OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baronia de la Vansa

Baronia de la Vansa, antiga jurisdicció senyorial formada per les poblacions de Lluçars, Boada, Tòrrec i la Vansa. L'any 1836, amb la desaparició de les jurisdiccions senyorials, passà a establir-se com a municipi. Pocs anys després s'hi incorporarien les localitats de Gàrzola i Argentera. El 1926 el municipi de la Baronia de la Vansa s'integrà al de Vilanova de Meià.

## Senyors de la baronia

Senyors dels quals es té constància:
* Ermengol II d'Urgell (segle xi).
* Guillem de Lavansa (segle xii).
* Ramon de Lavansa (segle xii).
* Ermengol X d'Urgell (1274 - 1314).
* Joan de Gilabert (finals segle XV).
* Joan de Gilabert. Fill.
* Joan de Gilabert i de Pou. Net.
* Francesc de Gilabert i Alentorn (Finals segle XVI- inicis segle xvii). Paer de Lleida en tres ocasions.
En algun moment del segle xvii la baronia canvia de mans, sense que se'n coneguin els detalls.
* Josep Galceran de Pinós i de Perapertusa (1626-1680).
* Josep Galceran de Pinós i Rocabertí (1665-1718). Conegut per ser un del defensors de Barcelona durant el setge de 1713-14.
* Josep Galceran de Pinós i Pinós (1710-1785).
* Marquès de Dues Aigües. Últim senyor de la Vansa segons la tradició popular. Data indeterminada.

## Referències

* ↑ «25521 Baronía de la Vansa». Alteraciones de los municipios en los Censos de Población desde 1842. INE. [Consulta: 22 agost 2020].

## Bibliografia

* Bernaus, Ramon; Sánchez, Ferran. El Municipi de Vilanova de Meià, 1999. ISBN 84-89943-19-2.
* Arxiu Capitular d'Urgell. Capbreu de Vilanova de Meià. Any 1677. Signatura 520.
* Mora, Josep. Baronia de la Vansa. 1994.
* Arxiu històric digital de l'Ajuntament de la Baronia de la Vansa.
# Baronia de la Vega de Hoz

La Baronia de la Vega de Hoz és un títol nobiliari espanyol creat el 13 de febrer de 1891 pel rei Alfons XIII a favor d'Enrique de Leguina y Vidal, Senador del Regne per la Societat Econòmica de Sevilla.

## Barons de la Vega de Hoz

| | Titular | Període |
| Creació per Alfons XIII |||
| I | Enrique de Leguina y Vidal | 1891-1923 |
| II | Luisa de Leguina y Delgado | 1923- ? |
| III | Francisco Javier Sánchez-Dalp y Leguina | 1980 - ? |
| IV | Ana María Sánchez-Dalp y Leguina | 2004-2013 |
| V | Pedro Fernández-Palacios Sánchez-Dalp | 2013-actual titular |

## Història dels Barons de la Vega de Hoz

* Enrique de Leguina y Vidal (1842-1923), I baró de la Vega de Hoz. Sense descendents. El succeí la seva neboda:
* Luisa de Leguina y Delgado, II baronessa de la Vega de Hoz.
* Casada amb Manuel Sánchez-Dalp y Marañón. La succeí el seu fill:
* Francisco Javier Sánchez-Dalp y Leguina, III baró de la Vega de Hoz, III comte de Torres de Sánchez-Dalp, III marquès d'Aracena. Li va ser expedida Carta de Successió en 3 d'octubre de 1980. El va succeir, en 2004, la seva germana:
* Ana María Sánchez-Dalp y Leguina, IV baronessa de la Vega de Hoz, IV comtessa de Torres de Sánchez-Dalp, IV marquesa d'Aracena. El B.O.E. del 22 d'abril 2004 publicà l'Ordre per la que s'ordenà expedir Reial Carta de Successió al seu nom en el primer dels títols.
* Casada amb Pedro Fernández-Palacios Marín.
* Pedro Fernández-Palacios Sánchez-Dalp, V baró de la Vega de Hoz, V comte de Torres de Sánchez-Dalp, V marquès d'Aracena.
* Casat amb Esperanza Parejo Muñoz.

## Referències

* ↑ Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", C.S.I.C.
# Baronia de les Quatre Torres

La baronia de les Quatre Torres fou concedida el 1790 al cavaller Carles de Morenes i de Caçador (1729-1809).
La Casa senyorial de la baronia fou establerta al Castell de la Nou de Gaià, El castell i els seus jardins foren donats al municipi per Lluís de Morenes i Carbajal, marquès de Nules, l'any 1982.
La família dels Morenes, originària del Vendrell, després establerta a Tarragona, adquirí títols de noblesa que es multiplicaren per enllaços matrimonials, de manera que a la baronia de les Quatre Torres, afegiren el títol de comte d'El Asalto (amb grandesa d'Espanya) i de marquès de Grigny.

## Referències

* ↑ «Baronia de les Quatre Torres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Castell de la Nou de Gaià
* ↑ «Baronia de les Quatre Torres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Bartosz Bielenia

Bartosz Bielenia (Bialystok, 15 de maig de 1992) és un actor de teatre i cinema polonès. És conegut per ser guardonat en diferents premis per la seva interpretació a Boże Ciało de Jan Komasa en 2019.

## Biografia

Es va graduar a l'Acadèmia de les Arts Teatrals de Cracòvia a Cracòvia. Va fer el seu debut en 1999 en el Teatre Dramàtic de Bialystok com el personatge principal de l'obra El petit príncep. Des de 2013 va actuar al Teatre Bagatela de Cracòvia, on va fer el seu debut com Hipòlit en l'idiota de Dostoievski. En els anys 2014-2017 va actuar en el Teatre Stary de Cracòvia. Des de 2018, s'ha presentat al Nou Teatre de Varsòvia.

## Filmografia

* 2013 – Głęboka woda
* 2014 – Dzwony w sierpniu
* 2015 – The Time of a Young Man About To Kill
* 2015 – Disco polo
* 2016 – Na granicy
* 2018 – Kler
* 2019 – Odwróceni. Ojcowie i córki
* 2019 – Boże Ciało
* 2019 – Ondyna
* 2020 – 25 lat niewinności. Sprawa Tomka Komendy

## Premis

* 2016: Festival Internacional de Cinema Independent "Off Camera" a Cracòvia - Menció especial per a un actor polonès de llargmetratge per la pel·lícula Na granicy.
* 2016: Festival de Cinema Debutant de Koszalin "Joventut i cinema": premi al descobriment actoral per "una presència excepcional al cinema, mitjans d'expressió rics. Per poder i credibilitat "per a la pel·lícula Na granicy
* 2019: Premi Zbigniew Cybulski
* 2020: Peconeixement Forbes 30 under 30
* 2020: Premi Shooting Star

## Referències

* ↑ 4FUN.TV. «Ksiądz z BOŻEGO CIAŁA: kim jest Bartosz Bielenia?». [Consulta: 9 febrer 2020].
* ↑ «Corpus Christi actor Bartosz Bielenia joins thespian A-list after being awarded European Shooting Stars 2020». .
* ↑ «Bartosz Bielenia». .
* ↑ Bartosz Bielenia – Nowy Teatr
* 1 2 http://www.filmpolski.pl/fp/index.php?osoba=11124718
* ↑ Maciej Nycz. «Bartosz Bielenia zdobywcą Nagrody im. Zbyszka Cybulskiego!» (en polonès), 03-12-2019. [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ https://dziendobry.tvn.pl/a/bartosz-bielenia-doceniony-w-rankingu-forbes-na-liscie-znalazlo-sie-jeszcze-4-polakow
* ↑ «Bartosz Bielenia named European Shooting Star 2020». . Arxivat 13 de febrer 2021 a Wayback Machine.
# Bartosz Białkowski

Bartosz Białkowski (6 de juliol de 1987, Braniewo, Polònia) és un futbolista polonès. Fa de porter al Southampton FC a Anglaterra.

## Clubs de futbol

| Club | País | Any |
| Olimpia Elbląg | Polònia | 2003-2006 |
| Southampton FC | Anglaterra | 2006-2009 |
| Barnsley FC | Anglaterra | 2009 |
| Southampton FC | Anglaterra | 2009- |

## Referències

* ↑ «2018 FIFA World Cup Russia – List of Players» (PDF). FIFA.com. Fédération Internationale de Football Association, 04-06-2018. Arxivat de l'original el 9 d’agost 2018. [Consulta: 19 juny 2018].
# UR-77 Meteorit

L'UR-77 Meteorit (rus: УР-77 «Метеорит») és un vehicle de desminatge soviètic basat en una variant del xassís del 2S1 Gvozdika, equipat amb erugues.

## Descripció

Porta un llançador i dues càrregues lineals de desminatges. Dispara un coet que desplega una càrrega lineal estenent-la en una línia que travessa el camp de mines. La detonació de la càrrega provoca una ona de xoc que destrueix o inutilitza tots els obusos o mines que hi hagi al voltant de la càrrega lineal, amb una superfície de 6 metres d'amplada i fins a 90 metres de llargada. Així doncs, obre una via de pas al camp de mines.
L'UR-77 Meteorit també ha estat utilitzat en un rol ofensiu, emprant la seva càrrega lineal per destruir carrers sencers en un context de combat urbà a Síria i Ucraïna.

## Operadors actuals

* Rússia
* Azerbaidjan
* Síria
* Transnístria
* Ucraïna: a 21 de febrer del 2023, com a mínim 16 vehicles havien estat capturats als russos durant la invasió russa d'Ucraïna.

## Sistemes similars

* Giant Viper
* Python Minefield Breaching System

## Referències

* 1 2 3 Beckhusen, Robert. «Spotted — Al Assad's Brutal Mine-Clearing Tank in Syria» (en anglès). Medium, 12-10-2014. [Consulta: 8 març 2018].
* ↑ «UR-77 Meteorit» (en anglès). WEAPONSYSTEMS.NET. [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ Roblin, Sebastien. «Russia's 'Meteorite' Could Be Putin's Secret Weapon to Kill Ukraine's Cities» (en anglès). 19FortyFive, 26-04-2022. [Consulta: 17 agost 2022].
* ↑ «Russia Launches Thermobaric Rockets, Ukraine Flings A Line-Charge—And Bakhmut Explodes» (en anglès). .
# Barranc de Gepils

El Barranc de Gepils és un torrent afluent per la dreta de la Riera de Madrona en el tram en què rep el nom de Barranc de Pinell que neix al Tros del Forn, al peu del vessant occidental del Tossal de Sant Pere. De direcció predominant cap a les 7 del rellotge, desguassa al seu col·lector a poc menys de 600 m al sud-oest de la masia de Gepils després d'haver fet tot el seu recorregut pel terme municipal de Pinell de Solsonès.
Aquest torrent no té cap afluent.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ Les coordenades del lloc on neix, segons el web de la XRCC, són 41° 58′ 56.32″ N, 1° 23′ 47.77″ E﻿ / ﻿41.9823111°N,1.3966028°E﻿ / 41.9823111; 1.3966028
# Barranc de Gramenet

El Barranc de Gramenet, és un dels barrancs del terme de la Torre de Cabdella, dins de l'antic terme de Mont-ros. Neix per la unió del barranc del Bosc i el barranc del Ban, just al sud de Gramenet i de la Plana de Mont-ros, fins que s'aboca en el Flamisell al sud-oest del darrer dels pobles esmentats.
# Varicorhinus maroccanus

Varicorhinus maroccanus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 40 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Marroc.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Lévêque, C. i J. Daget 1984 Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Urazbike (cràter)

Urazbike és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 7 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim tàtar, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Urazbike». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Urbaba

Urbaba (en sumeri 𒌨𒀭𒁀𒌑 ur.ba.ba) va ser ensi de Lagaix del 2164 aC al 2144 aC segons la cronologia mitjana, i aproximadament contemporani a Xu-Durul, l'últim rei d'Accad. Va succeir Kaku.
Va ser el primer de la dinastia que va exercir com a rei independent. El seu regne, engrandit, ocupava una gran part de Sumer. La seva filla Enanepeda va ser nomenada gran sacerdotessa de la deessa Nanna a Ur, la qual cosa vol dir que dominava aquesta ciutat i Eridu, ja que Ur depenia en aquesta època de la ciutat estat d'Eridu.
Urbaba va realitzar importants treballs d'obres públiques, a la seva ciutat i al seu territori, i sembla que va regnar en un període pacífic. S'han trobat textos que parlen de la construcció de canals, de preses de reg, de condicionament de vies, de construcció de santuaris i de fabricació d'objectes de culte. Va reorganitzar l'administració nomenant funcionaris, sacerdots i dignataris. Es conserven, de la seva època i de la del seu successor Gudea, gendre seu, una gran quantitat de monuments i textos literaris. La seva llengua era el sumeri.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (comp.). Los imperios del Antiguo Oriente I: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 97-99. ISBN 8432300411.
# Benimaclet Viu

Benimaclet Viu és una plataforma que fou creada per diferents associacions, escoles de primària, instituts de secundària i centres socials del barri de Benimaclet de València amb motiu de l'organització de les Trobades d'Ensenyament en Valencià de la ciutat de València el 16 de maig de 2010. Després de l'èxit aconseguit en l'organització de les Trobades, totes les entitats de la plataforma van decidir continuar treballant conjuntament en un model assembleari i participatiu vertebrat en les següents línies de treball:
* Potenciar l'ús social del valencià a Benimaclet.
* Esdevindre un espai de trobada i d'integració ciutadana per posar en marxa experiències de democràcia participativa i d'autogestió col·lectiva.
* Treballar per la millora de les condicions de vida dels ciutadans i ciutadanes del barri.
* Recuperar el patrimoni cultural i natural col·lectiu per actualitzar-lo i projectar-lo cap al futur.
* Potenciar les sinergies entre la comunitat educativa i la resta del barri.

## Activitats

Des de la seua fundació amb motiu de l'organització de les Trobades d'Ensenyament en valencià del 2010, Benimaclet Viu ha impulsat i organitzat diferents iniciatives com:
* Universitat Lliure de Benimaclet. És un projecte socioeducatiu impulsat des de Benimaclet Viu l'any 2011 amb l'objectiu d'afavorir l'intercanvi de coneixements entre ciutadans i ciutadanes fora de les institucions oficials i des de l'acció voluntària. Des de la seua creació ha realitzat diferents activitats com el cicle de xerrades Comprendre València. Transformar la realitat, cursos gratuïts de valencià, tallers de teatre o cursos d'economia crítica.
* Benimaclet t'estime
* Escola de Pilota de Benimaclet
* Un cant per l'horta
* Festa Estellés de Benimaclet.
També cal destacar assenyalar l'homenatge als mestres fills de Benimaclet Carles Salvador i Bonaventura Pasqual així com la participació activa en la campanya 'Tots els colors, totes les cultures' contra la manifestació del grup d'ultradreta España 2000 a Benimaclet celebrada el novembre del 2010.

## Referències

* ↑ "La Trobada li dona la benvinguda a Benimaclet" Levante-EMV
* ↑ "Benimaclet barri Viu" Vilaweb 18.11.10
* ↑ "Benimaclet Viu: una plataforma para coordinar la vida del bario" El Mundo 11.02.10
* ↑ "Qui som" Web Benimaclet Viu
* ↑ "Naix la Universitat Lliure de Benimaclet" L'Accent
* ↑ "Benimaclet Viu impulsa la Universitat Lliure per compartir i construir coneixement" Llibertat.cat
* ↑ Levante-EMV
* ↑ "Benimaclet viu i festiu" Vilaweb 02.04.11
* ↑ "Un crit per l'horta en forma de cant" Levante-EMV
* ↑ "Imatges de la II Festa Estellés" Web de Benimaclet Viu
* ↑ "En Benimaclet no necesitamos que vengan a decrinos como convivir" Levante-EMV 02.04.11
* ↑ "Vecinos de Benimaclet denuncian agressiones y ataques fascistas" Las Provincias

## Enllaços externs

* Web la plataforma Benimaclet Viu
* Web de la Universitat Lliure de Benimaclet
* Benimaclet t'estime
* Reportatge a Vilaweb sobre Benimaclet Viu
* Article a El Mundo sobre Benimaclet Viu
# Benny Green (saxofonista)

Benny Green (Leeds, Yorkshire, 9 de desembre de 1927 – 22 de juny de 1998) va ser un saxofonista anglès de jazz amb accent de Cockney, també conegut pel públic pels seus programes de ràdio i pels seus llibres.

## Referències

* ↑ «BBC News | Entertainment | Jazz musician Benny Green dies». [Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ «TELEVISION » 14 Jan 1966 » The Spectator Archive». [Consulta: 12 gener 2020].

## Enllaços externs

* Obituari de la BBC (anglès)
* Obituari Independent: Benny Green (anglès)
# Bar Montseny

Bar Montseny és una masia gòtica habilitada com a restaurant de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga masia, actualment utilitzada com a bar-restaurant i apartaments, situada al nucli urbà de Breda, amb un mur mitjaner i tres façanes.
L'estructura actual de l'edifici (no conserva tota l'estructura original) és de planta quadrangular, i té planta baixa i dos pisos (l'últim pis només està alçat al costat sud de l'edifici), amb la teulada a un vessant al costat nord (amb ràfec de doble filera, format per una filera de rajols en punta de diamant i una altra de rajols plans), i un terrat amb grava sense ús al costat sud.
A la façana principal, al costat esquerre, la porta d'entrada en arc de mig punt format per dovelles, i al costat dret d'aquesta dues finestres petites en arc de llinda (abans una única finestra).
Al primer pis, sobre la porta, un antic finestral gòtic, ara un balcó en arc de llinda, que conserva els suports del trencaaigües, esculpits, i l'ampit de la finestra sota el balcó (la finestra ha estat ampliada a la part superior, però reduït de la part inferior, de manera que l'ampit ara és un element més de la façana. Aquesta modificació ha estat conseqüència de la restauració feta l’agost de 2004, que va suprimir tots els elements de l'interior que es feren de nou. La necessitat de fer coincidir el pis amb el balcó, explicaria la (des)situació d'aquests elements).
Al costat dret un balcó (que abans de la recent reforma era una finestra en arc de llinda, però que almenys fins a principis del segle xx, tenia arc conopial i arquets).
Tots dos balcons tenen barana de ferro forjat.
Al segon pis, antigament part de les golfes, un altre balcó en arc de llinda i barana de ferro forjat.
Les obertures de les façanes laterals (balcons, finestres i una porta al costat esquerre) totes són en arc de llinda.

## Història

Segons la tradició Can Trunes fou la primera casa que es construí a Breda. Però l'arxiu familiar es perdé en un incendi a principis del segle XX i no es conserven documents anteriors al segle xiv. Possiblement, però hi hagi algunes restes d'un edifici del segle ix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Bar Montseny». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Berenguer de Saltells

Berenguer de Saltells (ca. 1318, Cerdanyola del Vallès, Vallès Occidental - ?) fill d'un ric propietari, Raimon de Saltells, i que va desaparèixer, per aixoplugar-se a les muntanyes pirinenques properes a Andorra, l'any 1350, després de matar Arnau Ramon de Biure, abat del monestir de Sant Cugat del Vallès en plena Missa del gall, acompanyat d'altres cinc persones, en no estar d'acord amb l'herència del seu pare, que donava la major part de les propietats al monestir.
Pere el Cerimoniós, en consell fet a Perpinyà per investigar aquest crim, i per tal d'esborrar de la història el record d'aquest llinatge dels Saltells, fins aleshores tan honorable, com a càstig, va donar l'ordre d'enderrocar totes les construccions de la seva mansió de Cerdanyola.

## Referències

* ↑ Català i Roca, Pere. Els Castells catalans. vol.2. R. Dalmau, 1967, p. 123.

## Bibliografia

* Pere Font i Grasa. Pedra i Sang. Sabadell: 2010. Quadern de les idees, les arts i les lletres, número 174, pàgina 22.

## Enllaços externs

* Berenguer de Saltells
# Barranc del Solà

«Barranc del Solà» té aquests significats:
* Barranc del Solà (Molinos), barranc del poble de Molinos, pertanyent al terme municipal de la Torre de Cabdella (Pallars Jussà)
* Barranc del Solà (Salàs de Pallars), barranc als termes municipals de Conca de Dalt i Salàs de Pallars (Pallars Jussà)
* Barranc del Solà (Sapeira), barranc al terme municipal de Tremp (Pallars Jussà)
* Barranc del Solà (Vilanova), barranc de al terme municipal de Conca de Dalt (Pallars Jussà)
# Barranc del Solà (Salàs de Pallars)

El barranc del Solà, en alguns mapes torrent del Solà, és un barranc afluent de la Noguera Pallaresa que discorre al límit dels termes de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins del seu antic terme de Toralla i Serradell i Salàs de Pallars, llevat dels darrers 400 metres del seu curs, que és termenal entre Salàs de Pallars i la Pobla de Segur.
Es forma al sud-est de Sensui per l'adjunció del barranc de Rivert i del de Sensui, i no rep cap altra afluència abans d'arribar a les aigües del pantà de Sant Antoni.
En la seva formació indirectament intervé el barranc del Solà, de curt recorregut.

## Bibliografia

* GIMENO I LLARDÉN, Manuel. "Noms de casa, renoms i toponímia de la Pobla de Segur i els seus agregats: Montsor, Sant Joan de Vinyafrescal i Puimanyons". A: Collegats. Anuari del Centre d'Estudis del Pallars 1989, 3. Tremp: Centre d'Estudis del Pallars i Virgili & Pagès, 1989. ISBN 84-7856-033-5.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turac crestavermell

El turac crestavermell (Tauraco erythrolophus) és una espècie d'ocell de la família dels musofàgids (Musophagidae) que habita boscos i sabanes de l'oest i centre d'Angola.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 191. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «TURAC CRESTAVERMELL Tauraco erythrolophus». Zoo de Barcelona. Arxivat de l'original el 3 d’octubre 2021. [Consulta: 3 octubre 2021].
# Turac d'orelles blanques

El turac d'orelles blanques (Tauraco leucotis) és una espècie d'ocell de la família dels musofàgids (Musophagidae) que habita la selva humida de les terres altes d'Etiòpia, Eritrea i sud-est de Sudan del Sud.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
# Turac de Bannerman

El turac de Bannerman (Tauraco bannermani) és una espècie d'ocell de la família dels musofàgids (Musophagidae) que habita la selva humida de les muntanyes del sud-oest de Camerun (Ecoregió dels boscos dels altiplans del Camerun).

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
# Baza de Madagascar

El baza de Madagascar (Aviceda madagascariensis) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita zones de bosc i matoll a les terres baixes de Madagascar. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Baza de Madagascar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 8 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 269. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Madagascar Cuckoo-hawk. Aviceda madagascariensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].