OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eligmodontia moreni

Eligmodontia moreni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del nord-oest de l'Argentina, on viu a altituds d'entre 500 i 3.900 msnm. Els seus hàbitats naturals són els deserts i els matollars. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg i paleontòleg argentí Francisco Pascasio Moreno.

## Referències

* ↑ Ojeda, R.; Jayat, J. P.; Pardiñas, U. Eligmodontia moreni. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 21 març 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 284. ISBN 978-0801893049.
# Herman Krebbers

Herman Krebbers (Hengelo, 18 de juny de 1923 - Tilburg, 2 de maig de 2018) era un violinista holandès.
Nascut a Hengelo, Overijssel, Krebbers va estudiar a Amsterdam amb Oskar Back. Va donar el seu primer concert als 10 anys. El 1943, Krebbers va debutar amb la Royal Concertgebouw Orchestra. Durant la Segona Guerra Mundial, es va convertir en membre del "Nederlandse Kultuurkamer", sota el control del Tercer Reich. Això va conduir posteriorment a la prohibició de dos anys de les seves actuacions després de la guerra.
El 1950, Krebbers es va convertir en co-concertista (líder) de l'Orquestra Residentie, juntament amb el seu amic de la infància Theo Olof. Krebbers es va convertir en concertista de l'Orquestra Concertgebouw el 1962. Paral·lelament, va tenir una carrera com a solista i músic de cambra i va ensenyar al Amsterdam Muzieklyceum (actual Conservatorium van Amsterdam) durant molts anys.
Krebbers va patir una lesió a l'espatlla d'un accident a la seva embarcació el 1979, que el va obligar a renunciar a l'Orquestra Concertgebouw el 1980. Després es va centrar principalment en l'ensenyament, amb la seva feina al Conservatori d’Amsterdam. Entre els seus estudiants hi havia Frank Peter Zimmermann, Peter Tanfield, Jeanne Lamon, Vera Beths, Rudolf Koelman, Szymon Krzeszowiec, Jeroen de Groot, Emmy Verhey i André Rieu. També va ser president del jurat del Concurs de violí Leopold Mozart de 1996. Va restringir les seves activitats docents el 2001.

## Enregistraments

* Bach: Concerto for Two Violins amb Arthur Grumiaux, Edo de Waart dirigint (Philips)
* Bach: Concerto for Two Violins amb Theo Olof, André Rieu dirigint (Artone)
* Bach: Concerto for violin, cordes i continu amb André Rieu (Artone)
* Beethoven: Violin Concerto amb Bernard Haitink (Philips)
* Brahms: Violin Concerto amb Bernard Haitink (Philips)
* Dvorak: Violin Concerto amb Anton Kersjes (EMI)
* Haydn: Violin Concertos amb André Rieu (Artone)
* Mozart: Violin Concertos K211 i K218 amb David Zinman (Philips)
* Nardini: Violin Concerto amb André Rieu (CNR)
* Tchaikovsky: Three Souvenirs amb Anton Kersjes (EMI)
* Vivaldi: Concerto for two violins amb André Rieu (Artone)

## Referències

* ↑ https://www.resmusica.com/2018/05/05/deces-du-violoniste-herman-krebbers/
* 1 2 Merlijn Kerkhof (2018-05-04). "Herman Krebbers (1923-2018), de 'Hollandse Paganini' die perfectie nastreefde". De Volksrant. Retrieved 2018-05-08.
* 1 2 3 Sandra Kooke (2005-04-20). "De viool is eindelijk verkocht". Trouw. Retrieved 2018-05-08
* ↑ Joost Galema (2018-05-04). "Groot violist en docent met volmaakte stokbeheersing". NRC Handelsblad. Consultat 2018-05-08.
* ↑ Sandra Kooke (2018-05-04). "Violist Herman Krebbers (1923-2018) was een vaderlijke leraar". Trouw. Consultat 2018-05-08.
* ↑ "Herman Krebbers (1923-2018)" (Press release). Royal Concertgebouw Orchestra. 4 May 2018. Consultat 2018-05-06.
* ↑ Cumming, Naomi (2000). The sonic self: musical subjectivity and signification. Indiana University Press. p. 31. ISBN 978-0-253-33754-2. Consultat 16 Maig 2010.
# Eleccions federals suïsses de 1995

Les eleccions federals suïsses de 1995 se celebraren el 22 d'octubre de 1995 per a renovar els 200 membres del Consell Nacional de Suïssa i els 46 membres del Consell dels Estats de Suïssa que escolliran els 21 membres del Consell Federal de Suïssa. El partit més votat fou el Partit Socialdemòcrata de Suïssa.

## Resultats electorals
### Consell Nacional de Suïssa

Resultat de les eleccions al Consell Nacional de Suïssa de 22 d'octubre de 1995
| Partits | Partits | Abbr. | Vots | % | +/– | Escons | +/– |
| | Partit Socialdemòcrata de Suïssa | SPS/PSS | 410.136 | 21,8 | +3,3% | 54 | +11 |
| | Partit Radical Democràtic de Suïssa | FDP/PLR | 389.075 | 20,2 | +0,8% | 45 | +1 |
| | Partit Popular Democristià de Suïssa | CVP/PDC | 316.212 | 16,8 | +1,5% | 34 | +2 |
| | Partit Popular Suís | SVP/UDC | 280.420 | 14,9 | +3,0% | 29 | +4 |
| | Partit Verd de Suïssa | GPS/PES | 94.854 | 5,0 | -1,1% | 8 | -6 |
| | Partit Suís de la Llibertat | FPS | 74.817 | 4,0 | –1,1% | 7 | -1 |
| | Partit Liberal de Suïssa | LPS/PLS | 50.317 | 2,7 | -0,3% | 7 | –3 |
| | Demòcrates Suïssos | SD/DS | 58.886 | 3,1 | –0,3% | 3 | -2 |
| | Aliança dels Independents | LdU | 34.371 | 1,8 | -1,0% | 3 | -3 |
| | Partit del Treball | PdA/PST-POP | 22.403 | 1,2 | +0,4% | 3 | +1 |
| | Partit Evangèlic Suís | EVP/PEV | 33.653 | 1,8 | -0,1% | 2 | -1 |
| | Alternativa Verda i Feminista | FGA/AVF | 27.736 | 1,5 | +0,2% | 2 | +1 |
| | Unió Democràtica Federal | EDU/UDF | 24.431 | 1,3 | +0,3% | 1 | ±0 |
| | Lliga de Ticino | LdT | 17.805 | 0,9 | -0,5% | 1 | -1 |
| | Partit Socialcristià | CSP/PCS | 5.534 | 0,3 | -0,1% | 1 | ±0 |
| | solidaritéS | Sol | 6.033 | 0,3 | | 0 | |
| | Altres | | 44.351 | 2,4 | | 0 | |
| Total (participació 42,2%) | Total (participació 42,2%) | | 1.905.330 | | | | 200 |
| Font: http://www.wahlen.ch/ Arxivat 2021-02-28 a Wayback Machine. ||||||

## Referències

* Resultats a electionresources.org
# Volum (desambiguació)

«Volum» té aquests significats:
* Volum, quantitat d'espai ocupada per un cos.
* Volum (termodinàmica)
* Forma volum
* Volum (so)
* Volum (compressió)
* Volum (informàtica)
* Volum com a sinònim de quantitat
* Volum (publicació)
* Volum (economia)
* Volum (revista)
* Volume !
* The Volumes
* Volumes (banda)
Viccionari
# Emancipació dels jueus

L'emancipació dels jueus fou el procés extern (i intern) en diverses nacions europees per eliminar les restriccions a les quals era sotmès el poble jueu, i reconèixer que els jueus tenien el dret a la igualtat i a la ciutadania en una base comunal, i no només individual. Va incloure esforços de la comunitat per integrar-se a les seves societats com a ciutadans, i va ocórrer gradualment entre finals del segle xviii (amb la Il·lustració i l'Haskalà) i principis del segle xx.
Diverses nacions van abolir o reemplaçar lleis discriminatòries contra els jueus. Abans de l'emancipació, la major part de jueus eren apartats de la resta de la societat en zones residencials; l'emancipació era un dels objectius centrals entre els jueus europeus, que van treballar a les seves comunitats per aconseguir la integració en la majoria de societats i una millor educació. Molts van ser actius en l'àmbit polític i cultural a la societat civil europea a mesura que els jueus aconseguien la ciutadania plena. Van emigrar a països que oferien millors oportunitats socials i econòmiques, com l'Imperi Rus i França. Alguns es van passar al socialisme, i altres al nacionalisme jueu, el sionisme.

## Referències

* ↑ Eli Barnavi «Jewish Emancipation in Western Europe». My Jewish Learning [Consulta: 25 setembre 2013]. Arxivat 19 de març 2015 a Wayback Machine.
* ↑ Shmuel Ettinger «Jewish Emancipation and Enlightenment». [Consulta: 25 setembre 2013]. Arxivat 18 de febrer 2015 a Wayback Machine.
# Vinicià

Vinicià és el nom dels següents personatges:
* Luci Anni Vinicià, senador i conspirador romà contra Neró
* Anni Vinicià, senador i conspirador romà contra Claudi
* Marc Celi Vinicià, tribú de la plebs el 53 aC
# Enric Borràs com a Manelic

Enric Borràs com a Manelic és un quadre del pintor de Barcelona Ramon Casas. El quadre mostra l'actor Enric Borràs interpretant el personatge de Manelic de l'obra d'Àngel Guimerà Terra baixa. Actualment el quadre resta al fons pictòric del Centre de Documentació i Museu de les Arts Escèniques.

## Temàtica

L'obra mostra el famós actor català Enric Borràs caracteritzat com a Manelic. Manelic és el personatge principal de l'obra d'Àngel Guimerà Terra Baixa. Ell és un pastor originari de la Terra Alta que viu a les muntanyes amb les seves ovelles. A l'obra destaca per ser un personatge pur, innocent e ignorant; aquests trets psicològics es veuen en el quadre tant en la postura del personatge, com en el seu vestit i en l'expressió del seu rostre. Enganyat per Sebastià en Manelic es trasllada a la Terra baixa on li ofereixen la mà de la Marta. La hipocresia de la Terra baixa corromp l'esperit pur de Manelic i perd la innocència. El pastor, embogit, matarà Sebastià i fuig amb la seva dona cap a la Terra alta. El quadre, però, no pretén reflectir la personalitat del Manelic literari únicament, sinó que pretén enaltir la figura d'en Enric Borràs interpretant el personatge principal d'una de les grans obres del teatre català.

## Bibliografia

* Foguet, Francesc; Graña, Isabel. El gran Borràs. Badalona: Museu de Badalona, 2007, p. 265. ISBN 978-84-88758-36-1.
# Volta a Llombardia 2016

La Volta a Llombardia 2016, 110a edició de la Volta a Llombardia, es disputà el dissabte 1 d'octubre de 2016, amb un recorregut de 240 km entre Como i Bèrgam. Aquesta va ser la 27a i darrera prova de l'UCI World Tour 2016.
El vencedor final fou el colombià Esteban Chaves (Orica-BikeExchange), que s'imposà a l'esprint als seus dos companys d'escapada, l'italià Diego Rosa (Astana Qazaqstan Team) i al també colombià Rigoberto Urán (Cannondale).

## Equips participants

El 18 equips UCI World Tour són presents en aquesta cursa, així com set equips continentals professionals convidats:

## Classificació final

Fonts: ProCyclingStats Cycling Quotient :

## Referències

* ↑ «Il Lombardia 2016». Cycling News. [Consulta: 3 octubre 2016].
* ↑ «El colombiano Esteban Chaves se hace con Il Lombardia». El Mundo Deportivo, 01-10-2016 [Consulta: 3 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Volta a Llombardia (italià) (anglès), La Gazzetta
* Volta a Llombardia 2016 a ProCyclingStats
# Hyperolius camerunensis

Hyperolius camerunensis és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu al Camerun.

## Referències

* Amiet, J.-L. 2006. Hyperolius camerunensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 d'abril del 2008.
# Enrique Gabriel

Enrique Gabriel Lipschutz (Buenos Aires, 3 de juliol de 1957) és un director i guionista de cinema argentí.

## Carrera

Encara que nascut en Buenos Aires, ell i tota la seva família van emigrar a Espanya el 1974 per motius polítics. Va estudiar literatura en Paris i posteriorment va treballar com a cineasta a Espanya. Primer com a ajudant de direcció i posteriorment signant ja pel·lícules en solitari com Krapatchouk (1992), amb el qual va guanyar premis en els festivals de Verona, Karlovy Vary i Punta del Este. El 1994, va fundar la seva pròpia productora, A.T.P.I.P. (Ánimo, Todo Podría Ir Peor). La seva pel·lícula següent, En la puta calle (1997) va ser molt celebrada en diferents festivals, així com el seu treball de 1999 Las huellas borradas, que tracta sobre la tragèdia d'un poble a punt de ser inundat per un embassament i que fou premiada al Festival de Màlaga. Després d'una pausa de set anys, Enrique va tornar amb una obra aparentment més lleugera, Suspiros del corazón sobre un conte modern d'En Quixot. on indaga en l'obra i vida de diverses personalitats argentines que es van veure forçades a exiliar-se i han triomfat als seus països d'acolliment.

## Filmografia

* Una tarde perdida para la humanidad (1978)
* Luminarias (1979)
* Campbell (1980)
* Krapatchouk (1992)
* En la puta calle (1997)
* Las huellas borradas (1999)
* Suspiros del corazón (2006)
* La pérdida (documental) (2009)
* Vidas pequeñas (2010)

## Referències

* ↑ "Los festivales valen, sobre todo, como bálsamo para el ego", El País, 24 de maig del 2000
* ↑ «Bio de Enrique Gabriel» (en castellà). epdlp.com. [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ Se estrena 'Krapatchuk', comedia sobre los emigrantes del Este, El País, 31 de juliol de 1992
* ↑ «Enrique Gabriel Lipschutz» (en castellà). cinelatinoamericano.org. [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ "Las huellas borradas" se lleva tres premios en el festival de Málaga, El País, 7 de juny de 1999
* ↑ «Fitxa de Enrique Gabriel» (en castellà). Imdb. [Consulta: 4 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Notícies d'Enrique Gabriel a El País
# Vídua de Togo

La vídua de Togo (Vidua togoensis) és un ocell de la família dels viduids (Viduidae).

## Hàbitat i distribució

Viu a les sabanes de Sierra Leone, Costa d'Ivori, Ghana i Togo.

## Referències

* ↑ «Vídua de Togo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Vídua funesta

La vídua funesta (Vidua funerea) és un ocell de la família dels viduids (Viduidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la sabana humida del sud-oest de Mali, Sierra Leone, Nigèria, Camerun, República Centreafricana, sud, est i nord-est de la República Democràtica del Congo, est de Sudan del Sud i sud-est de Kenya, cap al sud, a través de l'est, centre i sud de Tanzània, Zimbabwe, nord-est de Botswana, centre i nod d'Angola, extrem nord-est de Namíbia i Moçambic fins Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Vídua funesta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Línia 3bis del metro de París

Mapa Metro Línia 3$^{bis}$ :
La línia 3$^{bis}$ del metro de París és una de les setze línies del metro de París. Enllaça les estacions de Gambetta i Porte des Lilas, al 20è arrondissement de París. Amb una longitud d'1,3 quilòmetres i només quatre estacions, és la línia més curta i menys utilitzada del sistema amb menys de 10 milions de passatgers el 1998. Es va construir l'any 1910 com una extensió de la línia 3, més tard el 1971 va deixar de pertànyer a la línia 3 al fer-se una perllongació des de Gambetta a Gallieni.

## Història
### Cronologia

* 27 de novembre de 1921: obertura del tram entre Gambetta i Porte des Lilas dins la línia 3 i la llançadora entre les línies 3 i 7.
* 3 de setembre de 1939: la llançadora deixa de donar servei.
* 27 de març de 1971: el tram entre Gambetta i Porte des Lilas deixar de formar part de la línia 3 i es va crear la línia 3$^{bis}$.
# Manuel de Cabanyes i Ballester

Manuel de Cabanyes i Ballester (Vilanova i la Geltrú, 27 de gener de 1808 - íd. 16 d'agost de 1833) és considerat com una de les primeres figures del romanticisme espanyol. Una escultura en el seu honor, obra de Josep Campeny i Santamaria, flanqueja l'entrada principal de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer.
Manuel de Cabanyes va néixer a l'actualment coneguda com a Casa del Poeta Cabanyes, en una família benestant de Vilanova i la Geltrú el 1808. Era el germà de Josep Antoni de Cabanyes i Ballester i de Joaquim de Cabanyes i Ballester; el primer va ser un important col·leccionista d'art, a més de poeta i prosista; el segon, militar i pintor, va ser un dels pioners del paisatgisme romàntic. Després d'estudiar al Col·legi dels Escolapis de la ciutat, es va dirigir cap a la carrera de Dret a la Universitat de Cervera. Passà després també per les universitats de València, Osca i Saragossa. Fou un dels introductors dels nous corrents estètics europeus a Vilanova i la Geltrú.
Estudiant encara, l'abril de 1828, amb motiu d'una visita dels reis a Cervera, escriví l'oda A Doña María Josefa Amalia, reyna de España, inclosa en el llibre commemoratiu de la visita reial. Les seves poesies es van publicar en un únic llibre titulat Preludios de mi lira (1833), sense el seu nom. El 1833 es van editar unes Producciones escogidas, amb introduccions de Manuel Milà i Fontanals i Joaquim Roca i Cornet. El 1832 publicà una edició anònima en miniatura de la traducció al castellà de Las noches de Torcuato Tasso, de Giuseppe Compagnoni feta en col·laboració amb el seu amic Joaquim Roca Cornet. També traduí el vers Mirra, de Vittorio Alfieri.
La seva mort prematura va impedir el desenvolupament de la seva obra poètica, inspirada en els clàssics (Horaci) i en alguns romàntics europeus com Byron i Leopardi. Manuel de Cabanyes és un clàssic comparable a André Chénier i Ugo Foscolo. És enterrat al panteó familiar del Cementiri de Vilanova i la Geltrú.

## Referències

* ↑ «Manuel de Cabanyes i Ballester». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pi de Cabanyes, Oriol. A punta d'espasa: noves glosses d'escriptors. L'Abadia de Montserrat, 2005, p. 26-27 (Col. Biblioteca Serra d'Or). ISBN 978-84-8415-707-6.
* ↑ Comas i Güell, Montserrat. La Biblioteca Museu Balaguer, un projecte nacional català (paper). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2007, p. 20. ISBN 978-84-8415-882-0 [Consulta: 21 maig 2015].
* 1 2 Puig Rovira, 2003.

## Bibliografia

* Biografia a "Retrats". Ajuntament de Vilanova i la Geltrú.
* Puig Rovira, Francesc. Diccionari Biogràfic de Vilanova i la Geltrú. Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 2003.
* Montoliu, Manuel de. «Manuel de Cabanyes». A: Aribau i el seu temps. Barcelona: Alpha, 1962, p. 125-133.

## Enllaços externs

* Obres digitalitzades de Manuel de Cabanyes
* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 127-129 [Consulta: 17 setembre 2013].
# La libertad del diablo

La libertad del diablo (en anglès Devil's Freedom) és un documental mexicà dirigit i escrit per Everardo González. Fou exhibida per primer cop a la secció "Berlinale Especial" del 67è Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Argument

El documental investiga el fenomen de la violència a Mèxic en el segle XXI, donant veu a víctimes i victimaris. El seu propòsit és aprofundir en els motius i les conseqüències que generen i impliquen els actes violents.

## Premis i nominacions

| Premi | Categoria | Nominats | Resultat |
| Festival Internacional de Cinema de Berlín | Premi Amnistia Internacional | Everardo González | Guanyador |
| Festival Internacional de Cinema de Berlín | Millor Documental Original | Everardo González | Nominat |
| Premis Ariel | Millor Pel·lícula | Artegios i Animal de Luz Films | Nominat |
| Premis Ariel | Millor direcció | Everardo González | Nominat |
| Premis Ariel | Millor guió original | Everardo González i Diego Enrique Osorno | Nominats |
| Premis Ariel | Millor muntatge | Paloma López Carrillo | Nominada |
| Premis Ariel | Millor fotografia | María Secco | Nominada |
| Premis Ariel | Millor so | Matías Barberis, Bernat Fortiana, Pablo Tamez, Jaime Baksht i Michelle Couttolenc | Nominats |
| Premis Ariel | Millor música | Quincas Moreira | Nominat |
| Premis Ariel | Millor documental | La libertad del diablo | Guanyador |

## Comentaris

Aquest film ocupa el lloc 35 dins de la llista de Les 100 millors pel·lícules mexicanes de la història, segons l'opinió de 27 crítics i especialistes del cinema a Mèxic, publicada pel portal Sector Cine al juny de 2020.

## Referències

* ↑ Aristegui, C. «El documental “La libertad del diablo”: un retrato atroz de las muertes violentas en México», 23-03-2018. [Consulta: 5 juliol 2020].
* ↑ «Berlinale 2017: Competition and Berlinale Special Are Complete – Master Directors, Newcomers, and Stars Galore», 20-01-2017. Arxivat de l'original el 2 febrer 2017. [Consulta: 22 gener 2018].
* ↑ 'La libertad del diablo', el lado más oscuro de México, EL Financiero, 16 de març de 2018
* ↑ Sector Cine. «Las 100 mejores películas mexicanas de la historia», 09-06-2020. Arxivat de l'original el 2020-07-20. [Consulta: 5 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
# Absurd

«Absurd» té aquests significats:
* Filosofia de l'absurd: concepció filosòfica que considera que el sentit de la vida no existeix
* Literatura de l'absurd: moviment literari que plasma la filosofia homònima
* Teatre de l'absurd: moviment teatral que es basa en l'humor i el sense sentit per tractar críticament temes
* Humor absurd: humor que es basa en els fets il·lògics per generar situacions de sorpresa
* Reducció a l'absurd: tipus de raonament lògic
# Datació per empremtes de fissió

La datació per empremtes de fissió és un mètode que es basa en el funcionament d'un rellotge radioactiu. Aquest mètode, consisteix en la fissió nuclear d'un isòtop d'urani ($^{238}$U) en els vidres manufacturats i en les inclusions minerals de la ceràmica. La datació per empremtes de fissió proporciona dates a partir de roques que continguin o estiguin a prop de restes arqueològiques.

## Base del mètode

L'urani $^{238}$U es desintegra de manera natural fins a convertir-se en un isòtop estable de plom, on fins i tot poder dividir-se en dues meitats. Aquestes meitats es mouen, independentment, a gran velocitat, aturant-se només quan causa danys importants a les estructures que passen per la seva trajectòria. Aquests d'anys s'anomenen empremtes de fissió.
Les empremtes es numeren amb un microscopi òptic. La quantitat d'urani és mesura mitjançant la comprovació d'un segon grup d'empremtes creades per la fissió, però provocada artificialment. Coneixen el ritme de fissió s'obté una data en acarar el nombre d'empremtes produïdes espontàniament amb la quantitat d'urani $^{238}$U de la mostra.

## Aplicacions i límits

No solament aquest mètode proporciona dates útils a partir de roques que continguin o estén pròximes a restes arqueològics, sinó que també és el mètode més útil per als jaciments paleolítics més antics, especialment per allà on no es pot aplicar el mètode del potassi-argó, no obstant això, proporcionen una confirmació independent dels resultats del mètode del potassi-argó.
La tècnica del mètode d'empremtes de fissió és més fàcil d'aplicar en materials d'origen natural, però també pot aplicar-se en els elements continguts en altres formacions rocoses. El mètode s'aplica a mostres geològiques que superin els 300.000 anys d'antiguitat, ja que en èpoques més recents aquest mètode és massa lent per a ser rendible.

## Bibliografia

* Renfrew, C. y Bahn, P. (1993), Arqueología. Teorías, Métodos y Práctica., Madrid: Ediciones Akal. ISBN 978-84-460-0234-5.
# Síndrome de realimentació

La síndrome de realimentació és un trastorn metabòlic que es produeix com a resultat d'estar reiniciant la nutrició en persones i animals que pateixen inanició, estan greument desnodrits o metabòlicament estressats a causa d'una malaltia greu. Quan es menja massa aliments o suplements nutricionals líquids durant els primers quatre o set dies posteriors al reinici de l'alimentació, llavors la producció de glucogen, greix i proteïnes a les cèl·lules pot provocar concentracions sèriques baixes de potassi, magnesi i fosfat. Degut a això, símptomes i signes cardíacs, pulmonars i neurològics poden ser atribuïbles a la síndrome de realimentació. Els baixos minerals sèrics, si són prou greus, poden ser fatals.

## Referències

* ↑ «Refeeding syndrome: what it is, and how to prevent and treat it». BMJ, 336, 7659, 01-06-2008, pàg. 1495–8. DOI: 10.1136/bmj.a301. PMC: 2440847. PMID: 18583681.
* ↑ Doig, GS; Simpson, F; Heighes; Bellomo, R; Chesher, D; Caterson, ID; Reade, MC; Harrigan, PWJ «Restricted versus continued standard caloric intake during the management of refeeding syndrome in critically ill adults: a randomised, parallel-group, multicentre, single-blind controlled trial». The Lancet Respiratory Medicine, 3, 12, 01-12-2015, pàg. 943–952. DOI: 10.1016/S2213-2600(15)00418-X. ISSN: 2213-2619. PMID: 26597128.