OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quinquegentians

Els Quinquegentians o Quinquegentanei o Quinquiegentiani (Nacions Quinquegentians: Aureli Víctor 39,22; Quinquegentiani, Eutropi, Breviarium ab urbe condita, 9,22) eren una població amaziga del nord d'Àfrica (una federació, ens sembla entendre pel nom, quinque-gent, és a dir, "cinc tribus") que es van revoltar contra l'Imperi Romà a l'època de Dioclecià.
La revolta va començar al 293, tal com va ser aprovat per Eutropi i només quatre anys després (el 297) va ser finalment sufocat per Maximià, que va marxar a Mauritània on va aconseguir derrotar la insurgència després de la Quinquegentiani també es va aconseguir penetrar en la Numídia propers. L'any següent (298) la força màxima a la defensa de la província fronterera de l'Àfrica, des de Mauritània a l'Àfrica.
Entre els estudiosos d'avui, es va acollir favorablement la proposta de Lionel Galand (190) per veure a gent Quinque ("cinc tribus") dels progenitors antics de la Kabilia en curs. No només la seva ubicació, a prop de Mons Ferratus (ara Djurdjura) coincideix amb el d'aquesta població amaziga, però també el nom actual Leqbayel, d'un terme àrab que significa "tribus" podria ser una continuació de "una vegada conegut com" les (cinc) tribus ".

## Referències

* ↑ Eutropio, Breviarium ab urbe condita, 9, 22.
* ↑ Eutropio, Breviarium ab urbe condita, 9, 23.
* ↑ Grant, p.274.

## Bibliografia
### Fonts primàries

* Eutropi, Breviarium ab Urbe condita, libro 9.
* Aureli Víctor Liber de Caesaribus, cap. 39
* Jordanes, Storia dei Goti.

### Fonts secundàries

* Michel Grant, Gli imperatori romani, Roma 1984.
* Lionel Galand, "Les Quinquegentanei", Bulletin d'Archéologie Algérienne IV (1970), pp. 297–299
* Jordanes. History of the Goths in Geary, Patrick J. Readings in Medieval History. p. 91
# RRG

RRG té els següents significats:
* Rhön-Rossitten Gesellschaft, organització històrica promotora del vol sense motor d'Alemanya
* Reichs-Rundfunk-Gesellschaft, xarxa pública de radiodifusió a Alemanya durant el segon quart del segle XX
* Coalició rog-roig-verd (del seu nom en alemany Rot-Rot-Grüne), coalició de govern d'Alemanya
* Rolls-Royce Ghost, model d'automòbil de luxe fabricat per Rolls-Royce
* Ràfega de raigs gamma, explosió molt energètica de radiació gamma
* Gramàtica del rol i la referència (del seu nom en anglès Role and Reference Grammar), model de gramàtica basat en la gramàtica generativa
# RRDtool

RRDtool (eina de base de dades round-robin) té com a objectiu gestionar dades de sèries temporals com ara l'amplada de banda de la xarxa, les temperatures o la càrrega de la CPU. Les dades s'emmagatzemen en una base de dades basada en un buffer circular, de manera que la petjada d'emmagatzematge del sistema es manté constant al llarg del temps.
També inclou eines per extreure dades round-robin en un format gràfic, per al qual estava pensat originalment. Hi ha enllaços per a diversos llenguatges de programació, per exemple Perl, Python, Ruby, Tcl, PHP i Lua. Hi ha una implementació independent completa de Java anomenada rrd4j.
Emmagatzematge general de dades:RRDtool assumeix dades variables en el temps en intervals d'una determinada longitud. Aquest interval, normalment anomenat step, s'especifica en crear un fitxer RRD i no es pot canviar després. Com que les dades poden no estar sempre disponibles en el moment adequat, RRDtool interpolarà automàticament qualsevol dada enviada per adaptar-se als seus passos de temps interns.

## Referències

* ↑ «The RRDtool Command Line Used by RTM» (en anglès). https://www.ibm.com,+28-12-2015.+[Consulta: 19 novembre 2022].
* ↑ «RRDtool tutorial, graphs and examples @ Calomel.org» (en anglès). https://calomel.org.+[Consulta: 19 novembre 2022].
* ↑ pav. «Quick intro to rrdtool» (en anglès). https://codeblog.dotsandbrackets.com,+28-12-2016.+[Consulta: 19 novembre 2022].
# Quint Tituri Sabí

Quint Tituri Sabí (en llatí Quintus Titurius Sabinus) va ser un legat de Juli Cèsar a la Gàl·lia.
És mencionat en la campanya de Cèsar a la Gàl·lia Belga l'any 57 aC. El 56 aC Cèsar el va enviar amb tres legions contra els unels, els curiosolites i els lexovis (a la moderna Normandia) dirigits per Viridovix, als que va derrotar i va sotmetre.
El 54 aC Sabí i Luci Aurunculeu Cotta van passar l'hivern al territori dels eburons amb una legió i cinc cohorts; al cap de 15 dies d'estatge, van ser atacats per Ambiòrix i Cativolcus que havien iniciat una rebel·lió. Cotta es volia defensar al campament, però Sabí considerava la defensa impossible i volia evacuar confiat en el salva conducte ofert per Ambiòrix. Per no trencar la concòrdia, Cotta va accedir i els romans van caure en un parany dels gals; Cotta va ser ferit durant el combat, però va seguir lluitant i va refusar negociar amb els gals. Finalment ell mateix, Sabí i la major part dels seus soldats van morir a mans dels gals a la batalla del Jeker.

## Referències

* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico II
# Pòssum de dits llargs

El pòssum de dits llargs (Dactylopsila palpator) és una espècie de marsupial de la família dels petàurids. Viu a Indonèsia i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 54. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Leary, T.; Wright, D.; Hamilton, S.; Singadan, R.; Menzies, J.; Bonaccorso, F.; Helgen, K.; Seri, L.; Allison, A.; Salas, L.; Dickman, C. Dactylonax palpator. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Quiscalus

Quiscalus és un dels gèneres d'ocells, de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010), aquest gènere conté 7 espècies:
* Quiscalus quiscula - quíscal comú.
* Quiscalus lugubris - quíscal del Carib.
* Quiscalus nicaraguensis - quíscal de Nicaragua.
* Quiscalus niger - quíscal de les Antilles.
* Quiscalus major - quíscal d'aiguamoll.
* Quiscalus mexicanus - quíscal de Mèxic.
* Quiscalus palustris - quíscal becfí.
# Rangamati

* Per a altres significats, vegeu «Rangamati (ruïnes)».
Rangamati (bengalí: রাঙ্গামাটি, chakma: Ramytte) és una ciutat i municipi de Bangladesh, capital del districte de Rangamati i abans del cercle de Chakma, i de tot el territori dels Chittagong Hill Tracts. Està situada a la riba del Karnaphuli i és coneguda com a Ciutat dels Llacs. El 1991 tenia uns 75.000 habitants (només 1.627 el 1901). Rangamati està dividida en 13 àrees: Vedvedi, Collegegate, Rajbari, Newmarket, Banarupa, Kathaltoli, Fishery Ghath, Reserve Bazar, Launch Ghath, Pathor Ghata, Tabalchori, Mazher Basti i Asam Basti.

## Llocs principals

* Pont Hanging o, en bengalí, Jhulonto
* Llac Kaptai
* Museu Tribal establert el 1978, administrat pel Tribal Cultural Institute.

## Història

La ciutat fou la capital tradicional de Kapas Mahal o Jumland i fou fundada pel rei Chakma, Harish Chandra Rai el 1874, quan va abandonar el seu palau d'hivern anomenat Raja Nagar, situat a Rangunia. El palau reial fou construït al llac artificial de Kaptai; la nova ciutat ha sorgit als turons propers en mig d'un paisatge ple de vegetació tropical. Fou la capital dels Chittagong Hill Tracts (i dins d'aquest territori del cercle de Chakma) fins a la creació del districte.
Hi ha un dels principals centres budistes d'Asia (el Raj Bono Vihar). Prop del temple hi ha el modern palau del raja dels chakmes, Devasish Roy.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Wikipèdia en francès
# Raunchy

Raunchy és una banda danesa d'estil industrial i death metal, formada en 1994. Aquest grup combina sons de metal espès i fornit, ajudat d'elements electrònics (produït per Ross Robinson) amb tocs melòdics; el seu descobriment va ser en el 2002, quan van ser la primera banda de metal danesa a signar amb Nuclear Blast Records, seguits després per Mnemic.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (danès)
# Ramon de Nicolau i de Folch

Ramon de Nicolau i de Folch (Reus, 28 d'abril de 1782 - Reus, 2 de maig de 1811) va ser un cavaller i comerciant català.
Era fill de Francesc de Nicolau i de Miró i germà d'Antoni de Nicolau i de Folch. El seu avi, Ramon de Nicolau i Ferrer, ciutadà honrat de Barcelona, havia emparentat amb la família dels Miró, de la petita noblesa reusenca i propietaris del Palau Miró. El 1803 es va casar amb Josepa de Bofarull i Morell, filla de Josep de Bofarull i Miquel, un comerciant, també de família noble. El mateix dia del matrimoni, els Nicolau van fer donació al marit dels seus béns, i els Bofarull van donar a l'esposa 12.000 lliures catalanes. Ramon de Nicolau va mantenir el patrimoni heretat del pare que va explotar a partir d'arrendaments i mitgeries, però va vendre alguna casa de la seva propietat a Reus. Va morir molt jove, amb 29 anys, i seguint la seva voluntat, va ser enterrat a Vinyols, on era propietari de Cal Nicolau, una finca agrària molt productiva.
Contràriament al marit, Josepa de Bofarull no va poder conservar l'herència dels Nicolau. Per poder pagar les llegítimes dels cunyats i per afrontar diverses necessitats familiars, es va veure obligada a demanar préstecs i a vendre part del patrimoni. Ramon de Nicolau i Josepa de Bofarull van tenir cinc fills. L'hereu va ser Francesc de Nicolau i de Bofarull, que va néixer el 1805.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 6 gener 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. Els nobles del Baix Camp (segle xix). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2008, p. 194. ISBN 9788493410889.
# Ramon de Plegamans

Ramon de Plegamans va ser el cavaller més important de la família Plegamans i el que donà major prestigi a aquest llinatge. Aquesta família va ser propietària del castell de Plegamans i va fundar el poble de Plegamans. Entre els familiars també destaquen Marimon de Plegamans, Guillem de Plegamans i Bernat de Plegamans.
Ramon de Plegamans es feu mereixedor dels més alts càrrecs, ocupà el de veguer i desenvolupà el de lloctinent del rei a Piera, el qual exercí de 1210 fins a 1236. Com a prohom barceloní, en fou de gran estima en col·laborar, en tot el que va ser necessari, i així, fou representant de Barcelona, i aportà la seva clarividència, per tal de preparar degudament l'assemblea de Pau i Treva de Tortosa que l'any 1225 s'hi va celebrar, motivada per l'atac a Peníscola.
En 1225, Ramon de Plegamans va comprar amb data 6 de juny, el castell de Sant Marçal a Cerdanyola del Vallès, venda que efectuà Guillem II de Montcada i de Bearn, vescomte de Bearn i que signà per un valor xifrat en 4.000 masmudines de bon or.
Ramon de Plegamans, personatge d'absoluta confiança del rei Jaume I, fou nomenat procurador per tal de preparar a Salou tot l'estol i proveïments necessaris per l'expedició a Mallorca amb l'objectiu de conquerir l'illa. Empresa que minuciosament preparada en fou l'èxit que n'era d'esperar.
L'any 1229 i a Barcelona, amb total i major concòrdia signaren Ramon de Plegamans, Guillem de Cardona i Guillem de Claramunt l'acord de fundar l'hospital d'en Plegamans, fruit de la inquietud espiritual per ajudar, i que en el Llibre Blanc de Santes Creus, així hi consta.
A partir del segle xiv, el llinatge Plegamans deixa en tot de figurar, entrant en escena altres cognoms per la història, i concretament l'any 1371, consta que un tal Pere de Citrà va comprar la jurisdicció de Plegamans, Gallecs i Palau-Solità i ho feu enregistrar.

## Referències

* ↑ Català i Roca, Pere. Els Castells catalans. vol.5. R. Dalmau, 1967, p. 306.
* ↑ Català i Roca, Pere. Els Castells catalans. vol.2. R. Dalmau, 1967, p. 50.

## Bibliografia

* Català i Roca, Pere. Els Castells catalans. vol.2. R. Dalmau, 1967.
* Català i Roca, Pere. Els Castells catalans. vol.5. R. Dalmau, 1967.
* Enciclopèdia.cat
# Ramon Módol i Piñol

Ramon Módol i Piñol (Montoliu de Lleida, 31 d'agost de 1919 - Palma, 16 de maig de 1999) fou un futbolista català de la dècada de 1940.

## Trajectòria

Fou durant molts anys jugador destacat del CE Manresa. L'any 1943 ingressà al FC Barcelona, on romangué durant tres temporades. Amb el Barcelona només disputà amistosos, principalment amb l'equip B, essent cedit, primer al RCD Mallorca, i després al Girona FC. L'any 1946 fitxà pel CE Sabadell, on visqué la seva millor etapa, jugant quatre temporades al club, tres d'elles a primera divisió, amb 79 partits disputats. Finalitzà la seva carrera novament al Manresa.
El 21 de març de 1948 disputà un partit amb la selecció de Catalunya, enfrontat a una selecció de la ciutat de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Historia CF Montoliu». montoliu CF. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 3 4 5 «Ramón Módol Piñol». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Rosendo Calvet...». Mundo Deportivo, 28-07-1946. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «¿Módol del Barcelona al Mallorca?». Mundo Deportivo, 13-11-1943. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «En Las Corts». Mundo Deportivo, 22-03-1948 [Consulta: 2 gener 2014].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Tossal del Gomà

El Tossal del Gomà és una muntanya de 599 metres que es troba al municipi de Sant Guim de la Plana, a la comarca catalana de la Segarra.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Parròquia de Vietalva

La Parròquia de Vietalva (en letó: Vietalvas pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Pļaviņas, al sud de Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion d'Aizkraukle.

## Pobles, viles i assentaments

* Vietalva (centre parroquial)
* Odziena
* Alūnēni
* Benckalni
* Bites
* Jaunāmuiža
* Kaivēni

## Hidrografia
### Rius

* Labonīte
* Naskāne
* Pelve
* Šubraka
* Veseta

### Llacs i embassaments

* Alvīšezers
* Vabulītis

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
* Casa Senyorial d'Odziena
# Francesc Galtayres

Francesc Galtayres era membre d'una família d'orgueners catalans del segle XVII, formada per ell i el seu tiet, Joan Galtayres.
Va estar actiu entre 1633 i 1678; sent veí successivament de Santa Coloma de Farners l'any 1641 i de Santa Coloma de Centelles (Barcelona) el 1650.
Aquest va construir els orgues per les esglésies de Centelles (1633), de Monistrol de Montserrat (1648), d'Arenys de Mar (1648), de Santa Maria del Pi de Barcelona (1650), de Santa Maria de Ripoll (1652) i de Sellent (1657, acabada el 1661). Va compondre els orgues de les esglésies barcelonines de Santa Maria del Pi (1641), de Nostra Senyora del Palau (1672), dels Sants Màrtirs Sant Just i Pastor (1672-73, 1678) i de Sant Joan.

## Referències

* ↑ Diccionario de la música española e hispanoamericana. [Madrid?]: Sociedad General de Autores y Editores, ©1999-©2002. ISBN 84-8048-303-2.
# Font

* Per a altres significats, vegeu «Font (desambiguació)».
Una font o deu és un indret on l'aigua brolla de la terra o entre les roques. Pot ser permanent o temporal. S'origina en la filtració d'aigua de pluja que penetra en una àrea i emergeix en una altra, de menor altitud, on l'aigua no està confinada en un conducte impermeable. Aquestes surgències solen ser abundants en relleus càrstics. Els cursos subterranis de vegades s'escalfen pel contacte amb roques ígnies i afloren com a aigües termals.
Els pous artesians són deus artificials, provocats per l'home mitjançant una perforació a gran profunditat i en què la pressió de l'aigua és tal que la fa emergir a la superfície.
Els antics grecs i romans retien culte a les fonts naturals, que generalment eren consagrades a un déu o a una deessa. La famosa deu d'aigües termals de Bath, al sud-oest de la Gran Bretanya, va ser consagrada pels romans a Minerva, deessa de la saviesa i de la guerra. Les fonts ornamentals, a les ciutats del segle xvii i a començament del segle xx, solien evocar aquest caràcter sagrat de les deus mitjançant formacions escultòriques que representaven les antigues deïtats de l'aigua.
Hi ha diferents tipus de font. Segons la classificació establerta per Ramon Solé Lacomba, els tipus bàsics de fonts són quatre:
* de biot: surgència natural en capçaleres de torrent o altres indrets; l'aigua surt directament de terra,
* de raig, vessant o salt: l'aigua surt de terra a través d'alguna mena de canalització, construcció o aixeta,
* de mina: l'aigua és captada sota terra i a través d'una mina és extreta cap enfora,
* de cisterna o bassa: l'aigua és recollida, de pluja o de filtracions de la terra, en una bassa o cisterna.
A més, hi ha altres menes de fonts o surgències d'aigua, que es poden classificar en cinc tipus més:
* brollador: l'aigua brolla amb força del sòl; a alguns països nòrdics l'aigua que en surt és calenta, i hom els anomena gèiser,
* degotall: l'aigua degota de la paret o del sostre, sovint formant concrecions de calç o altres minerals que hom classifica entre estalactites i estalagmites,
* deu: tot i que deu és sinònim de font, hom sol anomenar d'aquesta manera les fonts especialment abundants,
* pou: tot i ser surgències d'aigua, no són pròpiament fonts perquè cal anar a cercar l'aigua a una certa profunditat i afermar les parets del forat mitjançant obra o alguna altra mena d'intervenció que les consolidi,
* Font termal i mineromedicinal: fonts d'aigües amb propietats especials, com el seu nom indica.

## Referències

* ↑ Enric Estragués Estrems; Gabriel Estragués Roura. Les fonts del Pla de l'Estany. Girona: Rigau Editors, 2014. ISBN 978-84-616-8642-1 [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ Article de Ramon Solé Lacomba sobre tipus de fonts; pàgina 5

## Vegeu també

* Aiguaneix
* Mina d'aigua

## Enllaços externs

* Catàleg de fonts naturals
* Encos, Fonts de Catalunya
* Solé Lacomba, Ramon. Fonts naturals, aigua, muntanya i més [en línia]. https://fontsaigua.wordpress.com/. [Consulta: 28 agost 2021].
Viccionari
# Fonsomme

Fonsomme és un municipi francès, del departament de l'Aisne, als Alts de França.
Forma part de la Communauté d'agglomération de Saint-Quentin

## Geografia

Fonsommes es troba just després de la font del riu Somme, a deu kilòmetres al nord-est de la ciutat de Saint-Quentin (Aisne).

## Història

Antic nom: fons somma (mencionat el 1140).
Al mateix segle es va establir una comunitat de religiosos i religioses cistercens. A principis del segle xiv es va suprimir la comunitat masculina. Després de moltes destruccions, l'abadia femenina va marxar a la ciutat de Saint-Quentin el 1648.

## Administració

Des de 2001, l'alcalde és Lucien Olejnickzak.

## Demografia

* 1962: 564 habitants.
* 1975: 538 habitants.
* 1990: 545 habitants.
* 1999: 554 habitants.
* 2007: 507 habitants.
* 2008: 516 habitants.

## Llocs i monuments

* Túmuls.
* Granja de Fervaques.
* Església de Saint-Pierre.
* Fonts del riu Somme.
* Canal del Noirieu.

## Personalitats lligades al municipi

* Els senyors de Fonsomme foren, a partir del segle xi els senescals de Vermandois.
* Gustave Biéler, anomenat " Commandant Guy "", agent secret canadenc del servei secret britànic.

## Notes

* ↑ « PDF Recensement de la population de l'Aisne au 1er janvier 2008». [Consulta: 1r gener 2011].

## Enllaços externs

* Fonsomme a la web de l'Institut géographique national(francès)
* Fonsomme a la web de l'Insee Arxivat 2012-10-23 a Wayback Machine.(francès)
# Francisco Tejada Vizuete

Francisco Tejada Vizuete (1940, Granja de Torrehermosa - † 16 de maig de 2014, Badajoz) fou un sacerdot, historiador de l'art, teòleg, professor i acadèmic espanyol.
Fou ordenat sacerdot el 1967, va llicenciar-se en teologia i filosofia i lletres, i obtingué el grau de doctor en història. En l'àmbit educatiu, fou professor d'història de la cultura, història de l'art, metafísica i teologia, així com director i bibliotecari del Centre Superior d'Estudis Teològics de Badajoz, depenent de la Universitat Pontifícia de Salamanca i professor d'ètica al campus d'Almendralejo de la Universitat d'Extremadura. A més a més, a l'arxidiòcesi de Mèrida-Badajoz i en la gestió del patrimoni catedralici extremeny, fou director del museu, delegat del patrimoni cultural de l'arxidiòcesi i director de la revista de teologia. Després de jubilar-se, continuà unit al Centre d'Estudis Teològics com a professor emèrit. Fou acadèmic corresponent de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando i de número de la Reial Acadèmia de les Lletres i les Arts d'Extremadura.
# Fuente Palmera

Fuente Palmera és un municipi de la província de Còrdova a la comunitat autònoma d'Andalusia, a la comarca de Valle Medio del Guadalquivir. Comprèn els nuclis Cañada del Rabadán, La Herrería, Ochavillo del Río, La Peñalosa, Silillos, La Ventilla, Villalón i El Villar.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 9.711 | 9.695 | 9.849 | 9.897 | 9.861 | 9.897 | 10.042 | 10.146 | 10.220 | 10.356 |

## Enllaços externs

* (castellà) Fuente Palmera - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
* (castellà) Danza de los locos y el Oso
* (castellà) Blog A Grandes Rasgos
# Francisco Moreno Zuleta

Francisco Moreno Zuleta (Jerez de la Frontera, 4 d'agost de 1880 - Madrid, 3 de juliol de 1963) va ser un advocat i polític espanyol, que va exercir els càrrecs de ministre d'Economia Nacional i d'Hisenda durant la dictadura del general Primo de Rivera.

## Trajectòria

Comte dels Andes, marquès de Mortara, Gran d'Espanya i marmessor d'Alfonso XIII, aquest terratinent va iniciar la seva carrera política en el si del Partit Conservador pel qual va concórrer en les successives eleccions celebrades entre 1907 i 1920 obtenint un escó de diputat en el Congrés dels Diputats per la circumscripció de Cadis passant, en 1921, al Senat com a "senador per dret propi".
Durant la Dictadura de Primo de Rivera, de qui era amic personal, fou nomenat en 1927 membre de l'Assemblea Nacional Consultiva com a "representant de l'Estat".
Va ser ministre d'Economia Nacional entre el 3 de novembre de 1928 i el 21 de gener de 1930 en un govern presidit per Primo de Rivera, període en el qual el ministeri es va dividir en dues carteres: Hisenda i Economia Nacional. Posteriorment seria ministre d'Hisenda entre el 21 de gener i el 30 de gener de 1930.

## Referències

* ↑ Francisco Moreno Zuleta a xtec.cat
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
Càrrecs públics :
| Precedit per: Nou càrrec | Ministre d'Economia Nacional 1925 - 1930 | Succeït per: Sebastián Castedo y Palero |
| Precedit per: José Calvo Sotelo | Ministre d'Hisenda 1930 | Succeït per: Manuel Argüelles y Argüelles |