OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Borrall

Cal Bonai o Borrall és una masia al municipi de Sagàs (Berguedà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia de Cal Bonai i la rectoria es van construir al segle xvii i, juntament amb l'església de Sant Andreu de Sagàs i la masia de la Batllia, formen el nucli central del poble. La rectoria fou abandonada després de la Guerra Civil Espanyola, quan es va construir la nova. En els últims anys la parròquia la va vendre als Bonai, que l'han restaurat i incorporat a casa seva. La casa de Cal Bonai és fruit de la restauració moderna que incorporà la veïna rectoria de Sagàs a la primera masia, formant un sol edifici. La restauració, molt acurada, ha respectat les característiques estructurals d'ambdues construccions potenciant la recuperació de finestres amb llindes de pedra i balconades de fusta.

## Història

* 1 2 «Cal Bonai». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
# Cal Borra (Berga)

Cal Borra és una masia de Berga inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de pagès situada prop de la població, entre feixes de conreu al peu d'un serrat. És de petites dimensions, de planta quadrada i coberta a dues aigües amb teula àrab. Està estructurada en planta baixa, pis i golfes. A la planta baixa hi ha diverses entrades. Destaca la galeria d'arcs de mig punt del primer pis. L'edifici és rematat per tres òculs petits a l'altura de les golfes.

## Referències

* ↑ «Cal Borra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Sakuraiïta

La sakuraiïta és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de l'estannita. Va ser descoberta l'any 1965 en una mina de la Prefectura de Hyōgo (Japó). Rep el seu nom en honor de Kin-ichi Sakurai (1912 – 1993), mineralogista aficionat de Tòquio, el qual va descriure i proporcionar material de sis espècies minerals diferents. La kinichilita també és anomenada en honor seu.

## Característiques

La sakuraiïta és un sulfur de fórmula química (Cu,Zn,Fe)₃(In,Sn)S₄. A més dels elements de la seva fórmula, pot contenir impureses de plata. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sakuraiïta pertany a «02.CB - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Zn, Fe, Cu, Ag, etc.» juntament amb els següents minerals: coloradoïta, hawleyita, metacinabri, polhemusita, esfalerita, stil·leïta, tiemannita, rudashevskyita, calcopirita, eskebornita, gal·lita, haycockita, lenaïta, mooihoekita, putoranita, roquesita, talnakhita, laforêtita, černýita, ferrokesterita, hocartita, idaïta, kesterita, kuramita, mohita, pirquitasita, estannita, stannoidita, velikita, chatkalita, mawsonita, colusita, germanita, germanocolusita, nekrasovita, stibiocolusita, ovamboïta, maikainita, hemusita, kiddcreekita, polkovicita, renierita, vinciennita, morozeviczita, catamarcaïta, lautita, cadmoselita, greenockita, wurtzita, rambergita, buseckita, cubanita, isocubanita, picotpaulita, raguinita, argentopirita, sternbergita, sulvanita, vulcanita, empressita i muthmannita.

## Formació i jaciments

Apareix en filons bandats. A més de l'indret on va ser descoberta, la sakuraiïta també ha estat trobada a la mina Toyoha, a Sapporo (Hokkaido, Japó); al dipòsit San Roque, a Valcheta (Río Negro) i la mina Oploca a Jujuy, aquestes dues últimes localitats estan situades a l'Argentina.
Sol trobar-se associada amb altres minerals com: estannita, esfalerita, calcopirita, cassiterita, matildita, arsenopirita cobàltica, quars i calcita.

## Referències

* 1 2 3 «Sakuraiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Sakuraiite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 febrer 2017].
# Ruslan Zótov

Ruslan Viatxeslàvovitx Zótov (en rus: Руслан Вячеславович Зотов), (Txeliàbinsk) va ser un ciclista soviètic. El seu èxit més important fou el Campionat del Món en contrarellotge per equips de 1990.

## Palmarès

* 1990
** Campió del món en contrarellotge per equips (amb Oleksandr Markovnitxenko, Ígor Paténko i Oleh Halkin)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Drest IX

Drest IX, també conegut amb el nom de Drest mac Caustantin (o en la variant Drust), va ser rei dels pictes del 834 al 837.
Era fill de Caustantin mac Uurgust i va accedir al tron després de la mort del seu oncle Unuist mac Uurgust en el marc d'una successió patrilinial de tipus tanista, en ús entre els escots.
La Crònica picta li atribueix un regnat de tres anys amb Talorgan mac Uuthoil que, segons l'historiador britànic Alfred P. Smyth, era el seu cosí. Els dos reis van desaparèixer simultàniament el 837 en circumstàncies que desconeixem i van ser substituïts per Uuen mac Unuist, el fill d'Unuist mac Uurgust.

## Referències

* ↑ Calise, 2002, p. 212.
* ↑ Smyth, 1984, p. 178.

## Bibliografia

* Calise, J. M. P.. Pictish Sourcebook, Documents of Medieval Legend and Dark Age History (llibre). Londres: Greenwood Press, 2002. ISBN 0313322953.
* Cumming, W. A.. The Age of the Picts (llibre). Londres: Sutton Publishing, 1998. ISBN 0750916087.
* Skene, W. F.. Chronicles Of The Picts,Chronicles Of The Scots, And Other Early Memorials Of Scottish History (llibre). Edinburgh: H.M General Register House, 1867. «Reimprès per Kessinger Publishings's (2007) ISBN 1432551051»
* Smyth, Alfred P. Warlords and Holy men Scotland AD 80~1000 (llibre). Edimburg: Edinburgh University Press, 1984. ISBN 0-7486-0100-7.
* Williams, Ann; Smyth, Alfred P.; Kirby, D. P.. A bibliographical dictionary of Dark Age Britain (llibre). Londres: Seaby London, 1997, p. 220. ISBN 1-8526-4047-2.
# Dèdal de Sició

Dèdal (fl. segle v aC) fou un escultor de l'Antiga Grècia natural de la ciutat de Sició.
Fou fill i deixeble d'un escultor anomenat Pàtrocle, que és esmentat per Plini el Vell entre els artistes del Peloponnès actius en la 95a Olimpíada, pertanyent a l'escola de Policlet i contemporani de Naucides. Segons Pausànias, fou Dèdal qui va realitzar el trofeu per al poble eleu dedicat en l'Altis per a commemorar la seua victòria sobre Esparta el 401-399 aC, i va crear algunes estàtues d'atletes.
Plini el recorda com a autor de dos xiquets de bronze que es renten, i Paolo Moreno li va atribuir el tipus d'Apoxiòmenos, conegut per diferents exemplars, el més complet dels quals és l'Apoxiòmenos de Croàcia i el d'Efes.

## Referències

* ↑ Pausànias, Descripció de Grècia, VI, 3.4.
* ↑ Plini el Vell, Història natural, XXXIV, 8.
* ↑ Pausànias, VI, 2.8.
* ↑ Plini el Vell, XXXIV, 76.
* ↑ Moreno, Paolo. «Nuova storia dell’arte antica» (en italià). paolomoreno.com. [Consulta: 13 octubre 2023].
# Bärbel Inhelder

Bärbel Inhelder (Sankt Gallen, 15 d'abril de 1913 - Visp, 16 de febrer de 1997) va ser una psicòloga suïssa, reconeguda pel seu treball sobre desenvolupament dels infants.
Va dur a terme la seva tasca investigadora a la Universitat de Ginebra i va contribuir de forma decisiva a la consolidació de l'epistemologia genètica. Va estudiar els processos cognitius en adolescents, especialment amb relació al seu desenvolupament. El treball d'Inhelder va ser significatiu en el descobriment de l'etapa operativa formal del desenvolupament infantil que es produeix durant la transició entre la infància i l'adolescència.
Va treballar durant anys amb el també psicòleg Jean Piaget amb qui va signar un gran nombre de publicacions. Les contribucions de Inhelder a la psicologia del desenvolupament van fer que fos elegida membre honorària estrangera de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències. Va morir el 1997 per causes naturals. El seu treball continua essent utilitzat en la psicologia del desenvolupament.

## Referències

* 1 2 «Bärbel Inhelder». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Xebékino

Xebékino - Шебекино (rus) - és una ciutat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia.

## Història

Prop de la vila actual es construí el 1654 la fortalesa Netxegolsk de Bélgorod, al llarg del que a l'època era la defensa de la frontera sud de l'Imperi Rus. L'slobodà Xibékina fou fundada el 1713 i rebé el nom d'un funcionari de l'administració local i propietari en funcions, el lloctinent Ivan Xibeko. L'ortografia canvià de seguida i la vila s'anomenà Xebékina.
Al segle xix la vila pertanyia al lloctinent-general Aleksei Rehbinder, membre d'una família noble germano-bàltica originària de Westfàlia. Xebékina es desenvolupà de seguida gràcies a l'aparició d'una refineria de sucre el 1839. El 1928 la vila esdevingué centre administratiu del raion i rebé el 1938 l'estatus de ciutat així com el seu nom actual.
Durant la Segona Guerra Mundial Txebékino fou ocupada per la Wehrmacht el 14 de juny del 1942 i alliberada per l'Exèrcit Roig el 9 de febrer del 1943.
# Elisabet Woodville

Elisabet Woodville (vers 1437 - 7/8 de juny de 1492) va ser reina consort del rei Eduard IV d'Anglaterra des del 1464 fins a la mort d'aquest el 1483.

## Joventut i primer matrimoni

Elisabet va néixer els volts del 1437 a Grafton Regis, Northamptonshire, filla de Sir Ricard Woodville (que més tard fou nomenat comte Rivers) i Jacquetta of Luxembourg. A través de la seva mare Elisabet era una descendent llunyana del rei Joan d'Anglaterra. Fou dama de companyia de Margarida d'Anjou, la reina d'Enric VI el 1455 amb tan sols 10 anys. El 1452 va casar-se amb Sir John Grey de Gorby, que va morir el 1461 lluitant per la causa Lancaster a la Segona Batalla de Sant Albans. D'aquest matrimoni Elisabet va tenir dos fills: Tomàs (més tard marquès de Dorset) i Ricard.
D'Elisabet es deia que era "la dona més bonica de l'Illa de Bretanya" amb "parpelles frondoses com les d'un drac" (suggerint uns estàndards de bellesa diferents als cànons actuals).

## Reina consort

Eduard IV va tenir moltes amants, la més notòria Jane Shore, i tenia reputació d'home infidel. El seu casament amb Elisabet Woodville es va fer en secret l'1 de març de 1464 a la casa familiar de la núvia a Northamptonshire. Els únics testimonis foren la mare d'Elisabet i dues dames de la cort.
# Astringent

Astringent és aquell producte químic, medicament o substància de natura orgànica o inorgànica que, després d'una aplicació externa local o tòpica, té la propietat de contreure les capes superficials de la pell en coagular-ne les proteïnes. Així produeix una acció cicatritzant, antiinflamatòria i antihemorràgica. Els astringents constitueixen un mitjà protector superficial, com a desinfectants, per a eliminar els microorganismes per coagulació de llurs proteïnes.
Produeixen constricció i sequedat i per això un producte tan habitual com són les locions per a després de l'afaitat contenen astringents. Dos exemples ben coneguts són la calamina preparada i l'aigua de Burow. Els més coneguts a nivell vegetal són els tanins, les aigües d'hamamelis, la tintura de benjuí, la infusió de ratània i la quina. Altres productes astringents són: el nitrat d'argent, l'acetat de plom(II), el sulfat de zinc, les sals de bismut, el sèrum salí i l'oli essencial de Xipre. Generalment s'associen a la propietat de ser antidiarreics i hemostàtics.
# Vil·là

El papus, plomall o vil·là és una prolongació com una mena d'apèndix que tenen alguns fruits, principalment els de la família de les asteràcies, que és el resultat d'una transformació del calze en flors d'ovari ínfer i que consisteix en un conjunt de pèls, de setes, d'esquames, o en una coroneta membranosa, agafat a la part superior del fruit i que es desprèn juntament amb aquest.

## Formes de papus

El papus de pèls (popularment anomenat vil·là), el més corrent, és útil per a la disseminació de les llavors per mitjà del vent. Pot consistir en un conjunt de pèls disposats en una sola renglera (uniseriat) o dues files (biseriat) o fins i tot multiseriat, i que pren diverses formes abans de volar. Els pèls poden ser rígids o no, simples o plomosos o més o menys dentats. Algunes espècies poden tenir als capítols fruits amb papus plomosos i simples. Exemple de pèls plomosos els trobem als gèneres Leontodon, Scorzonera, Urospermum, Tragopogon, etc. Pèls simples als papus de l'enciam (gènere Lactuca), dent de lleó (Taraxacum), card marià (Silybum marianum), etc.
Els papus de setes poden ser simples o tenir altres setes o arestes més menudes, que ajuden a la disseminació agafant-se als animals, i que poden ser antorses (dirigides cap endavant) o retorses (cap enrere). Plantes molt corrents amb aquest tipus de papus són les del gènere Bidens.
Papus format per esquames o dents els trobem entre altres als gèneres Cichorium (xicoira) Tagetes o Hyoseris. Algunes espècies d'aquest darrer tenen pèls i esquames compartint l'espai del capítol.
Espècies com Leontodon tuberosus o Leontodon taraxacoides tenen els aquenis circumdants embolcallats per les bràctees involucrals i amb un papus consistent en una coroneta membranosa, més o menys denticulada, mentre que els aquenis interiors tenen papus de pèls plomosos.
Hi ha altres plantes amb llavors que disposen d'un petit plomall útil per a la disseminació pel vent, però al no provenir d'una modificació del calze és incorrecte anomenar-lo papus. Però sí que es podria anomenar vil·là. Exemple, els fruits dels tamarius (gènere Tamarix) o epilobis (gènere Epilobium).

## Cultura popular

La canalla sol bufar els papus del dent de lleó per a fer-los pujar enlaire.

## Referències

* ↑ «papus». Cercaterm. TERMCAT. [Consulta: 17 maig 2024].

## Bibliografia

* El mot vil·là és a la Gran Enciclopèdia Catalana (1980) com a sinònim de papus, de significat limitat a les peces que són modificacions del calze.
* Igualment a la Història Natural dels Països Catalans, també d'Enciclopèdia Catalana, del 1985, volum 6 de plantes superiors.
# Equecràtides

Equecràtides （en llatí Echecratides, en grec antic Ἐχεκρατίδης) fou un filòsof peripatètic que es menciona entre els deixebles d'Aristòtil. En parla únicament Esteve de Bizanci que diu que era natural de Metimna a Lesbos.
Amb el nom d'Equecràtides hi ha diverses persones de les que no se'n sap més que les indicacions que en donen els passatges on se'n parla, citades per Tucídides, Pausànies, Claudi Elià, Llucià de Samòsata i Anyte de Tegea en un epigrama de l'Antologia grega.

## Referències

* ↑ Echecratides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 2
# Sima Shi

    En aquest nom xinès, el cognom és Sima.
Sima Shi :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 司馬師 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 司马师 |
Sima Shi (208-255 EC), nom estilitzat Ziyuan (子元), va ser un oficial de Cao Wei durant l'era dels Tres Regnes de la història xinesa. En el 249, ell va ajudar el seu pare Sima Yi en l'enderrocament del regent de l'emperador Cao Fang Cao Shuang, permetent a la família Sima convertir-se en l'autoritat suprema dins de l'imperi. Ell heretaria l'autoritat del seu pare després del decés d'aquest en el 251.
Sima Shi va mantenir un estret control sobre l'escena política, i quan l'emperador Cao Fang en va considerar d'actuar en contra seu en el 254, ell va deposar a Cao Fang i el substituí pel seu cosí Cao Mao. Aquest control ferm al final li va permetre, en el moment de la seva mort en el 255, la transició del seu poder cap al seu germà petit Sima Zhao, el fill del qual (Sima Yan) acabaria usurpant el tron i establint la Dinastia Jin.
Després que Sima Yan va esdevenir emperador, ell, reconeixent el paper de Sima Shi en el seu propi estatus imperial, honorà a títol pòstum al seu oncle com l'Emperador Jing de Jin (晉景帝), amb el nom de temple de Shizong (世宗).

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* Fang Xuanling. Llibre de Jin, Capítol 2, Biografia de l'Emperador Jing.
# Abarán

Abarán és una vila i municipi de la regió de Múrcia, situada a la comarca de l'Alt Segura, encara que amb forts lligams històrics amb la comarca de la Val de Ricote. Té una població d'uns 13.264 habitants, amb la qual cosa és la segona vila més poblada de l'Alt Segura i la segona amb relació a la Val de Ricote (de vegades aquest municipi és considerat part de la Val de Ricote, com Blanca).
El municipi d'Abarán, d'uns 130 km² té límits comuns amb el paratge catalanoparlant del Carxe, situada al terme municipal de Jumella.
És coneguda per ser un dels punts d'exportació de fruita més importants de tot Múrcia, ja que exporta a places d'abastiment de les principals ciutats europees.

## Demografia

* Evolució demogràfica d'Abarán (granate) en comparació amb la de Blanca i Cieza, 1900-2005
* Sínia gran
* Sínia gran.
# Duxelles

La duxelles, o salsa d'Uxelles és un capolat de bolets de París finament picats i estofats amb mantega i cebes i escalunyes, utilitzat per a enfortir el gust o omplir tote mena de preparacions culinàries.
Aquesta preparació ha estat creada per François Pierre de la Varenne, cuiner del marquès d'Uxelles, a qui l'ha dedicada.

## Referències

* ↑ https://www.einesdellengua.com/Fitxes/Textos/D/duxelle.htm
* ↑ « Duxelles de champignons », www.marmiton.org.
# Cal Panxot

Cal Panxot és una masia de Vallcàrquera, en el terme municipal de Sant Llorenç Savall, a la comarca catalana del Vallès Occidental.
Està situada a 591,7 metres d'altitud, a prop i a llevant de l'església de Sant Feliu de Vallcàrquera, a llevant de l'extrem septentrional de la Carena de les Oliveres i a la dreta del torrent de l'Ermengol, al nord-oest de la Font de l'Ermengol.

## Referències

* ↑ «Cal Panxot». A: Grup Enciclopèdia. Gran Enciclopèdia Catalana [Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ Puigjaner, Josep-Maria. Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. [Barcelona]: Generalitat de Catalunya, 2003. ISBN 843936189X.
* ↑ «Cal Panxot». Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ «L'Armengol (L'Ermengol, erròniament Cal Panxot)». Diputació de Barcelona. [Consulta: 4 desembre 2022].
# Cal Pallot

Cal Pallot és una masia documentada al segle X amb el nom de villa Gamisane, i coneguda fins a l'edat moderna com a Gamisans, situada molt a prop de l'església romànica de Sant Andreu de Cal Pallot al municipi de Puig-reig (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Masia de dimensions mitjanes, formada per un cos central, de planta rectangular, amb diferents ampliacions i coberts annexats. Consta de planta baixa més un pis i planta sota coberta. La teulada és de doble vessant. Les parets són de pedra engaltada, amb carreus a les cantoneres. La façana est, al marge d'un cingle, té un parament més regular. Algunes de les obertures, les més antigues, tenen llindes i brancals de pedra, mentre que les més modernes són emmarcades amb maó. La casa té coberts de pedra afegits al costat oest i al costat sud, en el qual s'hi troba una premsa que porta la inscripció de l'any 1870.. A la façana nord també hi ha un cobert, més modern.

## Història

Trobem documentada una masia en aquest lloc en el segle x, amb el nom de villa Gamisane, i també l'any 1312. Hom creu que es tracta d'un primer assentament entorn de l'església, i que es correspon amb l'actual masia de Cal Pallot. L'església es coneixia amb el nom de Sant Andreu de Gamisans, nom que es va conservar fins al segle xviii. La construcció del mas, d'origen medieval, devia ampliar-se sobretot als segles XVIII-XIX.

## Vegeu també

* Gamissans

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 3 «Cal Pallot o Gamisans de Baix». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 24 setembre 2014].
# E53

La ruta europea E53 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Plzeň (República Txeca) i finalitza a Múnic (Alemanya). Té una longitud de 285 km. Té una orientació de nord a sud.
# E533

La ruta europea E533 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Connecta Múnic (Alemanya) amb Innsbruck (Àustria). Té una longitud de 144 km. Té una orientació de nord a sud.
# Dàrsena de Cubelles

La dàrsena de Cubelles és la zona de presa d'aigües de la central tèrmica ubicada a Cubelles. Fa les funcions de captació i retorn al mar de l'aigua necessària per refredar la central.
Actualment és aprofitada per la pràctica de la pesca i esports nàutics.
Es planteja l'arranjament de la dàrsena amb l'objectiu d'habilitar un nou port esportiu amb una capacitat de 400 amarratges en una superfície de 138.000 m².

## Referències

* ↑ Presentació del projecte
* ↑ «Dàrsena esportiva al Port de Cubelles | 01/01/2007». Arxivat de l'original el 2011-07-10. [Consulta: 30 juliol 2009].
# Can Dídac d'Alós d'Isil

Can Dídac d'Alós d'Isil és una casa a Alós d'Isil, al municipi d'Alt Àneu (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa pairal situada a la plaça amb façana orientada a l'est, de la qual es conserva poc més de la meitat, recolzada en un mur fort i gruixut que es construí quan s'ensorrà la part septentrional de l'edifici, la qual cosa li dona una silueta molt característica. La planta original era de forma rectangular, amb ras de terra i tres pisos, llosat de pissarra a dues aigües amb àmplia volada que sobresurt sobre la façana, situada en la paret mestre perpendicular al cavall que suporta la coberta. En el mur que delimita la part conservada de la casa, són visibles murs transversals encegats. A la planta baixa s'obre la porta dovellada amb dovelles policromades en roig i blau alternades. A banda i banda d'aquesta s'estenen pedrissos i a la dreta de la porta, sortint, s'obre una petita finestra. Aquesta planta, com és habitual a les cases pallareses, és destinat al bestiar. El primer i segon pis són els destinats a habitació. Al primer pis hi ha una llarga balconada a la que s'obren dues portes. Al segon pis també hi ha dues obertures a la façana, una de les quals té un petit balcó amb una barana de fusta tallada formant calats. El pis superior sota el llosat és destinat a colomar i golfes.

## Referències

* ↑ «Can Dídac d'Alós d'Isil». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Caesonia (cràter)

Caesonia és un cràter amb coordenades planetocèntriques de 42.91 ° de latitud nord i 263.07 ° de longitud est, sobre la superfície de l'asteroide del cinturó principal (4) Vesta. Fa 104.23 km de diàmetre. El nom fa referència a Atia Balba Caesonia una noble romana, i va ser adoptat com a oficial per la UAI el 5 de febrer de 2014.

## Referències

* ↑ "Caesonia (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Miller, Frederic P; Vandome, Agnes F.; McBrewster, John VDM Publishing House Ltd. Atia Balba Caesonia, 2010..
# Caesaromagus

Caesaromagus (en grec antic Καισαρόμαγος) era la capital dels gals bel·lòvacs a la Gàl·lia Belga.
Probablement és l'actual Beauvais, segons es pot desprendre de l'Itinerari d'Antoní i la Taula de Peutinger. la Notitia Imperium l'esmenta com a Civitas Bellovacorum i a l'edat mitjana es va dir Belvacus o Belvacum. S'ha identificat amb Bratuspantium, encara que segurament eren dues ciutats diferents.

## Notes

* ↑ segons Claudi Ptolemeu

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Caesaromagus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 febrer 2021].
# EVT

EVT té els següents significats:
* Associació Europea de Terminologia (del seu nom en neerlandès Europese Vereniging voor Terminologie), organització per al foment del multilingüisme a Europa
* Estudios Valencia Televisión, empresa de producció audiovisual amb seu a València
* Teorema de Weierstrass (del seu nom en anglès Extreme Value Theorem), teorema matemàtic d'anàlisi real
* Teoria de valors extrems (del seu nom en anglès Extreme Value Theory), branca de l'estadística que estudia els valors més allunyats del valor esperat d'una distribució de probabilitat
* Espai vectorial topològic, espai vectorial amb una estructura topològica
* EVT, abreviatura d'evapotranspiració, part del cicle de l'aigua
* EVT, abreviatura del Trofeu FIM d'Enduro Vintage (Enduro Vintage Trophy)