciada. El color canvia a negre, celeste i amb llistes blanques en les rèmiges i les cabals. Per sota és blanc, amb un collaret negre al voltant del coll i els costats del cap i la cara blanca.
Com en altres aus blavenques, la coloració de la gralla blava no deriva de pigments, sinó que és el resultat de la refracció de la llum deguda a l'estructura interna de les plomes; si s'aixafa una de les plomes la coloració blava desapareix, perquè l'estructura ha estat destruïda. Això es diu coloració estructural.
El cant s'assembla a altres còrvids perquè és molt variat, però el so més comú n'és la veu d'alarma, que és un crit sorollós, gairebé com el d'una gavina. També emeten un agut iaie-iaie la freqüència del qual augmenta a mesura que l'au es veu més excitada.

## Distribució

Ocupa gran part de l'est d'Amèrica del Nord des de Terranova fins a Florida: arriba pel sud-oest fins a Texas i a Colorado pel nord-oest de la seva distribució. Es troba sobretot en boscos mixts, incloent-hi el faig americà i diverses espècies de roure, però també és visible en parcs i jardins d'algunes ciutats. A l'oest de les Rocoses és reemplaçat pel gaig de Steller.
Encara que aquest ocell roman en general tot l'any a la seva àrea de distribució, algunes poblacions del nord migren a la part sud de la distribució a l'hivern. Migren de dia.

## Referències

* ↑ «Gaig nord-americà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# AER (motocicleta)

AER fou un fabricant de motocicletes britànic amb seu a Liverpool. El nom li venia de les inicials del fundador, Albert E. Reynolds, un concessionari de Scott que va començar a produir motocicletes d'alta qualitat dissenyades per ell mateix. Fundada el 1937 amb el nom d'AE Reynolds Ltd., l'empresa va abandonar la producció de motocicletes en esclatar la Segona Guerra Mundial.

## Història

Reynolds havia estat determinant per al desenvolupament d'una sèrie de versions especials "de luxe" de motos Scott produïdes entre 1931 i 1934. El fet que la Scott "triple" no s'arribés a desenvolupar i que la firma no estigués interessada en la seva idea de fabricar motocicletes de 125 cc el va decebre i va decidir d'establir-se com a productor independent. La primera AER, amb motor bicilíndric unitari, s'anomenava Reynolds Special. El motor, de dos temps de 340 cc i amb refrigeració per aire, era d'aliatge i duia els revestiments del cilindre premsats. La culata i el bloc eren cadascun d'una peça i el càrter estava format per quatre peces de fosa amb passatges d'aire entre els cilindres que ajudaven a refrigerar-los. El model de producció es va llançar el 1938 i incorporava l'encesa mitjançant volant magneto, amb la dinamo davant del càrter.
El 1939, Reynolds va desenvolupar motocicletes amb motors Villiers de 249 i 350 cc. En un reportatge sobre el model de 250 cc aparegut a l'exemplar del 30 de novembre de 1939 de la revista Motor Cycling, s'informava que «el seu encant radica en la seva excel·lent direcció i subjecció a la carretera que donaven una sensació de confiança suprema en carreteres greixoses i convidaven a fer virades ràpides». Es pot veure una AER de 250 cc al Museu de Liverpool.
La producció de les AER es va acabar amb l'esclat de la Segona Guerra Mundial. Després de la guerra, Reynolds va tornar a la venda i manteniment de motocicletes.

## Referències

* 1 2 3 4 «AER» (en anglès). Arxivat de l'original el 4 febrer 2009. [Consulta: 31 desembre 2008].
* 1 2 3 4 «AER motorcycle» (en anglès). Arxivat de l'original el 2008-09-06. [Consulta: 31 desembre 2008].
* ↑ (en anglès) Motor Cycling, 30-11-1939. «Its charm lay in its excellent steering and road holding which gave a supreme feeling of confidence on greasy roads and invited fast cornering»

## Enllaços externs

* L'AER 250cc de 1938 exposada al Museu de Liverpool (anglès)
# Costa de Vilafranca

La costa de Vilafranca és una costa situada entre Solsona i Brics, al Solsonès. Orientada a llevant, rep la denominació de la masia del mateix nom que s'aixeca al seu peu.
S'estén des de la capçalera de la rasa de la Masia (al sud) fins a la capçalera del barranc de Cor-de-Roure (al nord), al llarg d'uns 800 metres de longitud. La meitat meridional pertany al municipi d'Olius i la septentrional, al municipi de Solsona.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Le Bonheur des autres (pel·lícula de 1918)

Le Bonheur des autres és una pel·lícula francesa escrita i dirigida per Germaine Dulac, estrenada el 1918.

## Repartiment

* Édouard Pinto
* Louis Bourny
* Ève Francis
* Vivian Vogg
* Ginette Darnys
* Marcelle Delville

## Referències

* ↑ Le Bonheur des autres, silentera.com
* ↑ Le Bonheur des autres a cine.ressources
# Jean Max

Jean Max va ser un pilot de curses automobilístiques francès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 27 de juliol del 1943 a Marsella, França.

## A la F1

Max Jean va debutar a la cinquena cursa de la temporada 1971 (la 22a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 4 de juliol del 1971 el GP de França al circuit de Paul Ricard.
Va participar en una única cursa puntuable pel campionat de la F1, aconseguint un catorzè lloc i finalitzant a 9 voltes del guanyador de la cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Posició | Punts |
| 1971 | Frank Williams Racing Cars | March | Cosworth | SUD | ESP | MON | HOL | FRA 14 | GBR | ALE | AUT | ITA | CAN | USA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Marco Zambelli

Marco Zambelli (nascut el 22 d'agost de 1985) és un futbolista italià que juga com a defensa.

## Carrera de club

Natiu de Gavardo, província de Brescia, Zambelli ha passat la major part de la seva carrera al Brescia Calcio. Va jugar el seu primer partit de la Sèrie A el 26 de setembre de 2004.
El 5 d'agost de 2019 va fitxar amb Feralpisalò.

## Referències

* ↑ Feralpisalò (5 agost 2019). "Zambelli e Stanco" (en italià). Nota de premsa.

## Enllaços externs

* Perfil a la FIGC (en italià)
* Perfil a Football.it (en italià)