OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Marc

* Aquest article tracta sobre el monjo benedictí català. Vegeu-ne altres significats a «Joan Marc (escriptor grec)».
Joan Marc, alguns cops citat com a Joan March, Joan Marquès o Joan March i March, (Arbeca, Garrigues, 1582 - Montserrat, 1658), va ser un monjo benedictí, mestre d'escolania, compositor i organista català.

## Biografia

Joan Marc és un dels noms més importants de la música montserratina del segle xvii. Començà estudis de música com a escolà de Montserrat i el setembre de 1596 entrà al noviciat. Va fer els estudis eclesiàstics, i amplià els de música, al monestir de San Martín, a Madrid.
Ambròs M. Caralt diu:
   "el seu nom encapçala la llista benemèrita dels músics de Montserrat que han passat com a tals a la Història. Hom l'anomenaria el pare de la música montserratina del segle xvii. El seu magisteri va comprès entre els anys 1625 - 1636"
En la seva llarga estada a Madrid la ciència musical del mestre irradià més i més, i el seu valor organista fou admirat, de manera que succeí Tomás Luis de Victoria com a organista del monestir de las Descalzas Reales de Madrid, i probablement hi romangué fins que el 1625 fou cridat a Montserrat per ocupar el càrrec de mestre de l'escolania de Montserrat, que havia deixat vacant el pare Barecha. Continuà dirigint l'escolania fins que, l'any 1641 i a conseqüència de l'expulsió dels monjos castellans, va ser elegit abat del Monestir de Montserrat, durant la guerra de Felip IV.
El seu ensenyament va ser extraordinàriament fecund en excel·lents deixebles, el més conegut dels quals Joan Cererols, i en obres musicals de gran categoria. Aquests deixebles es trobaven a Montserrat mateix, a Catalunya i per tot Espanya. La seva fama com a organista fou notòria no només a Montserrat sinó que també va ser-ho a Madrid. A més a més, és important tenir en compte que es tracta del primer mestre de l'Escolania de Montserrat del qual es conserven obres musicals.
Finalment morí a Montserrat l'any 1658.

## Obra

Autor d'una producció compositiva considerable, i de gran qualitat, se n'ha perdut molta amb el pas dels anys. Es considera que existeix la possibilitat que aquesta producció estigui a l'arxiu, molt poc conegut, de las Descalzas Reales de Madrid.
D'entre les obres que encara es conserven avui dia, gran part es localitzen a l'arxiu del Colegio del Corpus Christi de València.
Perdudes han estat, també, les traduccions que va fer d'història monàstica i de teologia i el tractat Declaratio septem peccatorum laethalium.
* Missa de difunts, a vuit veus,
* O vos omnes a quatre veus
* Nadales (Cervatilla querida)

## Bibliografia

* 1 2 3 Diccionario de la música española e hispanoamericana (en castellà). Volum 7. Sociedad General de Autores y Editores, 2002. ISBN 84-8048-310-0.
* ↑ Cortada, Maria Lluïsa. Anselm Viola: compositor, pedagog, monjo de Montserrat (1738-1798). 1998. Publicacions Abadia de Montserrat, p. 510. ISBN 84-7826-996-7.

## Referències

* «Joan Marc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Estació d'Estrées-Saint-Denis

L'estació d'Estrées-Saint-Denis és una estació ferroviària situada al municipi francès d'Estrées-Saint-Denis (al departament de l'Oise).
És servida pels trens del TER Picardie.
| Provinença | Estació anterior | Línia | Estació següent | Destinació |
| Amiens | Wacquemoulin | TER Picardie | Compiègne | Compiègne |
# Can Cots (Guixers)

Can Cots és una masia situada al municipi de Guixers a la comarca catalana del Solsonès construïda aproximadament pel 1800. Darrerament ha estat utilitzada com a casa de colònies per a infants.

## Referències

* ↑ Can Cots a mapio.net
* ↑ Can Cots (Guixers a casas.ftb.homes.es
* ↑ 1ª Fira d'Intercanvis de Coneixements de Xaingra (FIC) a Can Cots, 25 d'octubre de 2010
* ↑ El Club Infantil torna a rebre nens de Bòsnia, laxarxa.com, 3 de juliol de 2002
# Benet Cervera i Flotats

Benet Cervera i Flotats (Barcelona, Barcelonès, 1943 - Girona, Gironès, 10 d'octubre de 2005) va ser un arquitecte català.
Fou un arquitecte que treballà en col·laboració amb Maria Assumpció Alonso de Medina i Alberich, amb qui també publicà conjuntament gran quantitat d'articles. Dugué a terme diverses obres d'intervenció en el patrimoni arquitectònic, com ara el claustre de Sant Domènec de Peralada i la canònica de Santa Maria de Vilabertran. Estudià la història de l'arquitectura de Figueres, especialment la figura de l'arquitecte Josep Roca i Bros. Entre els anys 1973 i 1983 Benet Cervera col·laborà amb Jeroni Moner i Codina i Arcadi Pla i Masmiquel en la rehabilitació de l'edifici de la Pia Almoina de Girona per tal de convertir-lo en la seu de la Demarcació de Girona del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya. El 1974 s'inicià el primer projecte de rehabilitació, redactat per Cervera.

## Referències

* 1 2 Adell i Gisbert, Joan-Albert «Benet Cervera i Flotats». Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ Cervera i Flotats, Benet; Alonso de Medina i Alberich, Maria Assumpció. «"Dibuix d'arquitecte", i altres articles d'aquests autors». Raco. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ Camps Linnell, J. «La Pia Almoina té història». El Punt Avui, 14-07-2019 [Consulta: 1r desembre 2019].
# Ignacio Carrau Leonarte

Ignacio Carrau Leonarte (València, 3 de febrer de 1923 - València, 12 de desembre de 2015) és un polític i jurista valencià. Es llicencià en dret a la Universitat de València i formà part dels cercles catòlics i del tradicionalisme del País Valencià, militant tant a la Falange Española com al Movimiento Nacional.
Fou procurador de les últimes Corts franquistes el 1975-1977 i president de la diputació de València entre 1975 i 1979. Activament anticatalanista, des del seu càrrec boicotejà qualsevol concessió de competències al Consell Preautonòmic del País Valencià, va impedir el nomenament de Manuel Sanchis Guarner com a president de Lo Rat Penat (1976), propicià la fundació de la Reial Acadèmia de Cultura Valenciana (1978) i fou un dels instigadors de molts dels fets esdevinguts durant la batalla de València. Junt amb Miquel Ramón Izquierdo, el 1977 fou un dels fundadors del partit Unió Regional Valenciana i participà també en la fundació de Dreta Democràtica Espanyola, partit contrari a la Constitució Espanyola de 1978. Durant les eleccions a les Corts Valencianes de 1999 va signar un "reconeixement valencianista" de suport a Eduardo Zaplana.

## Enllaços externs

* Diccionario biográfico de políticos valencianos 1810-2005 Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine., p. 132
* Vicent Flor i Moreno, L'anticatalanisme al País Valencià: Identitat i reproducció social del discurs del "Blaverisme", Universitat de València, 2010 ISBN 9788437076485
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Batalla del Raboser

La batalla del Raboser va ser una escaramussa que va enfrontar l'exèrcit napoleònic i partides de guerrillers valencians en el marc de la Guerra del Francés.
Durant l'ocupació militar francesa, a la comarca de la Vall d'Albaida hi havien 1.600 soldats sota el comandament del general Habert. La població d'aquestes contrades estava obligada a mantindre'ls, a tindre cura de les cavalleries, i al pagament d'impostos.
El rebuig es va materialitzar en l'atac d'un grup de guerrillers de la contornada, dirigits per Vicent Cortés, el 27 d'abril de 1812, al destacament napoleònic d'Atzeneta d'Albaida. Els guerrillers, sense armes ni formació militar, es van veure superats per la reacció francesa, fet que va comportar la fugida dels atacants en direcció a Bèlgida, prop del barranc del Raboser, del qual la batalla pren en nom.
Com a resultat del combat, més de 150 guerrillers van ser morts en el camp de batalla o executats després de ser atrapats. També s'hi van aplicar dures mesures restrictives contra la població civil valldalbaidina, que va perdurar en la memòria popular en l'expressió vinga lo que Déu vulga però que no vinguen els francesos.

## Referències

* ↑ La Vall d'Albaida commemorarà en abril el bicentenari de la Batalla del Raboser dins la Guerra del Francés. NotíciasCV, 27 de març de 2012

## Enllaços externs

* Alfonso, Daniel (2011). "La batalla del Raboser des d'una perspectiva hispànica". Almaig, estudis i documents, ISSN 1139-2487, N. 27, 2011, pàgs. 102-105
* Dos siglos de la batalla del Raboser. Notícia a Las Províncias (en castellà), 12 d'abril de 2012
# Les Closes

Les Closes és una zona d'estanyols inundables d'origen natural del municipi de Torrent, al Baix Empordà. Diversos recs de drenatge faciliten l'assecament de la zona i la seva conversió puntual en zona agrícola. Les Closes pertanyen a la subconcahidrogràfica del Daró i ocupen 2,5 hectàrees. Les comunitats vegetals associades a aquest espai són jonqueres de terra baixa (hàbitat d'interès comunitari, codi 6420), canyissars i herbassars megafòrbics nitròfils i humits (aquests darrers hàbitat d'interès comunitari, codi 6430). Actualment l'extensió del canyissar ha fet desaparéixer qualsevol làmina d'aigua lliure de les closes. Des del punt de vista faunístic és una zona important de cria i descans d'ocells vinculats als ambients aigualosos, com el martinet menut (Ixobrychus minutus), l'agró roig (Ardea purpurea), el bernat pescaire (A. Cinerea), el martinet blanc (Egretta garzetta), l'ànec coll-verd (Anas platyrhynchos), l'ànec cullerot (A.Clypeata), el xarxet (A. Crecca), el xarrasclet (A. Querquedula), la fotja (Fulica atra), etc. També és una zona important per als amfibis. Es tracta d'un espai molt amenaçat per les extensions i pràctiques agrícoles i especialment, pels recs de drenatge que en desguassen l'aigua. Curiosament, la construcció de la carretera GI-652 que va de Pals a Torrent, dificulta el desguàs de l'aigua i facilita una major inundació d'aquest espai. A més, com a factor advers a destacar, cal mencionar la substitució de part de l'espai per plantacions d'aprofitaments de fusta.

## Referències

* ↑ «Les Closes». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 12 agost 2014].
# Joan Marcet i Morera

Joan Marcet i Morera (Sabadell, Vallès Occidental, 22 d'abril de 1950) és un polític i professor universitari català.

## Trajectòria

Es llicencià en Dret per la Universitat de Barcelona el 1973 i es doctorà per la Universitat Autònoma de Barcelona el 1982. Obtingué un certificat d'Estudis Polítics per l'Institut d'Études Politiques de París (1976). És professor titular de Dret Constitucional a la UAB.
En l'àmbit polític, va ser membre de Convergència Socialista de Catalunya, després del Partit Socialista de Catalunya-Congrés i, des de la seva constitució, del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC), del qual ha estat membre de la Comissió Executiva i del Consell Nacional. Amb aquest partit fou diputat per la província de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1982, 1986, 1989, 1993, 1996 i 2000. Fou vicepresident del Congrés dels Diputats i membre de la Diputació Permanent el 1989-1993 i 1996-2000.
El 2004 fou nomenat vocal representant de la UAB en el consell de govern de l'Institut d'Estudis Regionals i Metropolitans de Barcelona i director de l'Institut de Ciències Polítiques i Socials.

## Obres

* De la Unión de los Partidos al Partido de los Socialistas Europeos (1994) a Leviatan
* El Parlament de Catalunya en clau de futur (2007) a Revista d'estudis autonòmics i federals
* Joan Marcet i Morera; José Ramón Montero Gibert Institut de Ciènces Polítiques i Socials. Roads to democracy.: A tribute to Juan J. Linz, 2007. ISBN 978-84-608-0548-9.
* VV.AA.; Joan Marcet i Morera «Matemáticas y política». A: Jesús Ildefonso Díaz Díaz. Jornada matemática : 21 de enero de 2000, 2000. ISBN 84-7943-138-5.
* VV.AA.; — «El Congreso de los Diputados». A: Juan Carlos Gavara de Cara. Constitución : desarrollo, rasgos de identidad y valoración en el XXV aniversario (1978-2003). J. M. Bosch Editor, 2004. ISBN 84-7698-721-8.
* VV.AA.; — «El referéndum catalán del 18/J: apoyo, rechazo y abstención». A: Elecciones y comportamiento electoral en la España multinivel. Centro de Investigaciones Sociológicas, 2006. ISBN 84-7476-416-5.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats VII Legislatura
* ↑ Joan Marcet i Jordi Argelaguet, noves cares del CEO Arxivat 2011-03-02 a Wayback Machine. a El Singular Digital, 1/2/2011
* ↑ Biografia a la Fundació Rafael Campalans

## Enllaços externs

* Articles de Joan Marcet a El País
# Ermita de Sant Marc

Ermita de Sant Marc és el nom dels següents llocs:
* Ermita de Sant Marc (Bellestar), ermita al poble de Bellestar (Montferrer i Castellbò, Alt Urgell)
* Sant Marc (Pobellà), ermita dels pobles de Mont-ros i Pobellà (Torre de Cabdella, Pallars Jussà)
* Sant Marc de Finestres, petita ermita a Finestres (Viacamp i Lliterà, Ribagorça)
* Ermita de Sant Marc de Cinctorres, església del segle xvi a Cinctorres (Ports)
# Ignasi Salvat i Ferrer

Ignasi Salvat i Ferrer (Barcelona, 1 de maig de 1931 - Sant Cugat del Vallès, 24 de juny de 2011) fou un eclesiàstic, provincial dels jesuïtes de Catalunya i president de la Conferència de provincials d'Europa. Professor de Moral i Dret Canònic i membre del Tribunal Eclesiàstic, va ser fundador del centre d'estudis Cristianisme i Justícia. També va ser vicepresident de la fundació ESADE, membre de l'Institut Borja de Bioètica i de la Universitat Internacional per la Pau.
Va estudiar el batxillerat amb els jesuïtes de Sarrià. El 1948 va iniciar els estudis de Química a l'Institut Químic de Sarrià, però poc després va decidir entrar al noviciat de la Companyia de Jesús a Veruela. L'octubre de 1950, va començar els seus estudis de filosofia i teologia. L'any 1963 va rebre l'ordenació sacerdotal a Sant Cugat del Vallès, mentre acababa la Teologia. El 1965, com a jesuïta, va anar a Roma per doctorar-se en Dret Canònic a la Pontifícia Universitat Gregoriana i el 1969 va tornar a Catalunya on va començar a exercir com a professor de Moral i Dret Canònic. Durant la dictadura franquista va estar compromès amb la causa obrera, especialment des de la parròquia de Terrassa. Entre 1978 i 1984 va ocupar el càrrec de superior provincial de la Companyia de Jesús, amb el jesuïta basc Pedro Arrupe com a referent. D'aquí el seu compromís en "defensa de la fe i promoció de la justícia", com llavor d'una teologia que en molts països es coneix com "d'alliberament". Seguint aquesta línia, Salvat va impulsar el 1981 el centre Cristianisme i Justícia, amb l'objectiu de "reflexionar sobre la fe cristiana des de la pràctica de la justícia". Va presidir durant quinze anys la Fundació Lluís Espinal, impartint seminaris i cursos, a més de cinefòrums sobre pel·lícules de contingut social, on combinava el seu compromís per la justícia amb una de les seves passions: el cinema. Va publicar nombrosos llibres, com «Servir en missió universal» (2002) i «La cultura del diàleg, un repte per al món d'avui» (2002), «Els mitjans de comunicació social, un repte humanitzador» (2001) i «Fent camí amb les parelles» (1991).

## Referències

* 1 2 «Mor el jesuïta Ignasi Salvat, exprovincial i fundador de Cristianisme i Justícia». Catalunya Religió, 24-06-2011 [Consulta: 31 gener 2017].
* 1 2 «Ignasi Salvat i Ferrer, jesuita defensor de la justicia social» (en castellà). El País, 25-06-2011 [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ «Mor Ignasi Salvat, exprovincial dels jesuïtes a Catalunya». El Periódico, 24-06-2011 [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ «Mor als 80 anys Ignasi Salvat, el màxim responsable de Jesuïtes de Catalunya als anys 80». ccma.cat, 25-06-2011. [Consulta: 31 gener 2017].

## Enllaços externs

* In memoriam Dr. Ignasi Salvat i Ferrer per Gaspar Mora i Oriol Tuñí (pàg.378-380)
# Pinel (A Pobra do Brollón)

Santa María de Pinel és una parròquia del municipi gallec d'A Pobra do Brollón, a la província de Lugo. Limita amb les parròquies de Cereixa al nord, Abrence a l'est, Liñares al sud, i Chavaga, Bascós i Sindrán a l'oest.
El 2015 tenia 22 habitants agrupats en 5 entitats de població: Cabo, A Campaza, As Casas, A Eirexa i A Lama.
Entre el seu patrimoni destaca l'església de Santa María. Les festes se celebren el 15 d'agost en honor de la Verge Maria.

## Referències

* ↑ Dades de l'Institut Gallec d'Estadística (IGE)
# Mas Blanquet (Perafort)

Mas Blanquet és una masia del municipi de Perafort (Tarragonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un mas dedicat primordialment als treballs del camp, l'encarregat del qual és el gendre de l'actual propietari.
Es tracta d'una obra força rústega, feta fonamentalment de paredat, el ciment s'ha emprat a les parts més recents.
Té un cos central, amb planta baixa i pis, coberts a dues vessants paral·lels a la façana. A més té uns cossos afegits a la banda dreta i un altre gran cos, el més recent, a l'esquerra, amb teulada a dues vessants perpendicular a la façana.

## Història

L'actual mas és el resultat de tres èpoques d'edificació diferents, com a ampliació del primer nucli central, on habita la família propietària -que resideix habitualment al Catllar.
El cos de l'esquerre és l'afegit més recent i on resideixen els masovers.
El medi natural que envolta el mas està totalment deteriorat, ja que, des de la instal·lació de les indústries petroquímiques ENPETROL i CALATRAVA a la banda oest, ha desaparegut pràcticament la vida animal i les plagues al camp augmenten.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Blanquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].
# Llista de capítols de Pacific Blue

Aquesta és una llista incompleta dels capítols de la sèrie de televisió Pacific Blue.
Primera temporada :
| Capítol núm. | Títol original |
| 1 | Premiere |
| 2 | First Shoot |
| 3 | No Man's Land |
| 4 | Over The Edge |
| 5 | Out Of The Past |
| 6 | Takedown |
| 7 | Heatwave |
| 8 | Burnout |
| 9 | Moving Target |
| 10 | Captive Audience |
| 11 | The Phoenix |
| 12 | The Big Spin |
| 13 | All Jammed Up |

## Enllaços externs

* Pacific Blue a TV Guide
# Ierióminskaia

Ierióminskaia - Ерёминская (rus) - és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora del riu Txamlik, afluent del Labà, a 22 km a l'est de Labinsk i a 164 km al sud-est de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Voznessénskaia.
# Boríssovo (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Boríssovo».
Boríssovo (en rus: Борисово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 475 habitants. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Pica-soques dels Naga

El pica-soques dels Naga (Sitta nagaensis) és un ocell de la família dels sítids (Sittidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i matolls de l'Himàlaia al nord-est de l'Índia, sud-est del Tibet, sud-oest, i est de la Xina, oest, nord-est i est de Myanmar, nord-oest de Tailàndia, centre del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Pica-soques dels Naga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Mas Blanc (la Pobla de Mafumet)

El Mas Blanc és un mas situat al municipi de la Pobla de Mafumet, a la comarca catalana del Tarragonès. És del segle xviii o XIX, època a la qual pertany la porta, d'arc escarser. Després va ser transformada tot recordant un castell medieval.

## Referències

* ↑ «Mas Blanc | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ «Mas Blanc - La Pobla de Mafumet - Pobles de Catalunya». [Consulta: 20 novembre 2021].
# Mola d'Estat

La Mola d'Estat és un tossal de 1.127 m d'altitud a les muntanyes de Prades, a cavall dels municipis de Vimbodí i Poblet (Conca de Barberà) i Prades (Baix Camp). Com a fet característic d'aquest tossal, hi ha tres creus metàl·liques clavades a la roca, a frec del cingle, anomenades popularment "les Tres Creus", en una zona que ofereix impressionants vistes de la vall del riu Brugent i de les muntanyes de Prades. Està a uns 2,7 km, per pistes forestals, del refugi dels Cogullons. S'hi accedeix pel sender de gran recorregut GR-171, que hi passa a tocar.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.
Resseguint la carena en direcció a llevant, a uns 400 metres, s'arriba a l'indret anomenat Taula dels Quatre Batlles, on convergeixen, a més dels anteriors, els termes municipals de Montblanc (Conca de Barberà) i Mont-ral (Alt Camp). Diu la tradició que, quan calia fer una tallada de pins, els quatre batlles es reunien en aquest indret per a pactar els termes de la tala, ja que alguns boscos eren compartits. El camí-pista gira cap al nord i els cingles de la mola perden altivesa. A uns 350 m apareix un vèrtex geodèsic (número 263129001) amb una altitud de 1.116 m, i 200 m més enllà s'arriba al punt anomenat mola dels Quatre Termes, amb una altitud de 1.118 metres.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ «Mola d'Estat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Lliga de les Deu Jurisdiccions

La Lliga de les Deu Jurisdiccions, va ser l'aliança política de diverses comunitats alpines al segle xv, seguint el model dels cantons suïssos i altres lligues de la regió dels Grisons. A la mort sense cap hereu varó de l'últim comte de Toggenburg diverses comunitats veïnes de les valls alpines van proposar defensar els seus drets enfront de possibles pretendents a la dignitat comtal comptant amb el suport simbòlic de la vídua del comte. Mentrestant, es va iniciar una guerra entre el cantó de Zurich i la resta de la confederació suïssa pel domini del conjunt de l'herència del comte.

## Formació de les Tres Lligues

En 1450, la Lliga de les Deu Jurisdiccions s'aliava amb la veïna Lliga de la Casa de Déu per posteriorment van formar una nova aliança amb un tercer soci, la Lliga Grisa donant lloc a la unió coneguda com Tres Lligues, Lligues Grises, o genèricament Grisons, que passaria a ser el gentilici amb el que serien coneguts els habitants d'aquesta zona. Amb posterioritat es van aliar a la confederació suïssa, encara que sense formar part d'ella.

## Vegeu també

* Tres Lligues
* Cantó dels Grisons
* Lliga de la Casa de Déu
* Lliga Grisa

## Referències

* ↑ Dictionare historique de la Suisse:Ligue des Dix-Juridictions
* ↑ Dictionare historique de la Suisse: Grisons

## Enllaços externs

* Lliga de les Deu Jurisdiccions en alemany, francès o italià en el Diccionari històric de Suïssa.
* Lligues Grises en alemany, francès o italià en el Diccionari històric de Suïssa.
* Lliga de la Casa de Déu en alemany, francès o italià en el Diccionari històric de Suïssa.
* Lliga Grisa en alemany, francès o italià en el Diccionari històric de Suïssa.