OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frederick Atkinson

Frederick Atkinson (Pinner, 25 de gener de 1916 - Toronto, 13 de novembre de 2002), conegut com Derick Atkinson, va ser un matemàtic britànic.

## Vida i Obra

Atkinson va estudiar a diferents escoles de Londres fins que el 1929 va entrar a la legendaria categoria St. Paul's School, en la qual va excel·lir en matemàtiques. El 1934 va ingressar al Queen's College d'Oxford, en el qual va compartir habitació amb el seu futur amic, el matemàtic Lionel Cooper, i on es va graduar el 1937. Des d'aquest any fins a 1939 va fer treballs de recerca a la universitat d'Oxford dirigit per Edward Titchmarsh, obtenint el doctorat el 1939. A continuació va ser nomenat fellow del Magdalene College, en le qual només va estar un curs, perquè l'esclat de la Segona Guerra Mundial va fer que passés a treballar per la intel·ligència militar britànica, primer a Bletchley Park i després a l'Índia, arribant a obtenir el grau de major.
Acabada la guerra, va ser professor del Christ Church College d'Oxford des de 1946 fins a 1948, quan va ser nomenat professor de la recent fundada universitat d'Ibadan a Nigèria (aleshores colònia britànica), en la qual va romandre fins al 1956. A partir de 1956 va ser professor del Canberra College (avui part de la Universitat Nacional Australiana) fins que el 1960 va acceptar una plaça docent a la universitat de Toronto, en la qual es va retirar el 1982. A partir d'aquesta data va començar una frenètica activitat de recerca (gairebé la meitat dels seus articles publicats ho van ser en aquesta època) fins que el 1992 un greu vessament cerebral el va incapacitar per la resta de la seva vida. Va morir a Toronto el 2002.
Atkinson va ser president de la Societat Matemàtica del Canadà entre 1989 i 1991.
Atkinson va publicar més d'un centenar d'articles científics en el camp de l'anàlisi matemàtica, destacant els seus treball sobre la funció zeta de Riemann, sobre teoria de les equacions diferencials, sobre polinomis ortogonals i sobre teoria de les oscil·lacions.

## Referències

* ↑ Mingarelli, 2005, p. 1366.
* ↑ Mingarelli, 2005, p. 1368.
* ↑ Mingarelli, 2005, p. 1370.
* ↑ Mingarelli, 2005, p. 1372.
* ↑ Mingarelli, 2005, p. 1374.
* ↑ Filmore, 1995, p. 365.
* ↑ Mingarelli, 2005, p. 1364.
* ↑ Booss i Bleeker, 1985, p. 37.

## Bibliografia

* Booss, B.; Bleeker, D.D.. Topology and Analysis (en anglès). Springer, 1985. ISBN 978-0-387-96112-5.
* Filmore, Peter A. Canadian Mathematical Society, Société mathématique du Canada, 1945-1995 (en anglès). Society - La Société, 1995. ISBN 9780919558069.
* Mingarelli, Angelo B. «A glimpse into the life and times of F. V. Atkinson» (en anglès). Mathematische Nachrichten, Vol. 278, Num. 12-13, 2005, pàg. 1364-1387. DOI: 10.1002/mana.200410311. ISSN: 0025-584X.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Frederick Atkinson» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Gross, Joseph. «Atkinson, Henry». Oxford Dictionary of National Biography, 2020. [Consulta: 28 setembre 2022]. (anglès)
# Materina

Materina fou una ciutat dels umbres, a l'Úmbria, de situació no coneguda. Fou la principal ciutat dels umbres. El 308 aC la ciutat va fer prevaldre la seva opció de fer la guerra a Roma, amb un atac immediat al cònsol Quint Fabius Maximus Rullianus com a estratègia, i els umbres van atacar al romà en el seu campament, que s'estava fortificant. Fabius va poder disposar als seus homes mínimament abans de la batalla i amb una arenga els va llençar contra els umbres. La batalla fou favorable als romans, i molts umbres foren fets presoners i convidats a entregar les armes. Després de la rendició de l'exèrcit umbre, les comunitats umbres es van rendir en els següents dies. Materina fou ocupada pels romans i des de llavors va romandre sota el seu poder.
# Làmia (cognom)

Làmia (en llatí Lamia) era una família de la gens Èlia. Deien que descendien del mític heroi Lamus, un fill d'Heracles i Òmfale. Realment no es mencionen fins al final de la república però en temps de l'imperi estaven inclosos entre les famílies més nobles de Roma.
Personatges destacats van ser:
* Luci Eli Làmia, cavaller roma, edil i pretor
* Luci Eli Làmia, fill de l'anterior, va ser procònsol de la Tarraconense entre el 24 aC i el 22 aC.
* Luci Eli Làmia, cònsol l'any 3.
* Luci Eli Làmia Emilià, cònsol sufecte l'any 80

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 714.
# El tocador

El tocador (Le Boudoir) és un oli sobre tela de 73 × 60 cm pintat per Henri Matisse vers l'any 1921 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

L'obra pot ésser datada el 1921 perquè la figura asseguda és Marguerite, la filla de Matisse, que aquell any el va anar a veure a Niça i perquè se sap que l'artista va deixar definitivament l'hotel la tardor d'aquell mateix any. Matisse lamentarà la desaparició, l'any 1929, d'aquest hotel, on havia copsat les suaus modulacions de l'ambient interior sota els efectes de la llum mediterrània, filtrada de maneres diverses per la finestra:
| « | "Un bon hotel d'aquells de tota la vida, ja ho crec! I quins sostres a la italiana més bonics! Quines rajoles! Va ésser un error enderrocar aquell edifici. M'hi vaig quedar quatre anys pel plaer de pintar nus i figures en un vell saló rococó. Recordeu la llum que teníem a través de les persianes? Venia de sota, com en un escenari. Tot era fals, absurd, fantàstic, deliciós..." | » |

## Descripció

Aquest Tocador, com el La noia del gerro de flors o El nu rosa i Les dones del canapè o El Divan, també fou pintat dins d'una cambra de l'Hôtel de la Méditerranée, que hom reconeix per la finestra i el mobiliari. Com en les altres teles de la sèrie, la tècnica recorda l'aquarel·la, però ací la matèria és més fluida i els tons més pàl·lids i esmorteïts. Una llum uniforme inunda l'estança d'una mena de frescor blanquinosa. La composició, una vegada més, condueix la vista cap a la finestra, per on es veu un trosset de cel blanc i una palmera de la Promenade des Anglais.
Les dones no estan mirant cap a l'espectador, sinó que més aviat semblen estar mirant cap a un altre costat de l'habitació, el qual és separat d'elles per un gran finestral envoltat de grans cortines blanques. A la part dreta hi ha un espill emmarcat per caps de cigne damunt d'un tocador. Les línies de la composició atreuen la mirada de l'espectador cap a l'exterior, a través de la finestra: el cel i la palmera.
Els tons pàl·lids mostren una transició entre el cubisme de la dècada del 1910 i el nou estil adoptat pel pintor en la dècada del 1920. Com s'ha esmentat abans, la gamma de colors -molt clars- i la tècnica són similars a les d'una aquarel·la. Les rajoles de color rosa, el ram de flors al tocador de la dreta i els tons grocs d'una faldilla, de la butaca i de les parets afegeixen un delicat toc de calidesa als pàl·lids blancs, grisos i blaus.

## Referències

* 1 2 3 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 152-153.
* ↑ Citat per Francis Carco, "Conversation avec Matisse" (1941), en L'ami des peintres: souvenirs, Ginebra, Milieu du monde, 1944, pàgs. 262-263.
* 1 2 3 Museu de l'Orangerie Arxivat 2016-04-29 a Wayback Machine. (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* WikiArt (anglès)
* Flickr
# Nižná Hutka

Nižná Hutka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1293.
# Chrysiptera parasema

Chrysiptera parasema és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Salomó, nord de Papua Nova Guinea, les Filipines i les Illes Ryukyu.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Carpenter, K.E. & V.H. Niem 2001: Species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the western central Pacific. Bony fishes part 3 (Menidae to Pomacentridae). FAO, Roma, Itàlia.
* Fowler, H.W. 1918: New and little-known fishes from the Philippine Islands. Proceedings of the Academy of Natural Sciences of Philadelphia, 70: 2-71.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Frederick Banting

Sir Frederick Grant Banting KBE, MC, FRSC (Alliston, Canadà, 14 de novembre de 1891 - Musgrave Harbour, 21 de febrer de 1941) fou un metge i professor universitari canadenc guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1932 pel seu descobriment de la insulina.

## Biografia

Va néixer el 14 de novembre de 1891 a la ciutat d'Alliston, població situada a la província d'Ontario. Va estudiar medicina a la Universitat de Toronto, on es graduà l'any 1916, i va ser metge militar durant la Primera Guerra Mundial. Posteriorment va ser ajudant de fisiologia a la Universitat d'Ontario Occidental i a partir de 1921 professor a la de Toronto.
El 1934 fou nomenat Cavaller Comandant de l'Imperi Britànic per part del rei Jordi V del Regne Unit. Va morir el 21 de febrer de 1941 en un accident aeri a Musgrave Harbour, població situada a l'illa de Terranova, quan es dirigia a Anglaterra, i fou enterrat a Toronto.

## Recerca científica

Durant la seva estada a la Universitat d'Ontario Occidental, i concretament la nit del 31 d'octubre de 1920, mitjançant la lectura rutinària d'articles en un diari mèdic va anotar una idea per a un mètode d'aïllar la secreció interna del pàncrees, el pas crucial necessitat per al tractament eficaç per la diabetis. Fins aquell moment tots els mètodes per obtenir una secreció útil que es podria administrar amb seguretat als éssers humans havien fracassat. Descontentat amb la seva pràctica i fascinat per la seva idea, Banting va traslladar-se a Toronto, on el 17 de maig de 1921 va iniciar la seva recerca a la universitat de Toronto, sota supervisió del professor John Macleod, l'ajuda de Charles Best i l'assessorament del químic James Collip, arribant al descobriment de la insulina a inicis de l'any 1922.
L'any 1923 fou guardonat, juntament amb John MacLeod, amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pel descobriment de la insulina. Descontent per no haver estat reconeguts els treballs de Charles Best compartí la recompensa monetària del Premi Nobel amb ell, alhora que MacLeod ho feu amb James Collip.
Posteriorment continuà la seva recerca científica a l'Institut Banting, creat l'any 1930, realitzant investigacions sobre el càncer, l'escorça suprarenal i la silicosi.

## Reconeixements

En honor seu s'anomenà el cràter Banting sobre la superfície de la Lluna així com l'asteroide (43293) Banting descobert l'1 d'abril de l'any 2000 per l'astrònom John Broughton.

## Vegeu també

* Insulina
* Diabetis mellitus
* diabetis insípida
* Indústria farmacèutica

## Enllaços externs

* «Frederick Banting» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Matija Bravničar

Matija Bravničar (Tolmin, 24 de febrer de 1897 - Ljubljana, 25 de novembre de 1977) fou un compositor, violinista i professor eslovè.

## Biografia

Primer va estudiar violí; després va estudiar composició amb Marij Kogoj i Slavko Osterc al Conservatori de Ljubljana. Va ser membre (violinista) de l'Orquestra de l'Òpera de Ljubljana del 1919 al 1945 i també el seu president; després de la guerra, va ser per poc temps el director de l'Escola de Música de Gorizia, del 1945 al 1949 director general de l'Acadèmia de música de Ljubljana i aleshores cap del departament de música de Državni založbi ("Editorial Nacional"). Des de 1952, fou professor associat i posteriorment professor de composició a l'Acadèmia de música de Ljubljana fins a la seva jubilació el 1967.
El 1949 va esdevenir el segon president (després de Karl Pahor) de la Societat de compositors eslovens, i el 1953-1957 va presidir la Unió de Compositors Iugoslaus. El 1951 va editar la revista de música eslovena juntament amb Marijan Lipovšek.
Des de 1972 fou membre extraordinari i des de 1974 membre de ple dret de l'Acadèmia Eslovena de Ciències i Arts de ple dret.
Es va casar amb la ballarina de ballet i coreògrafa Gizela Bravničar el 1932. El seu fill Dejan Bravničar és un destacat violinista eslovè i el seu net és el pianista Igor Bravničar.

## Creativitat

Bravničar va ser un dels primers compositors simfònics eslovens. La seva obra inclou quatre simfonies, dues òperes Pohujšanje v dolini šentflorjanski (1928 - 1929) i Hlapec Jernej in njegova pravica (1936), l'opereta Stoji, stoji Ljubljanca (1933), moltes poemes simfònics, composicions de cambra, etc.
Estilísticament, és un compositor romàntic i expressionista tardà. Va utilitzar sovint elements de la música tradicional eslovena en les seves composicions .
El 1963 va rebre el Premi Prešeren pel seu Concert per a violí i orquestra.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Bravničar, Matija (1897–1977)» (en eslovè). Slovenska biografija. [Consulta: 9 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Hymnus Slavicus a YouTube
* Primorci.si – Bravničar, Matija Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (eslovè)
* Slovenski glasbenoinformacijski center: Matija Bravničar (eslovè)
* Digitalna knjižnica Slovenije: Bravničar, Matija (skladatelj) (eslovè)
* Discogs.com – Matija Bravničar (eslovè)
# Cantó de Niça-8

El cantó de Niça-8 és un cantó francès del departament dels Alps Marítims, situat al districte de Niça. Compta amb part del municipi de Niça.

## Municipis

* Niça (barris de Li Baumetas, Gròsso i Sant Felip)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1961-1979 | Fernand Icart | UDF |
| 1979-1985 | Jacques Dumas-Lairolle | UDF |
| 1985-1994 | Christian Estrosi | RPR |
| 1994- | Olivier Bettati | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | - | - | - | - | 21.337 | 22.354 |
# Njunis

El Njunis és una muntanya a l'interior del sud del comtat de Troms, al municipi de Målselv, Noruega. Amb una alçada de 1.713 metres, és la muntanya més alta en aquesta part del comtat, i té la tretzena prominència més gran de Noruega. La línia d'arbres (bedoll pubescent) arriba fins a 700 metres d'altura en el vessant sud de la muntanya, la línia d'arbres més alta de Troms. Aquest bosc és part del Parc Nacional Øvre Dividal. La cimera de l'OTAN hi té un centre de radar.
El nom de la muntanya és la paraula sami njunis que significa "nas" prominent d'una muntanya.

## Referències

* ↑ Store norske leksikon. «Njunis» (en noruec). [Consulta: 9 abril 2010].
# Col·lectiu Emma

El Col·lectiu Emma és una xarxa de ciutadans que analitzen les informacions que apareixen en mitjans de comunicació internacionals relacionades amb Catalunya des del 15 d'abril del 2009. Assenyalen les dades que consideren errònies a través de comunicats. Es creà amb l'objectiu de respondre a totes “les visions esbiaixades de Catalunya a la premsa internacional”. L'economista Salvador Garcia-Ruiz en fou un dels impulsors. El 2012 Òmnium Cultural va decidir atorgar a l'entitat el Premi Internacional Joan B. Cendrós. L'any 2013 va rebre el Premi Memorial Francesc Macià, atorgat per la Fundació Josep Irla, per la seva defensa de la cultura, la llengua i la nació catalana.
El Col·lectiu pren el nom d'Emma, filla de Guifré el Pilós i de Guinedilda, comtes de Barcelona, que després de la mort del seu pare va assumir la tasca de repoblar les comarques centrals de Catalunya des del monestir de Sant Joan de les Abadesses.

## Referències

* ↑ «Neix el ‘Col·lectiu Emma’ per respondre a les “visions esbiaixades de Catalunya a la premsa internacional”». Eldebat.cat, 02-05-2009 [Consulta: 25 agost 2013].
* ↑ «El Col·lectiu Emma guanya el Premi Internacional Joan B. Cendrós 2012». Vilaweb, 11-12-2012 [Consulta: 25 agost 2013].
* ↑ http://www.irla.cat/activitat/
* ↑ «Neix el Col·lectiu Emma per respondre a 'visions esbiaxades sobre els catalans a la premsa internacional'». Directe.cat, 04-05-2009 [Consulta: 25 agost 2013]. Arxivat 27 de maig 2011 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-05-27. [Consulta: 25 agost 2013].

## Enllaços externs

* Col·lectiu Emma - Lloc web oficial
# Giner

Giner és el nom dels següents personatges:
* Alfons Cucó Giner (València, 1941 – 2002), historiador i polític valencià
* Eugeni Giner (Ortells, 1924 – Premià de Dalt, 1994), guionista i dibuixant de còmics valencià
* Fernando Giner i Gil (Alboraia, 1964), futbolista valencià
* Fernando María Giner Giner (Xàtiva, 1952), mestre i polític valencià
* Francisco Giner de los Ríos (Ronda, 1839 – Madrid, 1915), filòsof, pedagog i assagista espanyol
* John Giner Muñoz (Belleville, 1967), jugador de pilota valenciana
* Josep Giner i Marco (València, 1912 – 1996), filòleg valencià
* Salvador Giner i de San Julián (Barcelona, 1934), sociòleg i president de l'Institut d'Estudis Catalans
* Salvador Giner i Vidal (València, 1832 – 1911), compositor i professor de música valencià
# Lloçol

El lloçol era la quantitat (cànon) que havien de lliurar forçosament, com a destret senyorial, els pagesos al senyor jurisdiccional per usar la ferreria del lloc.

## Referències

* ↑ «Lloçol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jordi Bolòs, Diccionari de la Catalunya medieval (segles VI-XV), Edicions 62, Barcelona, 2000, pàg. 159. ISBN 84-297-4706-0
# Cantó de Niça-5

El cantó de Niça-5 és un cantó francès del departament dels Alps Marítims, situat al districte de Niça. Compta amb part del municipi de Niça.

## Municipis

* Niça (barris de Josèp Garnier, Sant Bertomiu, Gorbèla i Font dau Temple)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1961-1973 | Ferdinand Garino | Divers droite |
| 1973-1990 | Jacques Médecin | RPR |
| 1990-1998 | Geneviève Assemat-Médecin | RPR |
| 1998- | Patrick Mottard | PS, després PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | - | - | - | - | 28.805 | 29.245 |
# Ricard de Gloucester

Ricard de Gloucester (nom de naixement Richard Alexander Walter George Windsor; Hertfordshire, 26 d'agost de 1944) és un membre de la família reial britànica, el net petit del rei Jordi V i la reina Maria. Ha estat duc de Gloucester des de la mort del seu pare el 1974. Actualment, el duc és el número 29 en la línia de successió al tron britànic. El duc de Gloucester pren compromisos reals en nom de la seva cosina, la reina Isabel II.

## Infància i joventut

El príncep Ricard va néixer el 26 d'agost de 1944 a Hadley Common a Hertfordshire. El seu pare era el príncep Enric, duc de Gloucester, el tercer fill del rei Jorge V i la reina Maria. La seva mare era la princesa Alícia, duquessa de Gloucester (nascuda Lady Alice Christabel Montagu-Douglas-Scott), filla de John Montagu-Douglas-Scott, VII duc de Buccleuch i de Lady Margaret Bridgeman.
Sent net del monarca britànic, concedit el títol de Sa Altesa Reial el príncep Ricard de Gloucester des del seu naixement. Al moment de néixer era el cinquè en la línia de successió al tron britànic i segon en línia per al ducat de Gloucester, després del seu germà el príncep Guillem (1941-1972).
L'educació primerenca del príncep Ricard va ser casolana; després, va entrar a l'escola Wellesley House, Broadstairs i a l'Eton. El 1963 es va matricular al Magdalene College de Cambridge per estudiar arquitectura i grau de batxiller en Arts al juny de 1966, procedint màster en Arts el 1971.

## Matrimoni

El 8 de juliol de 1972, S.A.R. es va casar amb la danesa Brígida van Deurs, filla d'Asger Preben Wissing Henriksen i Vivian van Deurs a l'església parroquial de St. Andrew a Barnwell al Northamptonshire.
Van tenir tres fills:
* Alexander Windsor, comte d'Ulster (n. 24 d'octubre de 1974); m. de 2002 amb Dra. Clara Booth
* Davina Lewis (nascuda el 19 de novembre de 1977), casada amb Gary Lewis
* Rose Gilman (nascuda 1 març 1980), casada amb George Gilman.
# Francesc Casanovas i Martí

Francesc Casanovas i Martí (Barcelona 11 de setembre del 1938 – Vic 15 de juliol del 2002) fou un religiós català, fundador del Seminari del Poble de Déu.

## Publicacions

* Mentalitat Nova, Déu és Vida, Edicions SPD, 1980.
* Obrim les finestres, Reflexió contemplativa sobre l'Església a la llum de la Constitució "Lumen Gentium" del Concili Vaticà II, Edicions SPD, Barcelona, 1987.
* Trilogia: La Pasqua cristiana, El Pas - La Joia - La Pau, Editoral Claret, Barcelona, 1990 - 2005.
* Articles diversos a Canvi de Mentalitat, revista trimestral; Revista associada a l'APPEC Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Verdú, Daniel. «El Vaticano obliga a procesar a 17 curas por prácticas de secta y doctrina sexual dudosa en Cataluña» (en castellà). El Pais, 14-04-2019. [Consulta: 28 desembre 2020].
* 1 2 Les publicacions Seminari del Poble de Déu]
# Juan Carlos Alonso Deteano

Juan Carlos Alonso Derteano (Durango, 8 de març de 1958) va ser un ciclista basc, professional del 1980 al 1986.

## Palmarès

* 1981
** 1r al Gran Premi Cuprosan
* 1982
** 1r al Circuit de Getxo

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1980. Abandona
* 1982. 44è de la classificació general
* 1983. Abandona
* 1984. 26è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1982. 122è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1984. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it