OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coregonus zugensis

Coregonus zugensis és una espècie de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Alimentació

Es nodreix de zooplàncton i de crisàlides d'insectes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima temperat (48°N-47°N i 8°E-9°E).

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: llac Vierwaldstätter. Desaparegut del llac Zug.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* 1 2 BioLib (anglès)
* ↑ Nüsslin, O. 1882. Beiträge zur Kenntniss der Coregonus-Arten des Bodensees und einiger anderer nahegelegener nordalpiner Seen. Zoologischer Anzeiger v. 5: 86-92, 106-111, 130-135, 164-169 182-189, 207-212, 253-258, 279-282, 302-307.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Kottelat, M. i J. Freyhof 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.

## Bibliografia

* Birrer, A. i Schweizer, W., 1936. Der Weissfisch (Coregonus exiguus albellus, Fatio) im Alpnacher-See.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fatio, V., 1890. Faune des vertébrés de la Suisse. V. Histoire naturelle des poissons. II. Physostomes (suite et fin), anacanthiens, chondrostéens, cyclostomes. Georg, Ginebra i Basilea.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Steinmann, P., 1950. Monographie der schweizerischen Koregonen. Beitrag zum Problem der Entstehung neuer Arten. Spezieller Teil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* «Coregonus zugensis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# BRB Internacional

BRB Internacional és una empresa d'animació fundada per Claudi Biern Boyd. Va començar el 1972 com a distribuïdora de sèries de dibuixos animats, obtenint la representació per al mercat espanyol de Tom i Jerry, L'abella Maia o Wickie el viking. Posteriorment va passar a crear les seves pròpies sèries i a comercialitzar-ne els productes derivats, com figuretes, videojocs o pel·lícules.

## Sèries pròpies més famoses

* Els bobobobs
* D'artacan i els tres gossos mosqueters
* David el Gnomo i la seva seqüela La crida dels gnoms
* Història de Catalunya
* La volta al món de Willy Fog

## Enllaços externs

* BRB Internacional
# BR-174

La BR-174 també coneguda com a Manaus - Boa Vista és una carretera longitudinal que uneix els estats de Roraima i Amazones (Estat Bolívar), posseeix un total de 974 quilòmetres. El seu extrems són les ciutats de Manaus i Pacaraima. És l'únic vincle de Roraima amb la resta del país, i la seva carretera més gran i principal. Encara que iniciada durant la dictadura militar, la conclusió de la seva pavimentació i senyalització es va dur a terme només en 1998, al govern de Fernando Henrique Cardoso.
En els seus prop de mil quilòmetres travessen regions de la selva amazònica i la sabana, i grans camps agrícoles. El BR- 174 acaba a la frontera entre Brasil i Veneçuela. El seu recorregut acaba en la carretera troncal 10 de Veneçuela, cap a la ciutat de Santa Elena de Uairén; des d'aquest punt es pot accedir a la capital, Caracas o la costa del Carib del país veí. Per tant, la BR- 174 és l'única frontera terrestre entre Brasil i Veneçuela, i una ruta turística significativa.
És criticada per la neteja ètnica feta cap al poble Waimiri-Atroari durant la construcció de la mateixa.

## Referències

* ↑ «Información sobre el lugar» (en portugués). [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ Econômicos, Banco da Amazônia Departamento de Estudos. Diagnóstico ecônomico preliminar das áreas urbanas do Acre, Amapá, Roraima e Rondônia (en portuguès), 1 de gener de 1969 [Consulta: 4 setembre 2015].
* ↑ Ree, Rodney van der. Handbook of Road Ecology (en anglès). John Wiley & Sons, 15 de juny de 2015. ISBN 9781118568187 [Consulta: 4 setembre 2015].
* ↑ Camprubí, Berta «BR-174: Una carretera que mata l'amazònia». La Directa, 10-01-2018, pàg. 24-25.
# Azkoitia

Azkoitia és un municipi de Guipúscoa, al País Basc.

## Esports
### Anaitasuna

El club esportiu representatiu d'Azcoitia és el Club Esportiu Anaitasuna (Anaitasuna significa germanor en euskera), fundat en 1934. Aquest club, va sorgir originalment com a club de futbol, encara que amb posterioritat ha desenvolupat també altres activitats esportives. L'equip de futbol té com sostre arribat la Tercera divisió espanyola, on ha militat nombroses temporades. Actualment milita en categoria reL'El Anaitasuna posseeix un club de muntanya (Anaitasuna Mendi Bazkuna), un club d'escacs (Anaitasuna Kakute Xake), un club d'arts marciales on es practica karate i kendo (Azkoitiko Anaitasuna-Kanku Karate-Do) i seccions de pilota basca i futbol sala. El futbolista més il·lustre que ha donat Azcoitia va ser José Araquistáin, que va jugar com a porter a la Reial Societat i al Reial Madrid, arribant a proclamar-se Campió d'Europa amb aquest equip.

### Pilota Basca

Azcoitia té una gran tradició en l'esport de la pilota basca. No en va, el qual és considerat per molts com el millor pilotari manista de tots els temps, Atano III, va néixer a Azcoitia. La llista dels pilotaris de nivell que ha donat aquesta vila ha de començar necessàriament amb Atano III i seguir amb la resta de les seves familiars, els Atanos, entre els quals destaquen especialment Atano VII i Atano X, que també van ser grans pilotaris. Actualment el nombre de pilotaris professionals d'Azcoitia ha descendit molt respecte a altres èpoques Azcoitia s'ha proclamat en 16 ocasions guanyadora del Torneig Interpueblos de pilota basca de Guipúscoa, sent el municipi que més vegades ha obtingut aquest títol.

### Altres esports

A Azcoitia té la seu l'equip d'automobilisme Epsilon Euskadi, que competeix en les World Series by Renault. Aquest equip es va fer amb aquesta competició l'any 2005 amb el pilot polonès Robert Kubica, que actualment competeix en la Fórmula 1. Un esportista molt recordat en Azcoitia és el maratonià Diego García Corrales, que va ser subcampeó d'Europa el 1994 i que va morir en 2001. Tots els anys se celebra una Mitja-Marató entre Azkoitia i Azpeitia en honor d'aquest corredor, sent una competició que any rere any atreu més participants i té un major nivell.

## Azcoitians il·lustres

* Ignacio de Iriarte (1621-1685), pintor cofundador de l'Academia de Pintura de Sevilla.
* Comte de Peñaflorida (1723-1785), il·lustrat, fundador de la Reial Societat Bascongada d'Amics del País.
* Marquès de Narros (1733-1803), il·lustrat.
* José Francisco de Aizquíbel (1798-1865), bibliòfil i lexicòleg dedicat a l'estudi del basc.
* Nemesio Otaño (1880-1956), compositor i musicòleg.
* Atano III (1904-2001), un dels millors pilotaris de tots els temps.
* Diego García (1961-2001), corredor de Marató. Subcampió d'Europa el 1994.
* Xabier Arzalluz (1932): polític, expresident del PNB.
* José Araquistáin (1937): porter de futbol.
* Sebastián Elorza Uría (1940): ciclista.
* Íñigo Ruiz Arzalluz (1963): llatinista.
* Jesús Arambarri Arregui (1964): ciclista.
* José Luis Ribera Uranga (1965): futbolista.
* Anari (1970): cantant i compositora.

## Enllaços externs

* Azcoitia a Google Maps
# Cràtil

Cràtil (Cratylos, Krátilos, Κράτυλος) (segle v aC) fou un filòsof de qui es coneixen pocs detalls.
Del que se sap, fou el deixeble preferit d'Heràclit, i inicià Plató en la filosofia fins abans que aquest conegués Sòcrates. Precisament Plató mateix li dedica un diàleg amb el seu nom, Cratil, del seu període intermedi com a filòsof, que tracta sobre la teoria del llenguatge.
Les teories de Cràtil representen un heracliteïsme extrem. D'acord amb Heràclit, predica que totes les dades provenen dels sentits i que les coses materials estan en constant canvi, però ho accentua fins a l'extrem de dir que "tot coneixement és impossible", ja que les coses canvien sempre. Si admetéssim algun coneixement, això voldria dir que hi ha alguna cosa que roman en el canvi; per entendre'ns, que el canvi ja no és absolut. Doncs bé, Cràtil afirma que fins el coneixement que nosaltres tenim sobre la realitat i les coses és tant fluid que aquest coneixement és sempre fals o, en el millor dels casos, molt inexacte.
En la pràctica el pensament de Cràtil s'aproxima a l'escepticisme i, en el seu estil, és fins més radical que el de David Hume (tot i que menys elaborat que aquest últim).
S'explica la llegenda que Cràtil mai deia el nom de cap cosa, sinó que es limitava a assenyalar-la: "Ja que les coses canvien totalment en el temps, no se les ha d'anomenar amb cap nom, sinó només assenyalar-les, i tornar-les a assenyalar després, perquè així el canvi que han fet no se'ns descuida".
Quant al pensament moral, Cràtil predica (i practica) una passivitat ("inalterabilitat") extrema, pròpia d'alguns membres del futur estoïcisme. "Ja que les coses canvien més enllà del nostre abast, hem de prescindir totalment d'elles, ja que no les podem controlar". Fins es conta que els deixebles de Cràtil afirmaven que "no hi havia res, ni tan sols un terratrèmol, que canviés la seva expressió".
Quant a la teoria del llenguatge, Cràtil afirma, com ho faria Protàgores, que, ja que les coses materials estan sempre en canvi, el llenguatge és una eina inexacta, i per tant, convencional (així, el llenguatge no representa cap realitat extrasensorial fixa, com volia assegurar Plató).
Les idees de Cràtil foren discutides per Plató, si bé és possible que algunes idees paral·leles fossin adoptades per Epicur i encara més pels escèptics. En l'actualitat, com s'ha dit, algunes idees de Cràtil s'apropen als extrems més radicals de l'empirisme de Hume.
Un dels seus diàlegs es diu φύσει

## Fonts

* Història de la filosofia 1 Luciano De Crescenzo, edit. Seix Barral. ISBN 84-322-4575-5
* Panta Rei Luciano De Crescenzo, edit. Seix Barral.
# Cràter de subsidència

Un cràter de subsidència, cràter pou o cràter col·lapsat és una depressió formada per l'enfonsament de la superfície de la terra que estava sobre una cambra buida, més que no pas per una erupció volcànica o una erupció de lava de tipus hawaià. Es poden trobar diversos cràters en cadena i normalment no tenen una vora alta. Es caracteritzen per tenir parets verticals que sovint presenten fissures. Normalment les obertures són gairebé circulars. Com que la caldera i el cràter de subsidència estan formats per processos similars aquest segon terme es reserva per les estructures de mida més petita, d'un 1,5 km o menys de diàmetre. Aquest procés de formació també es dona a la superfície del planeta Mart i altres planetes anomenats terrestres. S'han observat al planeta Mercuri.

## Notes

* ↑ «Volcanic and Geologic Terms». volcano.und.edu. Arxivat de l'original el 2008-05-14.
* ↑ Okubo, Chris, and Stephen Martel. "Pit crater formation on Kilauea volcano, Hawaii.." Journal of Volcanology and Geothermal Research. 86.1-4 (1998):1-18. Print.
* ↑ Geological Field Guide: Kilauea Volcano. revised edition. Claremont, CA: Hawai'i Natural History Association, 2002. 97. Print
* ↑ Donald W. Hyndman, Richard W. Hazlett &. Roadside Geology Of Hawai'i. Missoula, MN: Mountain Press Publishing, 2005, p. 22–23, 68–70, 72–73, 75, 80–82. ISBN 0-87842-334-3.

## Enllaços externs

* Halema'uma'u Crater Arxivat 2007-12-24 a Wayback Machine.
* USGS page on pit craters
* USGS page on Devil's Throat pit crater
# Cràtor

Cràtor (en llatí Crator, en grec Κράτωρ) va ser un llibert de Marc Aureli (Marcus Aurelius Verus) que va escriure una història de Roma fins al seu temps, en la qual dona el nom dels cònsols i altres magistrats republicans.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/903?rgn=full+text;view=image;q1=CratorSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 888. ]
# Marcus Baker

Marcus Baker (Ostemo, comtat de Kalamazoo, 23 de setembre de 1849 - Washington D.C, 12 de desembre de 1903) va ser un geògraf i explorador estatunidenc.

## Biografia

Marcus Baker va nàixer en una granja d'Ostemo el 1849 en una família modesta, fill d'un pagès, John Baker.
Va estudiar al Kalamazoo College i després a la Universitat de Michigan on es diplomà el 1870. Començà a treballar després com a professor de matemàtiques a l'Albion College i el 1871 esdevingué tutor de matemàtiques a la Universitat de Michigan. Dos anys després, el 1873, inicià la seva col·laboració amb la U.S. Coast and Geodetic Survey. De 1882 a 1884 era encarregat de l'observatori magnètic de Los Angeles.
El 1924 es donà el nom del geògraf al punt culminant de les muntanyes Chugach a l'estat d'Alaska, que es digué d'ençà aquell moment el mont Marcus Baker.

## Referències

* ↑ Biografia de Marcus Baker al JSTOR
# Traducció (genètica)

Traducció (en anglès; translation) en la biologia molecular i la genètica és el tercer estadi de la biosíntesi proteica (part del procés de l'expressió gènica). En la traducció l'ARN missatger (ARNm) produït per transcripció es descodifica pels ribosomes per a produir una cadena d'aminoàcids específica o polipèptid, que més tard serà plegada dins una proteïna activa. En els bacteris la traducció ocorren en el citoplasma. En els eucariotes la traducció ocorre a través de la membrana del reticle endoplasmàtic en un procés anomenat síntesi vectorial. Molts tipus d'ARN transcrit com l'ARN de transferència, ARN ribosòmic i ARN nuclear petit no experimenten la traducció a proteïnes.
Hi ha quatre fases en la traducció: activació, iniciació, elongació i terminació (totes les fases descriuen el creixement de la cadena d'aminoàcids que és el producte de la translació). Els aminoàcids són portats als ribosomes i assemblats en proteïnes.
Un gran nombre d'antibiòtics actuen inhibint la traducció. Els ribosomes procariotes tenen una estructura diferent dels ribosomes eucariotes i així els antibiòtics poden actuar sobre infeccions bacterianes sense detriment dels hostes eucariotes.

## Mecanisme bàsic

El procés bàsic de la producció de proteïna és l'addició d'un aminoàcid a la vegada al final d'una proteïna. Aquesta operació la fa el ribosoma. Escollir el tipus d'aminoàcid ho determina una molècula d'ARNm.
Un ribosoma està format per dues subunitats: una subunitat petita i una subunitat gran. Aquestes subunitats s'uneixen abans de la traducció de l'ARNm a una proteïna per proporcionar una ubicació per a la traducció i per produir un polipèptid. L'elecció del tipus d'aminoàcid a afegir està determinada per una molècula d'ARNm.

## Referències

* ↑ Neill, Campbell. Biology; Fourth edition. The Benjamin/Cummings Publishing Company, 1996, p. 309,310. ISBN 0-8053-1940-9.

## Bibliografia

* Champe, Pamela C; Harvey, Richard A; Ferrier, Denise R. Lippincott's Illustrated Reviews: Biochemistry. 3rd. Hagerstwon, MD: Lippincott Williams & Wilkins, 2004. ISBN 0-7817-2265-9.
* Cox, Michael; Nelson, David R.; Lehninger, Albert L. Lehninger principles of biochemistry. 4th. San Francisco...: W.H. Freeman, 2005. ISBN 0-7167-4339-6.
* Malys N, McCarthy JEG «Translation initiation: variations in the mechanism can be anticipated». Cellular and Molecular Life Sciences, 68, 6, 2010, pàg. 991–1003. DOI: 10.1007/s00018-010-0588-z. PMID: 21076851.

## Enllaços externs

* Virtual Cell Animation Collection: Introducing Translation
* mRNA to Amino Acid translator
Viccionari
http://golfwang.com/
# Podothecus veternus

Podothecus veternus és una espècie de peix pertanyent a la família dels agònids.

## Descripció

* Fa 28 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima polar que viu entre 10 i 605 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el golf de Pere el Gran, l'illa Robben (Sakhalín) i el nord del mar d'Okhotsk.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill, T. N., 1861. On several new generic types of fishes contained in the museum of the Smithsonian Institution. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13. 77-78.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Starks, E. C., 1895. The fishes of Puget Sound. Proceedings of the California Academy of Sciences (Series 2) v. 5: 785-855, Pls. 76-104.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Fadeev, N.S., 2005. Guide to biology and fisheries of fishes of the North Pacific Ocean. Vladivostok, TINRO-Center. 366 p.
* ↑ Fedorov, V.V., I.A. Chereshnev, M.V. Nazarkin, A.V. Shestakov i V.V. Volobuev, 2003. Catalog of marine and freswater fishes of the northern part of the Sea of Okhotsk. Vladivostok: Dalnauka, 2003. 204 p.
* ↑ Kanayama, T., 1991. Taxonomy and phylogeny of the family Agonidae (Pisces: Scorpaenifomes). Mem. Fac. Fish. Hokkaido Univ. (38)1-2: 1-199.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Orlov, A.M., 1998. Demersal ichthyofauna of Pacific waters around the Kuril islands and Southeastern Kamchatka. Russ. J. Mar. Biol. 24(3):144-160.
* ↑ Sokolovskaya, T.G., A.S. Sokolovskii i E.I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Sheiko, B.A. i C.W. Mecklenburg, 2004. Family Agonidae Swainson, 1839 - poachers. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (30):27.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Casal dels Llongarriu

El Casal dels Llongarriu és una obra de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casa senyorial de la vall del Bac. Té planta rectangular amb la façana principal orientada a migjorn i la teulada a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals. El conjunt està format per l'església, dedicada a la Mare de Déu dels Àngels, la casa dels masovers, les cabanes, els amplis corrals i el casal central. La porta principal és a la banda de ponent i a la sud s'obre un balcó i una galeria més alta, de sis arcs. Va ser àmpliament renovat durant el segle xix, segons consta a les nombroses llindes de portes i finestres. L'interior conserva l'estructura de l'antiga casa noble, amb la gran sala de convit i les cambres al seu voltant, el petit oratori dedicat a la Mare de déu del Carme, i la cuina, on hi havia hagut un escon rodó amb la llar de foc i la pastera. El seu mobiliari era un dels més importants de l'actual terme de la Vall de Bianya.
A les llindes hi ha diverses inscripcions. "JAUME LLONGARRIU / 18 O 28", "E LL / 18 O 44", "18 O 49", "1848 / 1770" i "F. LL / 18 O 50".
Els corrals són construccions realitzades per diverses generacions sense igualtat compositiva. En general foren bastides de pedra menuda, llevat de les cantoneres. Les grans teulades són a un vessant i estan sostingudes per bigues de fusta, cairats i llates, damunt les quals es col·locaven les teules a salt de garsa.

## Història

Segons alguns historiadors, Llongarriu va començar com a vil·la romana i des de temps molt reculats ja senyorejava la vall. La masia, segons Josep Danès i Torras, és del segle xv, data des de la qual cal suposar que els Llongarriu en foren els propietaris i creixeren entorn del temple de Santa Maria Sacot. En el transcurs del segle xvii es transformarà i ampliarà la menuda pagesia en la gran masia actual, amb les quadres i corrals, i les dates a les llindes de portes i finestres. Els descendents d'aquesta nissaga viuen a Olot. Els darrers masovers marxaren l'any 1977 i s'endugueren el ric mobiliari del casa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casal dels Llongarriu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Casal dels Peguera

El Casal dels Peguera és un edifici del municipi de Navars (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un casal totalment de pedra construït al s.XVI. De planta rectangular i amb coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana principal, orientada a migdia. Edifici realitzat en dues etapes ben definides pels carreus utilitzats, actualment resta deshabitat.

## Història

S'atribueix aquesta edificació al s.XVI i pertanyent a la Família dels Pequera que des de 1370 tenia possessions dels termes del Mujalt i Massadella. Aquesta família adquirí el domini de Castelladral i Joan Peguera el dia 11 de gener de 1413 feu homenatge per aquest domini al rei Ferran I d'Antequera. Aquest mateix Peguera deixà en testament que si el seu hereu, que portava el mateix nom, moria sense descendència directe, havia d'heretar Casteladral, la seva filla Beatriu; L'hereu va tenir però, successió directe. A Començaments del s.XVII Castelladral era d'en Jacint Peguera, i a finals d'aquest segle xvii ho era Jordi de Peguera; al tres fonts documentals atribueixen el lloc de Castelladral a finals del s.XVII, com a lloc reial.

## Referències

* 1 2 «Casal dels Peguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Cemil Turan

Cemil Turan, (1 de gener de 1947) és un exfutbolista turc de la dècada de 1970.
Fou 44 cops internacional amb la selecció turca. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Sarıyer G.K., Istanbulspor i Fenerbahçe SK.

## Palmarès

* Süper Lig: 1973-74, 1974-75, 1977-78
* Copa turca de futbol: 1974, 1979
* Supercopa turca de futbol: 1973, 1975
* Copa del Primer Ministre turca de futbol: 1973, 1980
* Copa de l'Associació d'Escriptors d'Esports Turcs: 1973, 1975, 1976, 1978, 1979, 1980

## Referències

* ↑ «Turkey - Record International Players». RSSSF. [Consulta: 11 abril 2009].
* ↑ Cemil Turan a National-Football-Teams.com (anglès)