OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dòlic

El Dòlic o Dolichos (grec: Δόλιχος, traduït com "cursa llarga") era una antiga carrera a peu que formava part del programa dels antics Jocs Olímpics i els altres Jocs Panhelènics. Fou introduïda el 720 aC.
La distància era aproximadament de 4800 metres. Fonts diferents presenten proves contradictòries sobre la longitud real de la prova. No obstant això, la durada mitjana citada de la cursa era d'aproximadament 12,5 voltes, quasi cinc quilòmetres. L'esdeveniment es va fer de manera similar a les modernes maratons (els corredors començarien i acabarien la seva prova a l'estadi pròpiament dit), però el circuit circulava pel recinte olímpic. El recorregut sovint flanquejava importants santuaris i estàtues al santuari, passant per l'estàtua del temple de Zeus abans de tornar a l'estadi Les proves arqueològiques de Nemea també mostren que hi havia pals de gir individuals.

## Notes

* ↑ Golden, p. 55. "Dolichos, "long race", one of the regular events of Greek competitive festivals. The dolichos varied in length from seven to twenty-four lengths of the STADIUM - from 1,400 to 4,800 Greek feet. The race at Olympia was apparently one of the longest; only men ran here - the first winner, in 720, was ACANTHUS of Sparta. However, dolichos was on the original programme for paides as well as men at the Pythian games and is attested at Nemea too. The dolichos for younger competitors may have been shorter (like all the footraces for boys and AGENEIOI Plato planned for his Cretan city). A horse (says Galen) would run dolichos better than a man. Among men, the ideal was a strong neck and shoulders - to hold up the hands during most of the race - and light, slender legs for a finishing sprint. A Bithynian nicknamed GRAUS won the Olympic dolichos three times in a row (? 213-221 CE) and FLAVIUS Metrobius claims 140 victories in the late first century CE. The achievement of POLITES of Caria, who won STADION, DIAULOS and dolichos on the same day at Olympia (69 BC), was as remarkable."
* ↑ Miller, p. 32. "At the next Olympiad, in 720, a long-distance footrace called the dolichos was added to the program. The sources are not unanimous about the length of this race: some claim that it was twenty laps of the stadium track, others that it was twenty-four. It may have differed from site to site, but it was in the range of 7.5 to 9 kilometers. We can identify a dolichos in paintings where the runners' knees are low and barely bent, with the arms drawn close to the sides."

## Referències

* Golden, Mark. Sport in the Ancient World from A to Z. Routledge, 2003. ISBN 0-415-24881-7
* Miller, Stephen G. Ancient Greek Athletics: the events at Olympia, Delphi, Nemea, and Isthmia. Yale University Press, 2004. ISBN 0-300-11529-6
# Parany de l'elefant

* No s'ha de confondre amb Gambit elefant.
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
El parany de l'elefant o trampa de l'elefant és un parany d'obertura d'escacs que implica una temptativa incorrecta de banda de les blanques per guanyar un peó en una variant popular del gambit de dama refusat. Nombrosos jugadors aficionats hi han caigut. La primera partida en què es va produir sembla que fou una entre Karl Mayet i Daniel Harrwitz, a Berlín el 1848:
    1. d4 d5
    2. c4 e6
    3. Cc3 Cf6
    4. Ag5 Cbd7
Aquest ordre de moviments indica generalment que les negres tenen la intenció de jugar la defensa Cambridge-Spings en cas de 5.Cf3 c6 6.e3 Da5, tot i que també poden conduir a la defensa ortodoxa si les negres fessin ...Ae7. La defensa Cambridge-Springs no havia estat encara posada en pràctica en el moment de la partida Mayet-Harrwitz.
Les negres han parat una trampa: si les blanques volen guanyar un peó amb:
    5. cxd5 exd5
    6. Cxd5??
Les blanques pensen que el Cf6 està clavat, i per tant, no pot reprendre.
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
    6. ... Cxd5!
    7. Axd8 Ab4+
Les negres recuperen la dama, ja que les blanques només tenen un moviment legal:
    8. Dd2 Axd2+ (Harrwitz va jugar la també bona 8...Rxd8, seguida de 9...Axd2+)
    9. Rxd2 Rxd8
i les negres han guanyat una peça.
Existeixen nombroses variants més refinades basades en aquest mecanisme, com per exemple la que surt en una partida atribuïda per Albéric O'Kelly de Galway a Reuben Fine (amb blanques) contra Mikhaïl Iudóvitx que s'hauria jugat el 1938 a l'URSS. De tota manera, la partida donada per O'Kelly de Galway transposa a partir de la 7a jugada a la partida (autèntica) següent:
Bachar Kouatly - Emmanuel Preissmann, Sainte-Maxime (França), 1982 :
   1. d4 Cf6 2. c4 e6 3. Cf3 c5 4. Cc3 cxd4 5. Cxd4 d5 6. Ag5 e5 7. Cdb5 a6! 8. Cxd5? axb5!! 9. Cxf6+ Dxf6!! 10. Axf6 Ab4+ 11. Dd2 Axd2+ 12. Rxd2 gxf6 0-1.

## Notes i referències

* ↑ dins la seva obra Les leçons d'un champion: Progresser rapidement, Grasset/Europe Échecs, 1984, p. 92-93
* ↑ «Partida Fine-Iudóvitx, 1937». chessgames.com. [Consulta: 10 juny 2012].

## Bibliografia

* (anglès) Leonard Barden, Play Better Chess, Revised Edition, Treasure Press 1987, p. 24.
* (francès) Albéric O'Kelly de Galway, Les leçons d'un champion: Progresser rapidement, Grasset/Europe Échecs, 1984, ISBN 2-246-33091-2

## Enllaços externs

* «Partida Mayet-Harrwitz, 1848». chessgames.com. [Consulta: 10 juny 2012].
# Fatmir Sejdiu

Fatmir Sejdiu (Pakaštica (Podujevo), 23 d'octubre de 1951) és un polític kosovar, que va ser el líder de la Lliga Democràtica de Kosovo (LDK) i el primer president de la República de Kosovo.
# Francesc Xavier Julià i Fontané

Francesc Xavier Julià i Fontané (Sant Gregori, 11 de juliol de 1961) és un exfutbolista català, que ocupa la posició de davanter.

## Trajectòria

Debuta a primera divisió a la campanya 81/82, tot jugant un encontre amb el Reial Madrid. No hi reapareix a la màxima categoria fins a la 88/89, ara amb el Reial Oviedo, que aconsegueix l'ascens. Abans, a Segona Divisió, havia estat un dels davanters de referència dels asturians, aconseguint fins a nou gols a la temporada d'eixe ascens.
A la màxima divisió, però, el català perd la condició de titular a l'Oviedo, apareixent cada vegada menys fins a jugar 18 partits, tots des de la banqueta, la temporada 90/91. A l'any següent hi milita al Palamós CF, de Segona Divisió.
En total, va sumar 152 partits i 25 gols entre Primera i Segona Divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Consell Nacional dels Comitès Populars

Consell Nacional dels Comitès Populars (CNCP) és un partit polític de Martinica que reclama la completa independència de l'illa. Fou creat el 28 d'agost de 1983. El seu president és Josette Massolin i el portaveu és Robert Saé. Els seus òrgans d'expressió ràdio APAL i el diari Asé Pléré Annou Lité.

## Història

Nasqué com a moviment antiassimilacionista que reclama la rehabilitació del bèlè (música popular de l'illa) i de la vulgarització de la història de Martinica a les classes populars.
A les eleccions municipals de 1995 va presentar una llista a Fort-de-France dirigida per Francis Carole que va obtenir 2.472 vots (11,04%) i tres regidors (Francis Carole, Daniel Donat i Patrick Doré.
A les eleccions parlamentàries el 1997 a la 3a circumscripció, el candidat del CNCP Francis Carole va obtenir en la primera volta 3.124 vots (17,68%), el millor resultat del partit des de la seva creació el 1983. Tanmateix, va patir un cop molt dur el 10 d'octubre de 1999 amb l'escissió del Partit per l'Alliberament de Martinica (PALIMA), dirigida per Francis Carole
A les eleccions regionals franceses de 2004 va formar part de la llista conjunta Patriotes (MIM-CNCP, dirigida per Alfred-Marie Jeanne que va obtenir 74.860 vots i 28 escons de 41 al Consell Regional de Martinica i dirigeix el govern regional. Compta amb tres consellers regionals: Marie-Hélène Léotin, Edmond Mondésir i Josette Massolin.
Des de les eleccions municipals té sis regidors municipals: Monique Pamphile (Fort-de-France), Robert Saé (Le Robert), Jean-Claude Louis-Sidney (Sainte-Luce, Marie-Hélène Léotin (Le François), Raymond Elana (Le François) i Mathurin Alexis-Alexandre (Les Trois-Îlets).

## Enllaços externs

* Web oficial del C.N.C.P i APAL Arxivat 2011-02-08 a Wayback Machine.
# Bandera de l'OTAN

La bandera de l'Organització del Tractat de l'Atlàntic Nord (OTAN) va ser aprovada el 14 d'octubre de 1953. Consisteix en una tela de color blau fosc (Pantone 280) en el qual figura una representació de la Rosa dels Vents de color blanc que està situada en el seu centre. La Rosa dels Vents apareix al costat de quatre línies blanques que parteixen d'ella. Aquests elements componen l'emblema o símbol de l'OTAN. El color blau fosc simbolitza l'oceà Atlàntic que dona nom a l'Organització.

## Referències

* ↑ OTAN. «What is NATO?» (en inglés). Arxivat de l'original el 5 de noviembre de 2014. [Consulta: 12 diciembre 2014].
# San Miguel Corporation

San Miguel Corporation és l'empresa d'alimentació més important de les Filipines. És la propietària de la San Miguel Brewery, fabricant de la cervesa San Miguel. També és propietària d'equips de basquetbol.

## Divisions i subsidiaries
### San Miguel Brewery, Inc.

* San Miguel Brewery Hong Kong Ltd.
* Guangzhou San Miguel Brewery Co. Ltd.
* San Miguel Ritchie Brewery Co. Ltd.
* San Miguel Baoding Brewery Co. Ltd.
* San Miguel Brewery Vietnam Ltd.
* San Miguel Beer Thailand Ltd.
* San Miguel Marketing Thailand Ltd.
* PT Delta Djakarta Tbk

### San Miguel-Pure Foods Co., Inc

* San Miguel Foods Inc.
* Poultry Business
* Feeds Business
* Monterey Foods Corp.
* San Miguel Mills Inc.
* Agribusiness
* Pure Foods Hormel Co. Inc.
* PT San Miguel Pure Foods Indonesia
* Magnolia
* San Miguel Pure Foods (VN) Co. Ltd.
* King's Creameries Ltd.
* Vida
Asia Corp.
* San Miguel Yamamura Fuso Mold Corp.
* San Miguel Rengo Packaging Corp.
* Mindanao Corrugated & Fibreboard Inc.
* SMYPC Manila Glass Plant
* SMYPC Mandaue Glass Plant
* SMYPC Manila Plastics Plant
* SMYPC Metal Closures & Lithography Plant (San Fernando, Canlubang, Mandaue)
* SMYPC Metal Container Plant
* SMYPC Rightpak Plant
* SMYPC PET & Caps Plant Plant
* SMYPC Beverage Packaging Plants (San Fernando, Cebu, Davao)
* Zhaoqing San Miguel Glass Co. Ltd.
* San Miguel Yamamura Haiphong Glass Co. Ltd.
* Foshan San Miguel Packaging Co.
* San Miguel Sampoerna Packaging Industries
* San Miguel Phu Tho Packaging Co. Ltd.
* San Miguel Packaging & Printing Sdn Bhd
* San Miguel Plastic Films Sdn Bhd
* San Miguel Woven Products Sdn Bhd
* Packaging Research Centre Sdn Bhd

### Altres negocis

* Anchor Insurance Brokerage Corp.
* San Miguel Properties, Inc.
* SMC Stock Transer Service Corp.
* SMITS Inc.
* San Miguel Holdings Inc.
* San Miguel Shipping & Lighterage Corp.
* ArchEn Technologies Inc.
* Bank of Commerce (34,3% ownership)

### Equips de Basquetbol

* A la Philippine Basketball Association:
** Barangay Ginebra Kings
** Purefoods Tender Juicy Giants
** San Miguel Beermen
* A la Philippine Basketball League:
** Magnolia Purewater Wizards

### The San Miguel Foundation for the Performing Arts

* The San Miguel Philharmonic Orchestra
* The San Miguel Master Chorale

## Enllaços externs

* San Miguel Corporation (anglès)
# Cal Senyoret de Conill

Cal Senyoret de Conill és una obra de Pujalt (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici principal, el més antic, és de planta rectangular, conserva un portal adovellat, de pedra picada així com les finestres i un altre portal al costat, també amb pedra picada però llinda rectangular i mènsules curvilinis. El sostre és a una vessant. A principis d'aquest segle la família volgué ampliar la casa i li van adossar mitjançant un arc de passatge a una construcció realitzada en maó que feu que es perdés part de la façana principal de la construcció antiga.
Sembla que es la casa Ramon Felip al costat de la qual fou construïda l'any 1654 la capella de la Mare de Déu del Roser.

## Referències

* 1 2 «Cal Senyoret de Conill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2018].
# Riemst

Riemst (en limburguès Riems) és un municipi belga de la província de Limburga la regió de Flandes. Està compost per les nuclis de Genoelselderen, Herderen, Kanne, Membruggen, Millen (en való: Mèlin, Mèlagne ), Riemst, Val-Meer, Vlijtingen (en való: Flétindje), Vroenhoven et Zichen-Zussen-Bolder (en való: Sinne-Xhons-Banlér)

## Llocs d'interès

* El castell d'Elderen i la seva vinya
* El sepulcre de Joan Lluís d'Elderen a l'església de Genoelselderen
* Túmul de Genoelselderen
# Fotogramas de Plata 1966

El lliurament dels 17è Premis Fotogramas de Plata (coneguts oficialment com a Placa San Juan Bosco), corresponents a l'any 1966, lliurats per la revista espanyola especialitzada en cinema Fotogramas, va tenir lloc el 31 de gener de 1967, diada de Sant Joan Bosco, a la residència de la família Nadal, propietària de la revista, al barri de Pedralbes (Barcelona). Entre altres, hi va assistir el delegat provincial d'Informació i Turisme i diverses autoritats municipals. Les plaques foren recollides pel mateix Paco Martínez Soria, per Jean-Louis Trintignant en nom d'Anouk Aimée i per Franz Joham en nom d'Irene Gutiérrez Caba.

## Candidatures
### Millor intèrpret de cinema espanyol

| Intèrpret | Pel·lícula | Resultat |
| Paco Martínez Soria | La ciudad no es para mí | Guanyador |
| Sonia Bruno | El juego de la oca | Finalista |
| Elena María Tejeiro | El arte de vivir | Finalista |
| Emilio Gutiérrez Caba | La caza | Finalista |

### Millor intèrpret de cinema estranger

| Actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Anouk Aimée | Un homme et une femme | Guanyadora |
| Nikolai Txerkàssov | Don Kikhot | Finalista |
| Richard Burton | The Spy Who Came in from the Cold | Finalista |
| Marlon Brando | La caça de l'home | Finalista |

### Millor intèrpret de televisió

| Intèrpret | Sèrie de televisió | Resultat |
| Irene Gutiérrez Caba | Tiempo y hora | Guanyadora |
| Gemma Cuervo | Novela | Finalista |
| Emilio Gutiérrez Caba | Tiempo y hora | Finalista |
| Ismael Merlo | Conjunt de la seva tasca | Finalista |
| José Bódalo | Conjunt de la seva tasca | Finalista |

## Referències

* ↑ Entrega de las "placas San Juan Bosco", La Vanguardia, 31 de febrer de 1967
* ↑ Premios cinematográficos, ABC, 24 de gener de 1967

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1966
* 11a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Enllaços externs

* Consulta dels Fotogramas de Plata de l'any a l'IMDB
* Portada de Fotogramas n. 955 amb la concessió dels premis a todocoleccion.net
# Francesc Xavier Grau i Vidal

Francesc Xavier Grau i Vidal (Lleida, 28 d'agost de 1958) és un catedràtic i investigador català.
És doctor en ciències químiques (1986) per la Universitat de Barcelona i catedràtic de mecànica de fluids a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Química de la Universitat Rovira i Virgili, universitat de la qual va ser el tercer rector, des de juny de 2006 fins a juny de 2014. Va ser president de l'Associació Catalana d'Universitats Públiques (ACUP) del 2011 al 2013. El 2014 va ser pregoner de les Festes de Santa Tecla i es va destacar amb un discurs al qual va parlar del paper en general de les ciutats, més flexibles que els antics estats-nació en un món globalitzat i en particular de les forces de l'eix metropolità Tarragona-Reus en aquest món canviant per fer contrapès «a la forta tendència d'identificació de Catalunya amb Barcelona». L'agost de 2015 va ser anunciat com a candidat en darrera posició a la llista de Tarragona de la candidatura Junts pel Sí.
Ha estat secretari d'Universitats i Recerca del Departament d'Empresa i Coneixement des del 2018 fins a maig del 2021. En el transcurs del seu mandat ha estat un dels principals promotors del Pacte Nacional per a la Societat del Coneixement (PN@SC), un acord de país que vol impulsar una estratègia compartida entre l'àmbit de l'educació superior, la recerca i la innovació, i l'economia productiva per construir la Catalunya del futur.
Els seus escrits tracten principalment dues temàtiques: recerques acadèmiques en la seva especialitat de mecànica de fluids i assaigs sobre la política universitària en general i més particular a Catalunya així com articles d'opinió a la premsa diària sobre aquest darrer tema.
Actualment és membre de l'Institut d’Estudis Catalans, adscrit a la secció de Ciències i Tecnologia. Actualment (2023) és director de l'Agència per a la Qualitat del Sistema Universitari de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Francesc Xavier Grau, nou rector de la URV». URVactiv@ Diari digital, 25-08-2006. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 20 agost 2015].
* ↑ Filella, Xavier «Xavier Grau, un bon rector». Reus.digital, 04-06-2014.
* ↑ Rourera, Mireia «“No haurien de pagar més del 16%” entrevista a F.X. Grau». El Punt Avui, 06-07-2012, pàg. 41.
* ↑ «Francesc Xavier Grau augura “grans oportunitats” a Tarragona davant la “immensitat global en què emergeixen les ciutats”». La Ciutat, 22-09-2014.
* ↑ Ramos-Salvat, Guillem «La llista fa goig». DelCamp.cat - Nació Digital, 19-08-2015.
* ↑ Per a una bibliografia completa vegeu: «Francesc Xavier Grau Vidal». Academia. Universitat Rovira i Virgili. [Consulta: 20 agost 2015].
* ↑ Catalunya, Agència per a la Qualitat del Sistema Universitari de. «Direcció». [Consulta: 21 maig 2023].

## Enllaços externs

* Pacte Nacional per a la Societat del Coneixement - Lloc web Arxivat 2021-05-19 a Wayback Machine.
# Consell Nòrdic de Ministres

El Consell Nòrdic de Ministres, fundat el 1971, és l'òrgan de col·laboració oficial dels governs nòrdics en el marc de la cooperació nòrdica. La seva seu es troba a Copenhaguen. No s'ha de confondre amb el Consell Nòrdic malgrat els importants vincles entre les dues organitzacions: el Consell de Ministres fa de pont entre els respectius governs dels estats nòrdics, mentre que el Consell Nòrdic en reuneix els parlaments.

## Referències

* ↑ «Consell Nòrdic de Ministres». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 9 febrer 2021].
# Cabana de regadiu a Claravalls

Cabana de regadiu a Claravalls és una obra de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Cabana de regadiu orientada a l'est i situada a la dreta del canal d'Urgell, a prop de la partida de les Molleres. Es tracta d'una construcció de pedra seca, de petites dimensions, planta quadrangular, planta baixa i pis i coberta de teula àrab de dos aiguavessos amb carener paral·lel a la façana principal. La porta d'accés, situada en un extrem de la planta baixa, és d'arc pla, té brancals arrebossats amb morter de calç barrejat amb terra, una llinda de fusta i un arc de descàrrega a la part superior. Al primer pis s'obre una petita finestra rectangular amb una triple llinda de fusta.
El parament de la construcció està fet amb blocs de pedra calcària de dimensions mitjanes falcats amb pedra petita. S'emprà poca terra com a lligam. Les cantonades estan reforçades per blocs de pedra més grans; una d'elles presenta la inscripció "1940".

## Referències

* 1 2 «Cabana de regadiu a Claravalls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Charles Bradley Huff

Charles Bradley "Brad" Huff (Fair Grove, Missouri, 5 de febrer de 1979) és un ciclista estatunidenc, professional des del 2006, i actualment corre a l'equip Rally Cycling.
Ha combinat la carretera amb la pista on ha obtingut certs èxits.

## Palmarès en pista

* 2004
** Campió dels Estats Units en Madison (amb Matt Stephens)
* 2005
** Campió dels Estats Units de Persecució
* 2006
** Campió dels Estats Units en Madison (amb Michael Friedman)
** Campió dels Estats Units de Persecució per equips, amb Michael Creed, Michael Friedman i William Frischkorn
* 2007
** 1r als Campionats Panamericans en Òmnium
** 1r als Campionats Panamericans en Madison (amb Colby Pearce)
** Campió dels Estats Units de Persecució per equips, amb Michael Creed, Michael Friedman i Colby Pearce
* 2008
** Campió dels Estats Units de persecució per equips, amb Daniel Holloway, Colby Pearce i Taylor Phinney

## Palmarès en ruta

* 2006
** Campió dels Estats Units en Critèrium
** Vencedor d'una etapa al Tour de Normandia
** Vencedor d'una etapa al International Cycling Classic
* 2008
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Hainan
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Elk Grove
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Arkansas
* 2009
** 1r al Tulsa Tough i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa al International Cycling Classic
* 2010
** 1r al Tulsa Tough i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa al Tour de Hainan
* 2012
** Vencedor d'una etapa al Nature Valley Grand Prix
* 2014
** Vencedor d'una etapa al Joe Martin Stage Race
* 2016
** Campió dels Estats Units en Critèrium
** Vencedor d'una etapa al Tour de Guadalupe
** Vencedor d'una etapa al North Star Grand Prix
* 2017
** Vencedor d'una etapa al North Star Grand Prix

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Fúlmine (pel·lícula)

Fúlmine és una pel·lícula argentina de 1949, basada en les historietes de Fúlmine, personatge creat pel dibuixant Guillermo Divito per a la revista Rico Tipo.
Pepe Arias és l'actor que representa al malastruc personatge protagonista.

## Enllaços externs

* Fúlmine a IMDb (anglès)
# Atrilat

Atrilat (en llatí Athryilatus, en grec antic Αθρυίλατος) va ser un metge grec nascut a l'illa de Tasos que és introduït per Plutarc al Συμποσιακά com un dels oradors, i que per tant devia viure entre finals del segle i i començaments del segle ii.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/419?rgn=full+text;view=image;q1=Athryila+tusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 404. ]
# Salvatore Riina

Salvatore Riina (Corleone, 16 de novembre de 1930 – Parma, 17 de novembre de 2017) o més conegut com a Totò Riina, «capo dei capi», «u curtu» o «la belva» ("la bèstia", nom usat pels mitjans italians) fou el capo de la Cosa Nostra, la màfia siciliana, des de 1974 fins al seu arrest l'any 1993.

## Activitat criminal

Planejà l'assassinat d'un centenar i mig de fiscals italians, policies i altres que estaven rere la Cosa Nostra. Donà l'ordre de posar fi a la vida dels jutges Giovanni Falcone (1992) i Paolo Borsellino (1993) i fou un dels pensadors dels atacs mortals de 1993 a Roma, Milà i Florència que acabaren amb 10 morts en total. Fou capturat el mateix 1993 a Palerm després de vint-i-tres anys com a fugitiu i condemnat a 26 cadenes perpètues.

## Biografia

Va néixer l'any 1930 a Corleone, fill d'un agricultor. Va perdre al seu pare i al seu germà amb tretze anys quan intentaven extreure pólvora d'una bomba de la Segona Guerra Mundial que no havia detonat. S'uní a la màfia a divuit anys. Després de la primera sentència de presó per assassinat, es va convertir, als anys cinquanta, en un dels soldats a les ordres del seu cap Lucciano Liggio, a qui va fer fora del poder l'any 1974.

### Mort

L'any 2015 ingressà a l'hospital de la presó de Parma, a causa d'una crisi respiratòria i problemes cardíacs, sota el 41 bis, un règim de presons considerat extremadament dur i amb una vigilància especial, aplicat a detinguts perillosos. Morí el 17 de novembre de 2017 a vuitanta-set anys, a causa d'un càncer de ronyó, a l'hospital de la ciutat de Parma a Itàlia on complia condemna de 26 cadenes perpètues des de 1993.

## Notes

* ↑ 'u capu di 'i capi, en sicilià; Capo dei capi (el capo de capos, en italià).
* ↑ U Curtu (el baix, en sicilià) degut a la seva baixa estatura de 1.58 metres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Muere Salvatore». La Vanguardia.
* ↑ Verdú, Daniel «Muere Totò Riina, el ‘capo de capos' de la mafia siciliana» (en castellà). EL PAÍS, 17-11-2017.
* 1 2 3 «Muere Totò Riina, el 'capo de capos' de la mafia siciliana» (en castellà). ELMUNDO.