OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fiscorn

* No s'ha de confondre amb Fliscorn.
El fiscorn és un instrument de la cobla. Es tracta d'un instrument de vent metall, és a dir amb embocadura de broquet, vàlvules i tub cònic, de la família dels flugelhorns. Els fiscorns de la cobla són flugelhorns barítons afinats en Do i amb la configuració típica de la banda: amb el pavelló o campana que mira cap endavant, com un gran bugle. Els intèrprets del fiscorn es designen com a fiscornaires o simplement com a fiscorns.
Actualment es troba en formacions musicals a Catalunya ja siguin cobles o grups de música tradicional.
El fiscorn va ser introduït a Catalunya fruit de la reforma de la cobla realitzada per Pep Ventura. Ventura impulsà l'arraconament del sac de gemecs o cornamusa -substituït per la tenora-, perfeccionà el tible i hi introduí el cornetí, el fiscorn i el contrabaix. Ell i altres autors anaven fent partitures i en cada una anaven assajant nous instruments i combinacions. Així va tenir lloc la introducció de les tres tenores, de les dues tenores (fórmula que es va consolidar), de les campanes i de les formacions de cinc fins a dotze músics. Va caldre cercar l'equilibri sonor i aquest es va trobar amb la formació "definitiva" de la cobla moderna (amb excepció de la substitució dels cornetins per trompetes i de la introducció de la tercera trompeta i del trombó).
El món dels fiscorns fins fa poc estava molt malament. Si se'n volia un, o se'n trobava un de vell o s'havia de comprar un August (estan afinats, però amb un so no gaire bo), un Rampone o un Consolat de Mar (desafinats i amb un so bastant dolent), fins que el constructor alemany J. Voigt començà a fer reproduccions del fiscorn Omniphon, del segle passat.
El fiscorn de cobla, la tessitura del qual segons la classificació alemanya seria la d'un Tenorhorn, modernament ha acabat anomenant-se spanisches Bassflügelhorn (flugel baix espanyol), ja que les úniques comandes d'aquest instrument els arriben d'Espanya, ja que els catalans en som actualment els únics usuaris del món.
Aquest instrument es pot estudiar com a instrument principal a l'ESMUC de Barcelona, al Conservatori Montserrat Caballé de Perpinyà, a l'Escola Municipal de Música Antoni Agramont de Castelló d'Empúries i al Conservatori de Música Isaac Albéniz de Girona.

## Referències

* ↑ «fiscorn». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Fiscorn». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Fiscorn». Cobla Sabadell. Arxivat de l'original el 5 de desembre 2013. [Consulta: 5 febrer 2014].
* 1 2 3 Pont, Eugeni. «El fiscorn de cobla. Origen i breu història» (pdf), 2006. Arxivat de l'original el 6 de març 2014. [Consulta: 5 febrer 2014].
* ↑ Fundació Enciclopèdia Catalana. Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2001. ISBN 84-412-0235-4.
Viccionari
# Sempre ens diem adéu

Sempre ens diem adeu (títol original: Every Time We Say Goodbye) és una pel·lícula de 1986, protagonitzada per Tom Hanks i Cristina Marsillach i dirigida per Moshé Mizrahi. La pel·lícula té la particularitat de tenir parts en judeocastellà; segons dades de gener de 2013, solament hi ha cinc pel·lícules en IMDb parcialment parlades en aquest idioma. Moltes parts de la pel·lícula van ser gravades a Israel, la major part a Jerusalem. Ha estat doblada al català.

## Argument

David (Hanks) és un pilot americà que s'uneix a la Royal Air Force (RAF) abans que els Estats Units comencin a participar en la II Guerra Mundial. Després que el seu avió sigui derribat en el nord d'Àfrica, es recupera d'una ferida a la cama a Jerusalem, i coneix a una noia jueva d'ascendència espanyola sefardí (Cristina Marsillach). Els dos s'atreuen mútuament però ella està convençuda que la seva relació no podria funcionar, ja que la seva família no aprovaria la relació, a més de que David és el fill gentil d'un ministre protestant.

## Repartiment

* Tom Hanks: David.
* Cristina Marsillach: Sarah.
* Benedict Taylor: Peter.

## Referències

* ↑ «IMDb: Ladino» (en anglès). IMDb.
* ↑ esadir.cat. Sempre ens diem adeu. esadir.cat.
* ↑ «Every Time We Say Goodbye». The New York Times.
# Hispala Fecènia

Hispala Fecènia (en llatí Hispala Fecenia) va ser una dona romana, esclava de naixement i després lliberta que l'any 186 aC va ser amant de Publi Ebuci i va viure al barri de l'Aventí a Roma.
S'havia iniciat en les bacanals, i per impedir que el seu amant li demanés per iniciar-se, li va explicar algunes coses sobre aquestes reunions que ell no sabia, i que ella havia après mentre era esclava amb la seva antiga senyora. Ebuci va revelar aquests fets al cònsol Espuri Postumi Albí, que va cridar a Hispala i mitjançant promeses i amenaces la va obligar a revelar els llocs, els ritus i els propòsits de les bacanals.
Una vegada desorganitzada la societat de les bacanals, Hispala va ser recompensada amb els privilegis d'una matrona nascuda lliure a Roma i com que s'esperava que els seguidors de les bacanals la voldrien matar, es va dictar un decret senatorial per la seva protecció i se li va donar un milió de sestercis de l'erari.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 498.
# El Pont del Molí

El El Pont del Molí és una obra de la Selva de Mar (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont situat a l'extrem septentrional de la vila de la Selva de Mar i del veïnat de Sant Sebastià, les cases del qual s'arrengleren al llarg dels dos marges de la riera de la Selva.
El pont està bastit mitjançant una arcada de mig punt, feta amb estretes lloses de pissarra lligades amb morter. L'aparell de les pilastres i baranes és de rebles de pissarra sense treballar i morter. Conserva rastres de l'enllosat del sòl, de rierencs.

## Història

El seu nom deriva del "Molí d'en Cervera", molí fariner que funcionà fins a la segona meitat del segle xix i que és emplaçat vora el pont, a la riba esquerra de la riera. Comunica el carrer del Pont amb el carrer de la Coma i amb el carrer de Baix i de l'Hospital.
Aquest pont és de factura semblant al "Pont del Corder" que es troba a poca distància aigües amunt. El pont del Corder quedà quelcom malmès per "l'aiguat de Sant Lluc" (18 d'octubre del 1876); en canvi, no hem trobat notícies que patís els efectes d'aquest aiguat el pont del Molí, en el qual no s'hi veuen pas mostres de refeccions importants.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Pont del Molí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Aglaonice (cràter)

Aglaonice és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 63,7 km de diàmetre. Porta el nom d'Aglaonice (fl. segle ii aC), astrònoma de l'antiga Grècia, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.

## Referències

* ↑ «Aglaonice». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Federació Socialista de Mallorca

La Federació Socialista de Mallorca és l'organització territorial del Partit Socialista de les Illes Balears PSIB-PSOE a l'illa de Mallorca, denominada a principis de la dècada del 1980 com a Unió Socialista de Mallorca, i des de 1990 com a Federació Socialista de Mallorca. N'han estat Secretaris Generals des de 1990 Antoni Garcias Coll, Francesc Antich Oliver i Francina Armengol Socias. Des del març de 2012 fins al juliol de 2017, Silvia Cano Juan, fou la Secretària General. Llavors, Mercedes Garrido la succeí en el càrrec els propers 4 anys. Des del 5 de desembre de 2021, Catalina Cladera n'és la secretària general.
Està organitzada en una Comissió Executiva insular, que n'és l'òrgan de direcció, un Consell Polític, màxim organisme de debat entre congressos, i s'estructura en Agrupacions locals. Celebra un Congrés insular cada 4 anys, després del Congrés autonòmic del PSIB.
Actualment presenta candidatures socialistes o coalicions a la totalitat de municipis de l'illa de Mallorca.

## Vegeu també

* Partit Socialista de les Illes Balears

## Referències

* ↑ La FSM Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine. al web del PSIB-PSOE
* ↑ Armengol consolida su liderazgo en Mallorca al resultar reelegida como secretaria general del FSM por unanimidad eleconomista.es, 26 de juliol de 2008
* ↑ Silvia Cano, secretària general de la Federació Socialista de Mallorca, a “La Mirada” Arxivat 2016-04-14 a Wayback Machine., a IB3TV
* ↑ Mercedes Garrido, nueva secretaria general de la Federació de Socialistes de Mallorca (castellà)
* ↑ Catalina Cladera, proclamada secretària general de la Federació Socialista de Mallorca
* ↑ Arranca el XI Congreso del PSOE de Mallorca, El Mundo, 26 de juliol de 2008
* ↑ Informació Arxivat 2011-09-02 a Wayback Machine. al web del PSIB
# Allison Higson

Allison Higson (Mississauga, 13 de març de 1973), coneguda de casada com a Allison Cavanaugh, és una nedadora canadenca, ja retirada, especialista en braça, que va competir durant les dècades de 1980 i 1990.
El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül on va disputar cinc proves del programa de natació. Fent equip amb Lori Melien, Jane Kerr i Andrea Nugent guanyà la medalla de bronze en els 4x100 metres estils. En les altres proves destaquen la quarta posició en els 100 metres braça, la sisena en els 4x100 metres lliures i la setena en els 200 metres esquena. Quatre anys més tard, als Jocs de Barcelona, va disputar tres proves del programa de natació. Destaca la vuitena posició en els 4x100 metres lliures, mentre en les altres dues proves quedà eliminada en sèries.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de bronze al Campionat del Món de natació de 1986, una d'or, tres de plata i una de bronze als Campionats de Natació Pan Pacific de 1987 i 1989 i dues medalles d'or i dues de plata als Jocs de la Commonwealth de 1986 i 1990. El 1988 va establir el rècord del món dels 200 metres braça.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Allison Higson». [Consulta: 22 juliol 2021].
* ↑ «Allison Higson | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-07-22. [Consulta: 22 juliol 2021].
# Molí d'en Serra

El Molí d'en Serra és una obra de Rosselló (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un molí en estat mitjà de conservació. Consta d'una planta rectangular, que s'adapta a la irregularitat del terreny, de dos pisos més golfes. La coberta és de teula a dos aiguavessos i hi ha una xemeneia en un dels extrems, però és de construcció més recent, igual que una part del molí que sembla fruit d'una ampliació.
Presenta diverses obertures a manera de finestra fetes de forma una mica rústica. Se situen al segon pis i es disposen de manera simètrica. Gran part d'elles estan tapiades de manera matussera.
Resten també el molí i canal d'aigua, però la seva conservació és també mitjana. Presenten diversos abocaments urbans i hi abunda la vegetació.

## Referències

* 1 2 3 «Molí d'en Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Fermí

Fermí és un nom propi masculí d'origen llatí. Prové de Firminus que significa ferma, sòlid.

## Santoral

7 de juliol: Sant Fermí, bisbe i màrtir.

## Variants

* Femení: Fermina.
Variants en altres llengües :
| Alemany | Firmin |
| Cors | Firminu |
| Euskera | Pirmin, Permiñ, Premiñ |
| Francès | Firmin |
| Holandès | Firminus |
| Anglès | Fermin |
| Italià | Firmino |
| Castellà | Fermín |
| Llatí | Firminus |
| Lituà | Firminas |
| Portuguès | Firmino |
| Rus | Фирмин (Firmin) |
| Txec | Firmin |

## Referències

* ↑ ,Josep M. Albaigès i Olivart Fermín al Diccionario de nombres de personas, p. 113
* ↑ Significat del nom Fermí euroresidentes

## Enllaços externs

* Incidència del nom Fermí a Catalunya, idescat.cat
# Cazalilla

Cazalilla és un municipi de la Província de Jaén, pertanyent a la comarca de la Campiña de Jaén i situat al nord del municipi de Jaén. La seva població és de 839 habitants (INE, 2006).
# Hispania, la leyenda

Hispania, la leyenda (literalment en català: "Hispània, la llegenda") és una sèrie de televisió espanyola ambientada a la península Ibèrica durant el segle ii aC. Produïda per Bambú Producciones per Antena 3, es va estrenar el 25 d'octubre de 2010. Ha estat rodada a Madrid i a paratges naturals de la comarca de La Vera, a la Província de Càceres.

## Argument

La sèrie és un drama històric que presenta el període en què els lusitans, amb en Viriat al cap, s'enfronten als romans encapçalats per en Galba.
La sèrie també s'apropa a les vides dels personatges de l'entorn d'en Viriat com en Sandro, en Darío, en Paulo i l'Héctor que, sense ser guerrers, s'hi converteixen amb l'objectiu d'alliberar Hispània dels romans, però també de salvar les seves dones, venjar la mort dels seus fills o recuperar la terra on van créixer.

## Personatges
### Personatges actuals

* Viriat (Roberto Enríquez)
* Nerea (†) (Ana de Armas)
* Paulo (Juan José Ballesta)
* Galba (Lluís Homar)
* Marco (Jesús Olmedo)
* Helena (Manuela Vellés)
* Darío (Alfonso Bassave)
* Claudia (Nathalie Poza)
* Sandro (Hovik Keuchkerian)
* Teodoro (Antonio Gil Martínez)
* Héctor (Pablo Derqui)
* Sabina (Ángela Cremonte)
* Tirso (Sergi Mendez)
* Alejo (Javier Rey)
* Fabio (Iván Sánchez)
* Aldara (Juana Acosta)
* Gaia (Thais Blume)
* Navia (Irene Arcos)
* Altea (Lily Morett)

### Personatges que ja no apareixen

* Bárbara (†) (Luz Valdenebro)
* Cesáreo (†) (Lluís Marco)
* Aarón (†) (Álvaro Monje)

## Referències

* ↑ «Hispania es La Vera». Arxivat de l'original el 2010-10-30. [Consulta: 6 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina web d'Hispania d'Antena 3 (castellà)
* Fitxa d'Hispania a Formula TV (castellà)
# El Pontarró

El Pontarró és un pont de l'Estany (Moianès) catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un pont de pedra construït amb paredat. Fa uns 3 m d'ample i un desenvolupament d'uns 17 metres. Consta d'un únic ull de 3 m de llum en forma d'arc de mig punt.
A l'extrem de ponent del camí que comunica amb el poble trobem un monument commemoratiu anomenat el Pedró del Pontarró. A la part superior hi ha una llosa de pedra esculpida en relleu que representa un calvari amb la Mare de Déu, la muller de Cleofàs i Maria Magdalena.

## Història

Per primera vegada trobem constància de l'existència del pontarró en un document de 1554, en el qual s'indica que hi passava un camí que comunicava el monestir de l'Estany amb la població de Vic.
El 1668 s'hi erigí un monument memorial conegut com el pedró del pontarró, promogut per Guillem de Rocafort, en agraïment per no haver-se fet mal en caure daltabaix d'aquest pont medieval una nit que tornava de la ciutat de Barcelona, segons testimonia una làpida de pedra molt probablement col·locada entorn de 1949.
Entre 1734 i 1737, se cegà el lateral sud del pont, durant la construcció de la Mina de l'Estany, de manera que adoptà la funció de mur de contenció de terres, així com de boca inferior de la galeria de desguàs per a dessecar el Prat de l'Estany en l'extrem nord.
Durant la dècada de 1940 sembla que es realitzaren algunes actuacions de conservació del pont, així com molt probablement es tralladà eel pedró fins al seu emplaçament actual, apropant-lo més a la vora del Pontarró, en la confluència del carrer de la Riera de l'Estany.
Entre 1999 i 2000 s'executaren diverses obres de condicionament de les boques d'entrada i de la sortida de la Mina de l'Estany, que inclogueren la construcció a ran del Pontarró d'un mur de contenció per condicionar el carrer de la riera de l'Estany i la pavimentació del camí lateral d'acostament a l'ull per la vora oest.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «El Pontarró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «El Pontarró». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Adrià Creus i Boix

Adrià Creus i Boix (* Barcelona, 1957; † Anglès, 10 de maig 2019) era un pintor i educador català d'art. També va treballar en l'àmbit artístic en el camp del teatre com a director, actor i escenògraf.
Adrià Creus va néixer el 1957 a Barcelona com a fill de l'escriptor i predagog Ricard Creus i Marzo i de la pintora i pedagoga Esther Boix i Pons. Va fer carrera com a artista pintor. No obstant això, el seu versàtil talent va fer que també treballés en el camp del teatre com a director, actor i escenògraf. Va ser l'autor del monòleg teatral Ai l'ou l'ou, que va estrenar el 2015 sota la direcció de Pep Fargas al Teatre Principal d'Olot. Va ser membre de la formació teatral La Bambolina d'Anglès.
Ja en la seva infància, Adrià va estar influït per l'Arc de Sant Gervasi, una mena de taller d'art gratuït que els seus pares havien iniciat. Adrià Creus va seguir el camí dels seus pares i va treballar com a professor d'art a l'Institut de Ciències de l'Educació Josep Pallach (ICE) a la Universitat de Girona, i a l'Escola de Bordils (Bordils, província de Girona). Darrerament va ensenyar a Anglès, on va viure després d'estades a Olot i Girona.
Com a pintor, va fonamentar la seva obra temàticament, estructuralment i amb colors sense forçar mai un estil uniforme. Als anys noranta va exposar diverses vegades a la zona de Stuttgart juntament amb el grup d'artistes olotins Cingle Quatre Tavi Algueró, Àngel Rigall, Toni Tort i Enric Solanilla. Els crítics d'art alemanys van caracteritzar l'obra de Creus com a „simbolisme abstracte en tons càlids“ El diari Marbacher Zeitung va escriure: Les obres d'Adrià Creus „es enzisen amb el seu disseny atmosfèric i ingràvid dels motius, que preferiblement han estat manllevats del regne dels sentits i de la imaginació.“

## Referències

* 1 2 3 4 «Mor Adrià Creus Boix - 11 maig 2019». El Punt Avui. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ Kunst aus Katalonien in Ostfildern (Art de Catalunya a Ostfildern, amb motiu d'una exposició a la Volkshochschule Ostfildern el 1999) A: Filderwoche. Wochenzeitung für Ostfildern. 16. juny 1999.
* ↑ Einblick in katalonisches Kunstschaffen (Visió de l'art català, amb motiu d'una exposició a Galerie im Rundbau des GKN Neckarwestheim el febrer i el març de 1997). A: Marbacher Zeitung. 27. febrer 1997.
# Alexandro Silva de Sousa

Alexandro Silva de Sousa, conegut com a Dudu Cearense, (Fortaleza, Brasil, 15 d'abril de 1983) és un futbolista brasiler. Va disputar 11 partits amb la selecció del Brasil.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Motor Scout

Motor Scout fou el primer vehicle de motor de gasolina armat que es construí. No estava dissenyat per córrer sobre camps llaurats o carregar, sinó per cobrir o donar suport a infanteria i cavalleria quan hi havia disponibles bones carreteres. No es considerà un vehicle blindat de combat gaire perillós per a les seues funcions.
Fou dissenyat i construït per l'inventor britànic F R Simms el 1898. Va muntar una metralladora sobre les rodes davanteres d'un quadricicle. La metralladora, amb 1000 cartutxos de munició, es trobava al lloc del copilot. El conductor operava la metralladora. Va posar un escut de ferro davant del cotxe per protegir el conductor.
El Motor Scout anava equipat amb un motor d'un cavall i mig Simms' Patent Automatic Petrol Motor amb ignició magneto-elèctrica de Simms, i el dipòsit estàndard tenia prou combustible per recórrer 120 milles. El Motor Scout era convertible a un quadricicle de dos seients. El quadricicle també era disponible sense l'arma per propòsits no militars com a vehicle de dos seients per 120 lliures.
No es considerà un vehicle blindat de combat gaire perillós per a les seues funcions. El següent vehicle dissenyat per Simms, el Motor War Car, es pot considerar el primer vehicle blindat de combat del món.

## Referències

* 1 2 3 Maynard, Christopher. Máquinas de Guerra. Madrid: S M, 1979, p. 29. ISBN 84-348-0722-X.
* 1 2 3 page 761, The Autocar, August 26th 1899
* ↑ page 113, Catalogue, Automobile Club Show, Richmond, June 1899

## Vegeu també

* Autometralladora Minerva
* Motor War Car
* Kübelwagen
* Lancia IZM
# Fermí, Aule, Eumaqui i Longí de Vivièrs

* Per a altres significats, vegeu «Sant Fermí».
Fermí de Viviers (Viviers?, s. V - començament del s. VI), el seu fill Aule i els seus successors Eumaqui i Longí (mort ca. 680) foren bisbes de Viviers al final del segle vi i durant els tres primers terços del VII. Són venerats com a sants per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Cap al 585, Guntram de Borgonya envaí la Septimània i assolà terres com el Vivarès on, a més, el 590 començà una greu epidèmia de pesta. Llavors era bisbe de Viviers Fermí, que havia succeït Euqueri de Vivièrs. Era de noble família gal·loromana i ben educat, casat amb Aula, i amb un fill, Aule, que després el succeí en la seu episcopal. Fermí donà els seus béns a l'Església de la ciutat, per atendre les necessitats pròpies i dels fidels.
Aule el succeí cap al 610 i fou conegut per la seva eloqüència i caritat envers els necessitats. En morir (ca. 650), començà a ésser venerat pel seu poble, i les seves restes, en una capella als afores de la ciutat, foren traslladades a la catedral, on foren destruïdes durant les guerres de religió del segle xvi.
Fou succeït per Eumaqui, també model de virtut i caritat, i com Aule, molt estimat pels seus fidels. El seu successor Longí visqué una nova invasió, ara dels visigots de Wamba, cap al 673.

## Bibliografia

* Saint Firmin, Saint Aule, Saint Eumachius et Saint Longin, évêques de Viviers.
# Cazador de demonios

Cazador de demonios és un llargmetratge mexicà de gènere fantàstic, dirigit per Gilberto de Anda en 1983.

## Argument

Municipi de Creel, Chihuahua, Mèxic. Aguilar (Roberto Montiel), el cap de policia, investiga l'assassinat d'un ancià bruixot de la tribu ameríndia dels yaquis.
Al poble es rumoreja que l'esperit de l'ancià tornarà d'ultratomba per a venjar la seva mort transformat en un nahual, un ésser demoníac del folklore indi. Durant la primera lluna plena després del crim del bruixot indi, apareix esbocinat el cadàver del principal sospitós de l'assassinat, la qual cosa augmenta la inquietud dels supersticiosos. Aguilar es reuneix amb José Luis (Rafael Sánchez Navarro), metge del poble, i al pare Martín (Tito Junco), sacerdot del lloc, qui buscarà en vells llibres d'ocultisme un ritual que els ajudi a combatre l'abominable ser. Un dia després, una família al complet apareix assassinada. El president del municipi exigeix a Aguilar que trobi al responsable o renunciï al seu càrrec...

## Repartiment

* Rafael Sánchez Navarro ... José Luis
* Tito Junco ... Pare Martín
* Roxana Chávez... Rosa
* Roberto Montiel... Aguilar
* Rubi Re... Carmen
* Andrés García Jr.... Lupe
* Francisco Carreto ... Chema
* Rigoberto Carmona... Turrubiates
* José L. Murillo... Victorio
* Guillermo de Alvarado... Cirilo
* Luis Guevara... Rufino
* José Tablas... Tobias, el brujo
* Marcos de Anda ... Juanito
* Jorge Russek... Rastreador
* Valentín Trujillo... Herrero
* Andrés García... Melquiades Franco
* Fidel Abrego... La Víctima
* Juan Duarte... La Bestia

## Localitzacions

Els exteriors del rodatge es van ver a Cuaútla, Morelos i els interiors als Estudios América de Ciutat de Mèxic.

## Referències

* ↑ Cazador de demonios a almasoscuras.com
* ↑ Cine de terror mexicano: una muestra, cineforever.com

## Enllaços externs

* Cazador de demonios a YouTube